Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивач Правобережне УСЗН ДМР звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS] , як особа з інвалідністю. На підставі заяви та документів визначених Порядком забезпечення допоміжними засобами реабілітації (технічними та іншими засобами реабілітації) осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення і виплати грошової компенсації вартості за самостійно придбані такі засоби, отримала 14 січня 2019 року від ТОВ «Виробнича компанія Діспомед» ходунки-рамки (ХРД-08) вартістю 1 158 грн., що підтверджується відміткою внесеною до централізованого банку даних з проблем інвалідності. Згідно з повідомленням Новокодацького районного у м. Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 05 січня 2021 року про громадян, які померли за період з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до інформації з особової справи [PERSON] централізованого банку даних з проблем інвалідності дата закінчення експлуатації ходунків-рамок - 14 січня 2023 року, а строк експлуатації засобу реабілітації на момент смерті не скінчився. Згідно з довідкою про склад сім`ї [PERSON] є уповноваженим власником вищевказаної квартири, де проживала разом з [PERSON] , отже відповідачу 16 березня 2023 року та 08 травня 2023 року були надіслані листи про повернення технічних засобів реабілітації, але станом на момент подання позовної заяви до суду технічні засоби реабілітації повернуто не було. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь Правобережного УСЗН ДМР ходунки-рамки (ХРД-08) вартістю 1 158 грн., якими була забезпечена [PERSON] , яка померла [INFO] , а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 684 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача надала суду заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутності за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, хоча на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлялась належним чином про день, час та місце розгляду справи, а також повідомлялась шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, однак заперечень суду не надала, а також про причини неявки суд не повідомила та не надала клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без її участі. 11 квітня 2024 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09 січня 2018 року [PERSON] , [INFO] , подала заяву про взяття на облік до УСЗН Новокодацького району, а також їй, як особі, яка має інвалідність другої групи, яка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , оформлено заявку на забезпечення технічними засобами реабілітації (а. с. 12-14). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до інформації, що міститься у Централізованому банку даних з проблем інвалідності (ЦБІ) 14 січня 2019 року ТОВ «Виробнича компанія Діспомед» надала [PERSON] ходунки-рамки (ХРД-08) вартістю 1 158 грн., строк експлуатації яких закінчується 14 січня 2023 року (а. с. 15). Також матеріалами\~справи підтверджено,\~що згідно\~з повідомлення Новокодацького районного в місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за №20.17-84 від 05 січня 2021 року про громадян, які померли за період з 01 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , номер актового запису про смерть - 2461 (а. с. 20-21). Судом встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25 липня 2023 року за адресою: [ADDRESS] , з 30 грудня 1993 року зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 22). Позивачем були\~надіслані [PERSON] \~повідомлення №8/6-73\~від 16\~березня 2023\~року на\~адресу:\~ [ADDRESS] ,\~а також\~повідомлення №8/6-174\~від 08\~травня 2023\~року на адресу: [ADDRESS] , про повернення ходунок-рамок (а. с. 23-26). Відповідно до п. 2 Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів та інших окремих категорій населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року №321 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші окремі категорії населення через структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах рад належать: протезно-ортопедичні вироби, в тому числі ортопедичне взуття; спеціальні засоби для самообслуговування та догляду; засоби для пересування; допоміжні засоби для особистої рухомості, переміщення та підйому; меблі та оснащення; спеціальні засоби для орієнтування, спілкування та обміну інформацією. Пунктом 3 вищевказаного Порядку передбачено, що особи з інвалідністю, діти з інвалідністю, інші особи забезпечуються технічними та іншими засобами реабілітації, в тому числі шляхом виплати компенсації, без права їх продажу, дарування і передачі протягом строку, на який видається такий засіб, за що несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно із п. 14 зазначеного Порядку облік осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб, які мають право на безоплатне забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації або виплату компенсації, ведуть органи соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання таких осіб. Також відповідно до п. 23 вказаного Порядку забезпечення особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи протезами верхніх та нижніх кінцівок, ортезами шарнірними на нижні кінцівки та кріслами колісними здійснюється згідно з договорами, укладеними органом соціального захисту населення з підприємством та особою з інвалідністю, дитиною з інвалідністю, іншою особою або їх законними представниками. Відповідно до п. п. 26, 27 вищезазначеного Порядку особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю, інша особа знімаються з обліку в разі: відміни відповідних медичних показань для забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації; зняття інвалідності та втрати права на пільги; виїзду на постійне проживання за кордон; смерті. У разі смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи виданий безоплатно технічний або інший засіб реабілітації, строк експлуатації якого не закінчився, повертається органу соціального захисту населення або сервісному центру із забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами реабілітації та технічного обслуговування таких засобів членами сім`ї померлої особи. Перелік технічних та інших засобів реабілітації, що підлягають поверненню, та порядок їх повернення затверджується Мінсоцполітики. Органи соціального захисту населення та сервісні центри організовують повернення технічних та інших засобів реабілітації, якими були забезпечені одинокі особи з інвалідністю та інші особи, що померли. У разі відмови членів сім`ї померлих осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю, інших осіб повернути технічні та інші засоби реабілітації їх вилучення здійснюється за рішенням суду. Пунктом 20 Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації інвалідів, дітей-інвалідів та інших окремих категорій населення,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 квітня 2012 року №321 в чинній редакції, також передбачено, що право на забезпечення засобами реабілітації особи припиняється, зокрема, в разі смерті. Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку повернення та списання технічних та інших засобів реабілітації, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 10 серпня 2018 року №1138, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за №1015/32467, повернення ТЗР, якими були забезпечені одинокі особи з інвалідністю та інші особи, які померли, організовують структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчі органи міських, районних у містах рад та сервісні центри із забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами реабілітації та технічного обслуговування таких засобів. У разі відмови членів сім`ї померлої особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи повернути ТЗР їх повернення проводиться в установленому законодавством порядку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Статтями 1212, 1213 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позивач не довів наявність правових підстав для витребування у [PERSON] ходунок-рамок (ХРД-08), якими була забезпечена [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки з матеріалів справи не встановлено, що відповідач є членом сім`ї померлої особи з інвалідністю та уповноваженим власником квартири за адресою: [ADDRESS] , де проживала [PERSON] , що виключає можливість покладення на відповідача обов`язку з повернення вищевказаного майна. Отже, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, беручи до уваги недоведеність позивачем обставин, викладених у позовній заяві, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Outcome: dismissed