Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] є неприватизованою та перебуває в користуванні позивача, відповідачів та трьох неповнолітніх дітей (батьком яких є позивач). Відповідачі з березня 2021 року не проживають у зазначеній квартирі, оскільки виїхали за кордон. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву в якій просять розглядати справу у їх відсутності, позов визнають та просять його задоволити. За таких обставин, оскільки відповідачі визнали позов, згідно із ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровано шість осіб, а саме: позивач [PERSON] , його діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] /а.с.71/. З довідки ОСББ «Широка 94» від 29 червня 2023 року та від 15 січня 2024 року № 15/01 убачається, що в квартирі [ADDRESS] відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають з березня 2021 року по даний час /а.с.8,10/. Окрім цього, як убачається з листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-18646/18/24-Вих. від 15 березня 2024 року, відповідач [PERSON] за період з 03 березня 2021 року по 01 жовтня 2023 року знаходилась на території України лише 14 днів та після 01 жовтня 2023 року до України не поверталась, а відповідач [PERSON] не перебував на території України з 13 лютого 2022 року /а.с.39/. Таким чином, судом встановлено, що у спірному житлі із шести вищевказаних мешканців проживають лише четверо осіб, а саме: позивач та його діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, а саме з березня 2021 року. Порядок користування жилими приміщеннями у будинках державного та громадського житлового фонду регулюють положення статей\~71,\~72 ЖК Української РСР. Стаття 71 ЖК Української РСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей\~71,\~72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що відповідачі визнали позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи, що відповідачі добровільно, з власної ініціативи залишили спірне житлове приміщення у березні 2021 року та більше 3 років у ньому не мешкають, а з цього періоду постійно проживають за кордоном, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За змістом ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачами подано заяву про визнання позову, при поданні позову позивачем сплачено 2424 грн. судового збору /а.с.11/, а тому [PERSON] слід повернути з державного бюджету 1212 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову).

Outcome: approved