Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до відповідача, в якому просить стягнути заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 15084-01/2023 від 12.01.2023 у сумі 43\~680,00 грн. та витрати на сплату судового збору. У обґрунтування вимог позивач зазначив, що 12.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та відповідачем був укладений Кредитний договір №15084-01/2023 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», на підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти. 28.07.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу № 28072023, відповідно до умов якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №15084-01/2023. Оскільки відповідач не виконала своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 15084-01/2023 в сумі 43\~680,00 грн. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 28.12.2023 вказану справу передано до Соснівського районного суду м. Черкаси за підсудністю. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання на 14 лютого 2024 року. 14 лютого 2024 року судове засідання відкладено на 04 квітня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача до судового засідання не з`явився, у позовній заяві зазначає про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечив. Відповідач до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надіслання рекомендованих поштових повідомлень на зареєстроване місце проживання, про наявність поважних причин неявки до судового засідання не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, зустрічний позов до суду не пред`явила. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено, що 12.01.2023 між ТОВ «Фінансова Компанія «Інвеструм» (далі Товариство) та [PERSON] (далі Клієнт) було укладено договір № 15084-01/2023 про надання фінансового кредиту, відповідно до якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у сумі 11\~200,00 грн., а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1. Договору). Згідно п. 1.2. Договору кредит надається строком на 25 днів, тобто до 05.02.2023. Графіком платежів до договору визначено суму процентів за користування кредитом 4\~900,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 15084-01/2023 від 12.01.2023 заборгованість по тілу кредиту становить 11\~200,00 грн., заборгованість по відсоткам по кредиту становить 32\~480,00 грн., загальна сума заборгованості 43\~680,00 грн. за період з 12.01.2023 по 01.12.2023. Згідно договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 ТОВ «Фінансова Компанія «Інвеструм» (Клієнт) та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (Фактор) домовились, що Клієнт відступає Фактору право вимоги, а Фактор набуває права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та строки, встановлені цим Договором. Платіжною інструкцією №9221 від 01.08.2023 підтверджується сплата ціни договору, передбачена п. 4.1. Договору, у сумі 1\~485\~381,00 грн. Пунктом 3.1.3 Договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить до Фактора з моменту підписання цього Договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей за кредитними договорами. Згідно Витягу з Реєстру боржників від 28.07.2023 Клієнт відступив Фактору право вимоги до боржника [PERSON] , номер кредитного договору № 15084-01/2023 (номер в реєстрі 1624). \~ \~ \~ \~Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627\~ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054\~ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідач належним чином умови договору не виконувала, кредитні кошти позивачу не повернені, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню основна сума заборгованості 11\~200,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків за користування кредитом, суд зазначає таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем нараховані відсотки за період з 12.01.2023 по 05.02.2023 у сумі 4\~900,00 грн., та за період з 06.02.2023 по 28.07.2023 у сумі 27\~580,00 грн., а всього 32\~480,00 грн. Договором визначено строк кредитування 25 днів, до 05.02.2023, умов щодо пролонгації договір не містить, отже позивач має нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, що відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, а саме: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Суд зазначає, що нарахування позивачем відсотків у період з 06.02.2023 по 28.07.2023 є необґрунтованим, оскільки здійснено поза межами строку кредиту, передбаченого п. 1.2. Договору, тобто за межами строку кредитування. Тому з відповідача підлягають стягненню відсотки у сумі 4\~900,00 грн., нараховані з 12.01.2023 по 05.02.2023, що становить 25 днів. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 15084-01/2023 від 12.01.2023 у сумі 16\~100,00 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту у сумі 11\~200,00 грн., з заборгованості по відсотках у сумі 4\~900,00 грн. за період з 12.01.2023 по 05.02.2023. У решті позовних вимог слід відмовити. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 989,29 грн.

Outcome: partial