Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

ПАТ АБ « Укргазбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє [PERSON] , після зміни предмета якої, прохає суд застосувати наслідки нікчемного правочину шляхом зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог ПАТ АБ « Укргазбанк» зазначає, що 24.04.2008 між ВАТ АБ «УКРГАЗАБНК», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 48/08-Р (далі Кредитний договір). Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 24.04.2008 між [PERSON] , [PERSON] (далі - Іпотекодавці) та АБ «УКРГАЗБАНК» укладено Договір іпотеки №37/08-Р, посвідчений приватним нотаріусом Єніною Л.В. 24.04.2008 за №2213 (далі за текстом Договір іпотеки). Предметом іпотеки за укладеним договором іпотеки є нерухоме майно трикімнатна квартира, житловою площею 50,9 кв.м., загальною площею 73,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належить Іпотекодавцям на праві власності. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 23.10.2012 по справі №2018/394/2012 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №48/08-Р від 24.04.2208 на загальну суму 143102, 53 дол. США та 302 161,88 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №48/08-р від 24.04.2008 звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної приватної власності шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною не нижче за 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження. Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] , без надання іншого житлового приміщення на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Зобов`язано Київське відділення відділу громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованих в квартирі [ADDRESS] . Рішення суду в частині виселення виконано в повному обсязі. Разом з цим, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах, не виконано, оскільки іпотекуодавці, без згоди позивача, 06.10.2015 зареєстрували у квартирі, яка є предметом іпотеки, [PERSON] та неповнолітню [PERSON] . Реєстрація місця проживання відповідачів відбулася на підставі договору безоплатного користування житловим приміщенням, укладеного 25.01.2015 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з чим, з метою виконання рішення суду, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А звернувся до Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради із запитом щодо надання дозволу на реалізацію квартири предмету іпотеки в установленому чинним законодавством України порядку. Листом від 24.12.2019 №3948/0/202-19, Департамент відмовив в наданні дозволу на реалізацію вказаної квартири. Звертає увагу, що укладення Договору користування квартирою та реєстрація [PERSON] та [PERSON] в квартирі відбулось після набрання законної сили рішення Київського районного суду м.Харкова від 23.10.2012 по справі №2018/394/2012 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, тому, вочевидь, при укладенні договору безоплатного користування власники квартири боржники діяли недобросовісно, порушуючи умови укладеного договору іпотеки, маючи на меті перешкодити виконанню законного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим порушили право позивача на задоволення своїх вимог. Крім того, зазначений договір користування квартирою, відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про іпотеку» є нікчемним, у зв`язку з чим підлягають застосування його наслідки, а саме зняття із зареєстрованого місця проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] . 27.11.2023 Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок від 24.11.2023, зі змісту якого вбачається, що Департамент служб у справах дітей вважає недоцільним зняття з реєстрації та виселення з квартира [ADDRESS] малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки це призведе до порушення,зменшення та обмеження її житлових прав, охоронюваних законом. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 28.12.2023 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання повторного не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Правом на подачу відзиву, після зміну предмету позову, не скористалися. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради подав заяву про розгляд справи без участі його представника, прохає прийняти рішення з урахуванням наданого висновку від 24.11.2023. Згідно із частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на те, що неявка в судове засідання учасників справи, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 24.04.2008 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 48/08-р на отримання кредиту у розмірі 100000 дол. США з кінцевою датою погашення 21.04.2028 року. Відповідно до п.п. 3.3.3; 3.3 кредитного договору [PERSON] зобов`язався повертати кредит, щомісячно з 1-ого по 10-е число кожного місяця, починаючи з травня 2008 року по березень 2028 року в розмірі 416,67 дол. США, а останній платіж сплатити у сумі 415,87 дол. США, сплачувати проценти за користування кредитом на рахунок 220886146628.840 у розмірі 13,3 % річних не пізніше 10-ого числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а на залишок простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти виходячи з ставки зазначеної у пункті 1.1. кредитного договору, збільшеної на 1% (один) процент, тобто 14,3 % річних, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. У разі виникнення простроченої заборгованості сплачувати пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки. 24.04.2008 між ПАТ АБ «Укргазбанк», як іпотеко держателем та [PERSON] , [PERSON] , як іпотекодавцями укладено договір іпотеки № 37/08-Р в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № 48/08-Р від 24.04.2008 надано в іпотеку квартиру [ADDRESS] , яка нележить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п.3.3.5 договору іпотеки № 37/08-Р від 24.04.2008 іпотекодавці зобов`язані не розпоряджатись, в тому числі не відчуджувати в будь-який спосіб та не передавати предмет іпотеки в наступну без письмової згоди іпотеко держателя та не здавати предмет іпотеки в найм (оренду). 