Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Адвокат Печінка П.В., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа, щодо якої необхідно встановити обмежувальний припис [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Посилається на те, що заявниця є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім членів сім`ї заявниці у будинку проживає її колишній зять - [PERSON] , хоча шлюб між останнім та дочкою заявниці [PERSON] розірваний 02.06.2020 року внаслідок фактичного припинення шлюбних відносин. Після розірвання шлюбу [PERSON] , продовжуючи проживати в будинку, став систематично зловживати спиртними напоями, внаслідок чого вчиняти щодо заявниці та її дочки [PERSON] психологічне та фізичне насильство. Зокрема, при щоденному спілкуванні веде себе агресивно, обзиває нецензурними лайками, висловлює погрози вчинення фізичної розправи та знищенням належного їй майна. Неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП постановами Гусятинського районного суду Тернопільської області, вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26.10.2021 року був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України. У зв`язку з продовженням вчинення домашнього насильства, рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31.10.2022 року(справа №596/1387/22) та постановою Тернопільського апеляційного суду від 09.02.2023 року до [PERSON] вже було застосовані обмежувальні заходи. Проте [PERSON] умисно не виконував обмежувальний припис, за що вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17.07.2023 року(справа №596/1054/23) був засуджений за ст. 390-1 КК України до покарання у виді одного місяця арешту. Через систематичне порушення правил співжиття [PERSON] , яке робить неможливим для інших проживання із ним в одному будинку, а заходи запобігання і адміністративного впливу виявились безрезультатними, заявниця [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 116 ЖК України звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, однак із врахуванням запевнень останнього про припинення своєї антисоціальної поведінки, заявниця уклала із [PERSON] мирову угоду, яка ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14.11.2023 року була затверджена.(Справа №596/487/23) Проте, [PERSON] не дотримався умов укладеної мирової угоди та продовжив вчиняти домашнє насильство щодо заявниці та її дочки. Зокрема, факти продовження застосування до заявниці психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] мали місце 10 та 16 січня 2024 року, за які останнього постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15.03.2024 року (Справа №596/115/24)\~ притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Постановами Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02.02.2024 року(Справа №596/234/24)\~ та від 09.02.2024 року (Справа №596/298/24)\~ [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за невиконання термінових заборонних приписів, які виносились йому працівниками поліції. Крім цього, 21 лютого 2024 року [PERSON] вчинив домашнє насильство щодо заявниці під час якого штовхнув її та погрожував фізичною розправою, а 22 лютого 2024 року порушив терміновий заборонний припис, за що постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08.03.2024 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2, ч.2 ст.173-2 КУпАП(Справа №596/461/24). Внаслідок систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства у заявниці, які виповнилось 93 роки, посилилось реальне побоювання за своє життя та здоров`я, оскільки кривдник продовжує вчиняти неправомірні дії, незважаючи на вжиті до нього заходи правоохоронними органами та судом. Заявниця не має іншої можливості убезпечити своє життя та здоров`я, окрім звернення до суду за захистом. Вжиті заявницею розумні та законні заходи для свого захисту та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ та кримінального провадження, не дали результату та [PERSON] протиправну поведінку не припинив. Просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] строком на шість місяців шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». А саме, просить заборонити [PERSON] : перебувати у місці проживання (перебування) з [PERSON] , у будинку [ADDRESS] ; наближатися на відстань до 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою будинок [ADDRESS] ;особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В судовому засіданні заявниця [PERSON] , її представник адвокат Печінка П.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задоволити. В судове засідання [PERSON] не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Книш Р.В. в судовому засіданні зазначив, що із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , останній не згідний повністю. Відповідно до приписів ч.ч.1,2 ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису, тому неявка [PERSON] не перешкоджає розгляду справи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що вимоги заявниці є підставними і підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 2\~ст. 27 Конституції України\~кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. \~ \~ \~ \~ Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. \~ \~ \~ \~ Так,\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»(далі-Закону) \~визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Як визначає\~стаття 1 зазначеного Закону, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.1 ч.1\~ст.21 Закону \~постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно зі\~ст. 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (ч.2 ст.25 Закону). Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців(ч.4 ст.24 Закону). У п. 9 ч. 1 ст.1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постановах Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) та від 20 травня 2020 року у справі № 673/1607/19 (провадження № 61-1432св20) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності або користування кривдника житловим приміщенням з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. Під час вирішення питання щодо застосування такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи-кривдника, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останнього. Аналогічний висновок викладений в постанові КЦС в складі Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20). З матеріалів справи слідує, що [PERSON] є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав №322835449 від 14.02.2023 року виданого Гусятинською селищною радою Чортківського району(а.с.6). Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02.06.2020 року в справі №596/642/20, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , жителями [ADDRESS] розірвано (а.