Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON] , з посиланням на те, що як видно із погосподарських книг Юрківської сільської ради за 1986 - 1990, 1991 - 1995 роки та довідки Ставищенської селищної ради №171 від 28.08.2023 року, витягу з рішення №27 від 20.01.2016 року Юрківської сільської ради «Про перейменування назв вулиць населених пунктів Юрківка та Торчицький Степок», житловий будинок [ADDRESS] , належав до майна колгоспного двору, головою якого був його дід [PERSON] , а членом його дружина [PERSON] , які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули права власності на майно колгоспного двору в рівних частках. Рішенням №32 від 16 жовтня 1991 року виконавчого комітету Юрківської сільської ради Ставищенського району «Про затвердження списків власників будинків Юрківської сільської Ради народних депутатів для одержання свідоцтв на право власності» встановлено право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] .. [INFO] помер його дід [PERSON] .. Разом з ним постійно до дня смерті проживала дружина [PERSON] , яка вступила в управління та володіння спадковим майном. Рішенням четвертої сесії XXII скликання Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області від 06 жовтня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування (тимчасово)» передано безкоштовно в приватну власність громадянам села Юрківка, в тому числі [PERSON] , земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га. 08.07.2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Дочка спадкодавця [PERSON] спадщину після батька не приймала, у володіння та управління спадковим майном не вступала. Непрацездатна за віком дочка спадкодавці, його мати, [PERSON] спадщину не прийняла. 15.08.2023 року [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15.08.2023 року він звернувся із заявою до нотаріуса про видачу на своє ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з житлового будинку в [ADDRESS] та повідомив, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній, право власності за спадкодавцею на вказане майно не зареєстроване. Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Кошинська Л.О. винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документа. Позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 96,6 м2, житловою площею 61,6 м2, вартістю 205500 гривень. В судове засідання позивач не з`явилася, в позовній заяві просив розглядати справу без його участі. Представник відповідача Ставищенської селищної ради в судове засідання не прибув, до суду від селищної ради подано заяву про розгляд справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами, позовні вимоги визнано (а. с. 87). Відповідач [PERSON] до суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги нею визнано (а. с. 84). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши справу та вивчивши її матеріали, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Із копій погосподарських книг Юрківської сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки (а. с. 9-12) та довідки Ставищенської селищної ради №171 від 28.08.2023 року (а. с. 13), витягу з рішення №27 від 20.01.2016 року Юрківської сільської ради «Про перейменування назв вулиць населених пунктів Юрківка та Торчицький Степок» (а. с. 14), житловий будинок [ADDRESS] , належав до майна колгоспного двору, головою якого був [PERSON] , а членом його дружина [PERSON] , які згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набули права власності на майно колгоспного двору в рівних частках. Рішенням №32 від 16 жовтня 1991 року виконавчого комітету Юрківської сільської ради Ставищенського району «Про затвердження списків власників будинків Юрківської сільської Ради народних депутатів для одержання свідоцтв на право власності» встановлено право власності на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується відповідним архівним витягом архівного відділу Білоцерківської районної державної адміністрації (а.с. 15). Із матеріалів спадкової справи (а. с. 109-119) вбачається, що [INFO] помер [PERSON] . Разом з ним постійно до дня смерті проживала дружина [PERSON] , яка вступила в управління та володіння спадковим майном. 08.07.2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Дочка спадкодавця [PERSON] спадщину після батька не приймала, у володіння та управління спадковим майном не вступала. Рішенням четвертої сесії XXII скликання Юрківської сільської ради Ставищенського району Київської області від 06 жовтня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування (тимчасово)» передано безкоштовно в приватну власність громадянам села Юрківка, в тому числі [PERSON] , земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га, що підтверджується копією архівного витягу Ставищенського архівного сектору архівного відділу Білоцерківської районної державної адміністрації (а. с. 16). 17 липня 2020 року Верховна Рада України прийняла Постанову №3650 «Про утворення та ліквідацію районів», якою Ставищенський район був ліквідований, а утворена Ставищенська селищна громада увійшла до складу укрупненого Білоцерківського району. Із матеріалів спадкової справи (а. с. 42-82) вбачається, що [INFO] померла [PERSON] . Із заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Юрківською сільською радою 18.06.2019 року за р. №22 звернувся [PERSON] . Непрацездатна за віком дочка спадкодавці [PERSON] спадщину не прийняла. 15.08.2023 року за р. №1196, та №1197 [PERSON] , отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15.08.2023 року [PERSON] звернувся із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з житлового будинку в [ADDRESS] та повідомив, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній, право власності за спадкодавцею на вказане майно не зареєстроване. Факт відсутності реєстрації права власності за спадкодавцею на житловий будинок [ADDRESS] станом на 01.01.2013 року підтверджено довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» №3705 від 09.12.2021 року. При перевірці інформації щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру (а.с. 21). Приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Кошинська Л.О. винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документа щодо права власності спадкодавця на даний житловий будинок (а. с. 22). Як видно з технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] розташовані: житловий будинок літер «А» загальною площею 96,6 м2, житловою площею 61,6 м2 з прибудовою літер «а» та ґанком літер «а1»; погріб під частиною будівлі літер «Б/пг», сарай літер «Б», сарай-прибудова літер «б», убиральня літер «В», колодязь питний №1, ворота №2, хвіртка №3, огорожа №4 (а.с. 23-25). Ринкова вартість будинку становить 205500 гривень, що підтверджується висновком про ринкову вартість майна (а.с. 26). Земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] не приватизована, що підтверджується довідкою Ставищенської селищної ради №173 від 28.08.2023 року (а.с. 17). Згідно із ст. 120 ЦК УРСР (1963 року) колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ введено в дію Закон України «Про власність». Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Правовідносини щодо спадкування після смерті [INFO] [PERSON] регулюються нормами ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до статті 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Стаття 525 ЦК УРСР визначає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності зі ст. 529 ЦК (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Як видно із статті 548 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з положеннями ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР (1963 р.) визначено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 561 ЦК УРСР (1963 р.). Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину. Правовідносини, щодо спадкування після смерті [INFO] [PERSON] регулюються нормами ЦК України (2003 року). Відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині становить половину частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом (ч. 1 ст. 1241 ЦК України). Як встановлено ч. 1, 2, 5 статті 1268 ЦК України (16.01.2003 року) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Частинами 2, 3 ст. 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] за життя набула права власності на: 1/2 частину вказаного житлового будинку як частку в майні колгоспного двору та 1/2 частину вказаного житлового будинку в силу прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] , а тому право власності вказаний будинок в цілому увійшло до складу спадщини, яка відкрилася [INFO] внаслідок смерті останньої, позивач в свою чергу прийняв спадщину після смерті останньої, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати по справі позивач просить покласти на нього.

Outcome: approved