24.04.2008 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір поруки № 48/08-Р-1, відповідно до якого [PERSON] виступив фінансовим поручителем по кредитному договору. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 23.05.2012 у справі № 2018/394/2012, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 48/08-Р від 24.04.2008р. на загальну сумі 143102,53 дол. США та 302161,88 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №48/08-р від 24.04.2008 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної приватної власності шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною не нижче за 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження. Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Зобов`язано Київське відділення Відділу громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб УМВС України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованих в квартирі [ADDRESS] . Постановою головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Казанцева Д.О. від 10.03.2017, закінчено виконавче провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 2/2018/1108/2012/11, виданий 06.09.2012 Київським районним судом м.Харкова про виселення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення на підставі Закону України «Про виконавче провадження». 25.01.2015 між [PERSON] , [PERSON] , як наймодавцями, та [PERSON] , як наймачем, укладено договір безоплатного користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] , строком до двадцять п`ятого січня 2015 року. Згідно даних інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 20.11.2019, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації місця проживання відсутня; [PERSON] , [INFO] , дата реєстрації місця проживання [INFO] . На виконання рішення Київського районного суду м.Харкова від 23.05.2012 у справі №2018/394/2012 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, приватним виконавцем Бабенко Д.А. 14.11.2019 відкрите виконавче провадження №6061675, в межах якого 14.11.2019 накладено арешт на виявлене майно боржника у межах суми боргу. Згідно даних висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 24.11.2023 №418, наданого в межах розгляду даної справи вбачається, що під час виходу спеціалістів Служби у справи дітей за адресою: [ADDRESS] , зі слів сусідів було з`ясовано, що малолітня [PERSON] разом з родиною знаходиться за межами України. За інформацією адміністрації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №23», малолітня [PERSON] , не перебуває під наглядом фахівців поліклініки за місцем проживання: [ADDRESS] . Декларація про надання первинної медичної допомоги дівчинці з педіатрами підприємства не укладена. За медичною допомогою неповнолітня [PERSON] до фахівців поліклініки не зверталась. Також, [PERSON] , [INFO] , в закладах загальної середньої освіти усіх типів та форм власності Київського району не навчається та не навчалась. Відомостей пор те, що [PERSON] є власницею або має право користування іншим житлом, в Департаменті служб у справах дітей немає. Враховуючи викладене, департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає недоцільним зняття з реєстрації та виселення з квартири [ADDRESS] малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки це призведе до порушення, зменшення та обмеження її житлових прав, охоронюваних законом. Додатково повідомлено, що розглянувши запит приватного виконавця Бабенка Д.А. від 09.12.2019 №6204 стосовно надання дозволу на реалізацію квартири [ADDRESS] , де право користування має малолітня [PERSON] , Департамент служб у справах дітей,як представник органу опіки і піклування, заперечував проти реалізації вищезазначеної квартир (лист №3948\\0\\202-19 від 24.12.2019. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України кожна особа має право\~на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнанняабо оспорювання. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя,\~а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективнимдля захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом\~або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом\~або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту\~не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом\~у спосіб, який є правомірним і ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення\~та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює ухвалення рішення\~про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня\~2020 року\~\~у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19). Так, в межах розгляду даної справи судом встановлено, оскільки не спростовано сторонами, що на виконанні у приватного виконавця Бабенко Д.А. перебуває виконавче провадження №60609699 з примусового виконання виконавчого листа №2018\\1108\\2012\\11, виданого Київським районним судом м.Харкова від 06.09.2012 про: стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 48/08-Р від 24.04.2008р. на загальну сумі 143102,53 дол. США та 302161,88 грн; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №48/08-р від 24.04.2008 звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] та [PERSON] на праві сумісної приватної власності шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною не нижче за 90% від вартості предмету іпотеки, визначеної суб`єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження. У позовній заяві позивач вказував, що приватний виконавець не може виконати рішення суду про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу із прилюдних торгів, оскільки служба у справах дітей Харківської міської ради відмовила у наданні дозволу на реалізацію предмету іпотеки - квартири, оскільки в ній зареєстрована на підставі договору найму від 25.01.2015, зокрема, неповнолітня [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що зазначений договір найму є нікчемний, оскільки укладений відповідачами без його згоди, як іпотекодержателем, що є підставою для застосування наслідків його недійсності шляхом зняття [PERSON] та [PERSON] із зареєстрованого місця їх проживання (перебування) за адресою: [ADDRESS] . Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження. Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно із частинами першою, шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що\~звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти\~\~- це члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Згідно з абзацом сьомим пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30\~\~вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна), у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі). У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року\~\~\~\~\~\~\~№ 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої\~\~статті 37 Закону. Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції\~\~\~\~\~з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, які, зокрема, додаються до заяви на реалізацію арештованого майна. Схожі висновки містяться у постановах Верховного Суду від\~25 листопада\~\~\~\~2019 року в справі № 718/482/15-ц (провадження № 61-16089св19), від 10 жовтня 2019 року в справі №751/15667/15-ц (провадження\~\~\~ № 61-12151св19). Особливістю примусової реалізації майна в межах виконавчого провадження\~\~\~\~\~з метою забезпечення виконання судового рішення є те, що власник майна не\~\~\~\~\~ є заінтересованою в його реалізації особою й, відповідно, свою волю не виявляє. Продаж такого майна ініціюється державним або приватним виконавцем через спеціальну установу, водночас зацікавленою особою є стягувач у виконавчому провадженні, а не боржник. Водночас стягувач (кредитор) не має права вчиняти дії, пов`язані з передачею майна боржника на примусову реалізацію. З іншого боку боржник, як зазначалося, не є зацікавленою особою, що має своїм наслідком ухилення його від звернення до органів опіки та піклування за отриманням дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке або право користування яким мають діти. Чинним законодавством не передбачено механізмів зобов`язання батьків або осіб, які їх замінюють, отримувати такий дозвіл у примусовому порядку. У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі №\~755/12052/19\~\~\~(провадження № 14-113цс21)\~Велика Палата Верховного Суду зазначила, що\~на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (у тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи зі скаргою щодо дій держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Виконавець на підставі частини першої, пункту 1 частини другої, пунктів 3, 6, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій. З наведеного можна виснувати, що\~державний чи приватний виконавець зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, а у разі відмови у наданні такого дозволу органом опіки та піклування - виконавець має повноваження звернутися до суду з відповідним поданням. Отже,\~з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України. Ініціювання кредитором нового спору, зокрема, виселення, застосування наслідків недійсного правочину шляхом зняття із зареєстрованого місця проживання з іпотечного майна з метою реалізації цього майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження не є правомірним і ефективним способом захисту. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, який викладений у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 127/30571/21 та від 01.11.2023 у справі № 127/30546/21. Крім того,\~суд зазначає,\~що в межах розгляду даної справи встановлено, що договір безоплатного користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] , укладений 25.01.2015 між [PERSON] , [PERSON] , як наймодавцями, та [PERSON] , як наймачем, без згоди позивача, який є іпотекодержателем зазначеної квартири предмета іпотеки. Зазначене дає підстави вважати його недійсним відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку». Згідно із частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України\~вимога про застосування наслідків недійсності правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину\~або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути\~об`єднана з вимогою\~про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. В постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 викладено висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. За своєю суттю ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Разом з цим суд вертає увагу на те, що застосування наслідків недійсності правочину на користь позивача, який не є стороною оспорюваного договору, наразі неможливе при застосуванні процесуальної конструкції, запропонованої позивачем, оскільки за недійсним правочином кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном - відшкодувати вартість того, що одержано. Тобто, відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України, наслідком недійсного договору безоплатного користування житловим приміщенням від 25.01.2015, є саме повернення квартири [ADDRESS] ,\~її власникам,\~які є\~відповідачами \~у \~даній справі, за рахунок яких якраз має задовольнятися позов, як того вимагає цивільно процесуальний закон. А отже, як вище зазначалося, належним та ефективним способом захисту позивача, як іпотекодержателя, у даному випадку виконання рішення суду в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором за рахунок реалізації на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження предмета іпотеки квартири, є саме звернення виконавцем до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно відповідачів, в якому зареєстрована малолітня [PERSON] , а не ініціювання позивачем нового спору до відповідачів щодо предмету іпотеки, який вже був вирішений судом під час розгляду справи №2018/394/2012. З огляду на зазначене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed