Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

26 січня 2024 року до Рівненського районного суду Рівненської області через свого представника - адвоката Чоланюка С.Ю. звернулась [PERSON] (далі - позивач) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вердикт Капітал" (далі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Короткий зміст заяв по суті справи. У позовній заяві представник позивача просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 219883 від 23.06.2021 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вердикт Капітал" заборгованості в сумі 36616,82 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що в січні 2024 року [PERSON] стало відомо про відкриття відносно неї виконавчого провадження № [NUMBER] приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А. щодо примусового виконання виконавчого напису № 219883 від 23 червня 2021 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вердикт Капітал" заборгованості в сумі 36616,82 грн. У позовній заяві представник позивача вважає, що зазначений виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням діючого законодавства, а саме: документи, які надані для вчинення виконавчого напису не свідчать про безспірність суми заборгованості, не надано доказів видачі кредиту та сплати заборгованості, а нотаріус взагалі не мав права вчинення виконавчого напису на кредитному договорі через втрату чинності нормою, яка передбачала таку можливість. Крім того, представник позивача стверджує, що кредитний договір не містить відомостей, хто підписав даний договір зі сторони позичальника, а сам кредитний договір не містить суми кредиту у розмірі 15010,34 грн, яка вказана як заборгованість в оскаржуваному виконавчому написі. 05 березня 2024 року електронною поштою та 11 березня 2024 року поштовим зв`язком відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. У відзиві відповідач зазначив, що ним були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначену заборгованість можна вважати безспірною, оскільки у позові позивач не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне. Крім того, у відзиві відповідач стверджує, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Пояснення щодо позову або відзиву від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. та приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького А.А. до суду не надходили. 04 березня 2024 року, 11 квітня 2024 року та 18 квітня 2024 року представник позивача адвокат Чоланюк С.Ю. подавав через канцелярію суду заяви про розгляд справи без участі позивача та його представника, в яких зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задоволити, здійснити розгляд справи без участі позивача та його представника. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження у даній справі, призначено судове засідання з участю сторін на 10:00 год. 04 березня 2024 року. 04 березня 2024 року у зв`язку з неявкою третьої особи розгляд справи відкладено на 12 квітня 2024 року. 12 квітня 2024 року розгляд справи відкладено на 19 квітня 2024 року. У судове засідання 19 квітня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, при цьому представник позивача у поданій до суду заяві просив розглянути справу без його участі. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності учасників справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 13 грудня 2017 року [PERSON] підписала анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ "Альфа-Банк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ "Альфа-Банк". Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08 червня 2018 року, після державної реєстрації шлюбу 08 червня 2018 року [PERSON] змінила прізище на " [PERSON] ". 23 червня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 219883, в якому пропонував стягнути з [PERSON] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал", якому Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ФЛЕКСІС", відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 21-12/20 від 21.12.2020 року, якому Акціонерним товариством "Альфа-Банк" відступлено право вимоги на підставі договору факторингу № 2 від 21.12.2020 року за кредитним договором № 401816852 від 13.12.2017 року, укладеного між Акціонерним товариством "Альфа-Банк" та [PERSON] на суму 36616,82 гривень. Як вбачається з виписки з особового рахунка за кредитним договором № 401816852 від 13.12.2017, станом на 10.06.2021 р., 13 грудня 2017 року позичальнику [PERSON] надано кредит згідно кредитного договору № 401816852; заборгованість перед ТОВ "Вердикт Капітал" за кредитним договором № 401816852 від 13.12.2017, за період з 21.12.2020 р. по 10.06.2021 р. (включно) становить 36616,82 грн. 03.02.2022 року ТОВ "Вердикт Капітал" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького А.А. із заявою про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за № 219883 від 23.06.2021 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького А.А. від 03.02.2022 відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з виконання виконавчого напису № 219883 від 23.06.2021, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, за змістом якої загальна заборгованість [PERSON] становить 37116,82 грн. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України "Про нотаріат", порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України "Про нотаріат"). За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України "Про нотаріат" та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. За змістом спірного виконавчого напису, останній був вчинений на підставі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Частиною першою статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі "Совтрансавто-Холдінг" проти України" (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень" суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову КабінетуМіністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у тому числі: "п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Оскільки вищезазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17 та постанові Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі № 158/2157/17. Із матеріалів справи вбачається, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 23 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Доказів нотаріального посвідчення кредитного договору № 401816852 від 13.12.2017 року, укладеного між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] , суду не надано. Враховуючи вищезазначене, оскільки в момент вчинення спірного виконавчого напису 21 червня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. За таких обставин, суд вважає що позовна вимога [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вердикт Капітал" про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається із квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 68405969 від 24 січня 2024 року позивач сплатила за подання позовної заяви 1211,20 грн судового збору, який підлягає стягненню на її користь з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved