Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Сакун В.А., з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 06.03.2018 року по 08.07.2020 року. Під час звільнення повний розрахунок відповідачем зроблений не був. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 09.11.2023 року було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 115914,21 гривень, без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.08.2023 року по 09.11.2023 року в розмірі 64230,14 гривень. Остаточний розрахунок був проведений 17.01.2024 року. У відповідності до положень\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», позивач просить стягнути з відповідача на свою користь компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 59695,82 гривень. Також позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 100000 гривень. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 26 січня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, вважаючи їх такими, що порушують його права та законні інтереси з наступних підстав. Відповідно до Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 09.11.2023 року справа № 235/178/23/23, з ТОВ «Краснолиманське» на користь позивача стягнуто: - заборгованість по заробітній платі в розмірі 115914 гривень 21 копійка, без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 64230 гривень 14 копійок. Судове рішення виконане 17.01.2024 р., що не заперечує і сам позивач. На думку представника відповідача, відсутні обґрунтовані підстави стверджувати, що положення ст. 116 та 117 КЗпП України передбачають право на отримання виплат, що мали місце після того, як сума була встановлена судом. Підсумовуючи наведене, вважа, що у позивача немає права на отримання заявленої ним суми у цій справі про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України. 29 січня 2024 року відповідачу стало відомо коли ознайомився, в особистому кабінеті «Електронний суд», з ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, яка 29 січня 2024 року була викладена через «Електронний суд», що позивач повторно звернувся з новою позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на викладене, враховуючи зміст вимог позивача, який просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не вказуючи за який період треба стягнути середній заробіток, а вказує тільки суму, яку треба стягнути з відповідача, в той час, як позивач вже пред`являв позовні вимоги 11.08.2023 року щодо стягнення середнього заробітку, і право цієї вимоги у позивача виникло лише з 12.08.2023 року (наступного дня після отримання позовної заяви відповідачем), тому вказані вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки є необґрунтованими в частині періоду стягнення середнього заробітку. Крім того, судове рішення по справі 235/178/23 виконано в повному обсязі, то чинним законодавством України не передбачено виплату боржником середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період після вирішення спору судом. Позов безпідставний, а тому не підлягає задоволенню. Разом з тим, оскільки позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, а суд відповідно до ст.13 ЦПК України розглядає справи в межах позовних вимог, в задоволенні позову в цій частині також необхідно відмовити. Таким чином, при вирішенні спору, відповідач вважає, що порушення трудових прав позивача у сфері трудових відносин не допущено, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення компенсаційних виплат за затримку розрахунку. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати», Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427. Відповідно до ст. 9 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Статтею 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон № 2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідно до ст.ст. 2-4 Закону №2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ч.3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Представник відповідача з позицією позивача не погоджується, оскільки згідно із статтею 1 Закону України «Про оплату праці» (далі Закон) заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, а позивач був 08.07.2020 року був звільнений. Також, слід зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» спори, що виникають з питань індексації грошових доходів населення, вирішуються у судовому порядку. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначається «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників. Так, слід зазначити, що дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» зупинено з 01.01.2023 року, згідно із Законом України №2710-ІХ від 03.11.2022 року. Розмір компенсації втрати частини заробітку є значно завищеним та алгоритм її розрахунку суперечить нормам чинного законодавства, а тому вимоги щодо стягненню компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати підлягають відмові у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, у відзиві на позов просив розглянути справу без його участі та винести рішення по суті справи у відповідності до норм чинного законодавства. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги частковому підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ [PERSON] у період з 06.03.2018 по 08.07.2020 перебував у трудових відносинах з відповідачем. \~ \~ \~ \~Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 09.11.2023 року по справі 235/178/23 було стягнуто на користь позивача заробітну плату \~заробітну плату за період з листопада 2019 року\~по липень 2020 року в сумі 115914 гривень 21 копійка (сума визначена вже з урахуванням проведених утримань податків з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів); середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.08.2023 року по 09.11.2023 року (включно) в сумі 64230 гривень 14 копійок (сума визначена без урахування утримання прибуткового податку з громадян, внесків й інших обов`язкових платежів). Остаточний розрахунок був проведений 17.01.2024 року. Частиною 4 ст.82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про оплату праці»\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1\~ст.\~21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами ч. 1\~ст.24 Закону України «Про оплату праці»\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч.1\~ст.115 КЗпП України. Згідно зі\~ст.34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У\~ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» № 93 від 07.02.2024 заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] виникла за період з листопада 2019 року по липень 2020 року та становила 115914,21 гривень. Виплачена в повному обсязі у січні 2024 року. Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача як роботодавця на свою користь як працівника компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до\~ст.4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст.3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»). Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем наданий розрахунок, перевірений судом, який не оспорювався відповідачем. \~ \~ \~ \~Таким чином загальна сума компенсації втрати частини заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить\~59695,82 гривень. Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Посилання відповідача на зупинення на 2023 рік відповідно до п.3\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»\~дії\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~суд знаходить безпідставним, оскільки даним законом регулюється саме порядок індексації грошових доходів населення, тоді як позивач просить стягнути з роботодавця компенсацію втрати частини ним заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати. Щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 100000 гривень, суд зазначає наступне. У статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~ч.1\~ст.117\~КЗпП України\~ у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. На думку позивача потрібно ще стягнути середній заробіток по день фактичного розрахунку, який ще на настав, оскільки сума компенсації 59695,82 грн ще не виплачена. Тому з урахуванням співмірності потрібно стягнути ще 100 000 грн середнього заробітку. З рішення Красноармійського міськрайонного суду від 09.11.2023 року по справі 235/178/23 вбачається, що позивачем заявлялись вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У мотивувальній частині рішення суду, яке набрало законної сили, зазначено, що судом встановлено, день звільнення\~08.07.2020 року був не робочим днем для\~\~ [PERSON] , перебував у відпустці, що підтверджується завіреною копією записки про надання відпустки, тобто на робочому місці був відсутній на момент прийняття наказу. Заборгованість в день звільнення сплачена не була. З вимогою про проведення розрахунку при звільненні позивач окремо не звертався, а звернувся на електронну адресу відповідача лише з позовною заявою 11.08.2023 року (квитанція №205616 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС). З урахуванням вищевикладеного, звернення працівника, який у день звільнення не працював, то час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з наступного дня після отримання вимоги про розрахунок, тобто з 12.08.2023 року. Виплата заборгованості по заробітній платі в день звільнення не здійснена, а тому відповідач має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, що діє в редакції на момент звернення до суду. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» №254 від 21.08.2023 року середньоденний заробіток [PERSON] \~\~складає 1035,97 гривень. Заперечень проти такого розрахунку позивачем не надано. Суд визначив кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні з 12.08.2023 року (наступний день після звернення представника з запитом про наявну заборгованість) - по дату винесення рішення суду (09.11.2023 року), оскільки відповідачем не здійснено фактичної виплати заборгованості по заробітній платі. З урахуванням розрахункового періоду, який у відповідності до статті 117\~КЗпП України становить період з 12.08.2023 року по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, становить 62 робочих дні, що в грошовому вираженні складає 64230,14 гривен (62 р. д. х 1035,97 гривень). Таким чином, суд вважав, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 64230,14 гривень. В іншій частині позовних суд відмовив. Ця сума була стягнута та виплачена. Позивач помилково вважає, що за період виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати необхідно стягувати середній заробіток, оскільки порушення строків виплати компенсації ще не відбулося, та питання стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні вже було предметом розгляду та є рішення суду яке набрало законної сили. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно з ч.6\~ст.141 ЦПК України\~у зв`язку із частковим задоволенням позову підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: partial