с.7). [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] та являється колишнім зятем [PERSON] , що встановлено судовими рішеннями та відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Із змісту рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 31.10.2022 року в справі №596/1337/22 за заявою [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про видачу обмежувального припису, та постанови Тернопільського апеляційного суду від 09.02.2023 року, якою рішення в частині відмови у задоволенні заяви [PERSON] було скасовано, постановлено про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , яким визначено на строк 2 (два) місяця наступні тимчасові обмеження його прав відносно [PERSON] , а саме: заборонено [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) з [PERSON] у будинку [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] наближатися на відстань до 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою будинок [ADDRESS] . В решті рішення суду залишено без змін, яким [PERSON] заборонено у будь-який спосіб спілкуватися із [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її; заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Судом було встановлено систематичне вчинення відносно [PERSON] та [PERSON] домашнього насильства психологічного та фізичного характеру щонайменше з лютого 2021 року та існування обґрунтованого ризику продовження чи повторення вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особі, і реальність таких ризиків.(а.с.14, 15-20). Заявниця посилається на те, що незважаючи на судові рішення, [PERSON] продовжує протиправну поведінку щодо неї та дочки та не припиняє вчиняти домашнє насильство. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17.07.2023 року в справі №596/1054/23, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України та призначено покарання у виді арешту один місяць. Згідно вироку, « [PERSON] всупереч вимог ч. 4\~ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, нехтуючи обов`язковим приписом та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання постанови суду, з метою вчинення умисних дій спрямованих на невиконання заборон, передбачених обмежувальним приписом, в період з 09 лютого 2023 року по 09 квітня 2023 року перебував по місцю проживання (перебування) [PERSON] , що за адресою [ADDRESS] . Крім цього, [PERSON] у вказаний період часу дії постанови суду, наближався на відстань до 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , що за адресою [ADDRESS] , чим вчинив умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом»(а.с.21-23) В провадженні Гусятинського районного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа №596/487/23 за позовом [PERSON] в інтересах якої діє представник адвокат Печінка П.В. до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення, ухвалою суду від 14.11.2023 року затверджено мирову угоду, укладену між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] на таких умовах: сторони домовляються між собою, що по даній мировій угоді із [PERSON] стягується у користь [PERSON] 50% щомісячного доходу [PERSON] у якості компенсації понесених [PERSON] витрат по оплаті комунальних послуг на утримання житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] (оплата електроенергії, газу та газопостачання, водопостачання та водовідведення). Із [PERSON] одноразово стягується у користь [PERSON] кошти в розмірі 536 грн.80 коп (50 % судового збору), сплачені нею 28 березня 2023 року за квитанцією №А665-4594-Х35Е-0Т09. Строк відшкодування встановлюється в тридцять календарних днів, перебіг якого починається наступного дня після визнання судом даної мирової угоди. Позивачка [PERSON] відмовляється від позовних вимог до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення. Провадження в справі закрито (а.с.23-24). \~ \~ \~ \~На підтвердження продовження систематичного вчинення домашнього насильства [PERSON] по відношенню до заявниці надано копію постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області, а саме від 31 жовтня 2022 року (справа №596/1070/22) якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення відносно своєї колишньої тещі [PERSON] , передбаченого ч.1\~ст.173-2 КУпАП\~та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу(а.с.13); - копію постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 02 лютого 2024 року (справа №596/234/24) та копію постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 09 лютого 2024 року (справа №596/298/24), якими [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1\~ст.173-2\~КУпАП невиконання вимог термінових заборонних приписів та піддано його адміністративним стягненням у виді штрафів(а.с.25,26); - копію постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 08 березня 2024 року (справа №596/461/24) якою [PERSON] визнано винним у вчиненні 21 лютого 2024 року домашнього насильства відносно своєї колишньої тещі [PERSON] та невиконання вимог термінового заборонного припису, передбаченого ч.1\~ст.173-2 КУпАП\~та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу (а.с.27-28); - копію постанови Гусятинського районного суду Тернопільської області від 15 березня 2024 року (справа №596/115/24) якою [PERSON] визнано винним у вчиненні домашнього насильства 10 січня 2024 року, 16 січня 2024 року відносно своєї колишньої тещі [PERSON] та колишньої дружини [PERSON] , передбаченого ч.1\~ст.173-2 КУпАП\~та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу (а.с.29-30). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ У відповідності до ст.ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Згідно ч.2\~ст.78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.2\~ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Матеріалами справи доведено, що має місце тривале та систематичне вчинення [PERSON] відносно колишньої тещі [PERSON] , домашнього насильства психологічного характеру. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства [PERSON] відносно заявниці, суд враховує те, що до заінтересованої особи судовим рішенням вже видався обмежувальний припис, що за вироком суду [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, однак останній продовжує систематично вчиняти домашнє насильство стосовно заявниці, яка є особою похилого віку та не може протистояти такому насильству, захистити себе чи припинити таке насильство з боку [PERSON] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд приходить до висновку, що факт вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно [PERSON] доведено матеріалами справи та враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, що існує обґрунтований ризик продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту заявниці до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. \~ \~ \~ \~З огляду на вказані обставини, суд доходить до висновку про необхідність видачі стосовно [PERSON] обмежувального припису та застосування заходів тимчасового обмеження прав останнього, встановлених ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 4 (чотири) місяці, а тому заява про видачу обмежувального припису підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В силу\~вимог ч.3\~ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,ст.ст.3,\~4,\~12,\~13,\~76-81,\~259,\~263-265,\~268,\~273,\~350-6,\~352-355 ЦПК України, суд, - \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved