Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Глушко З.В. звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої прохає суд ухвалити рішення, яким змінити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначивши місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.03.2018 року по справі № 537/228/18 шлюб між сторонами розірваний, місце проживання синів визначено з матір`ю. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.05.2018 року по справі № 537/808/18, з позивача стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину починаючи з 23.02.2018 року до досягнення дітьми повноліття. До 09.07.2023 року діти проживали з матір`ю за кордоном, а з 09.07.2023 року, відповідачка привезла дітей в Україну та залишила їх батькові поїхавши до Польщі, з того часу, діти постійно проживають у позивача та перебувають на повному його утриманні. Факт проживання дітей з батьком підтверджується актом, довідками зі школи, відміткою у закордонному паспорті дітей про їх перетин кордону. Старший син, [PERSON] ходить до школи; молодший син, [PERSON] , інвалід і потребує постійного догляду та лікування. У вихованні та догляді за дітьми, допомагають бабуся з дідусем по лінії батька. Батько синів має усі необхідні умови для проживання дітей та їх нормального гармонійного розвитку. Відповідач участі у вихованні синів не приймає. Зареєструвати місце проживання дітей за адресою батька без згоди матері - неможливо. 01.12.2023 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 18.12.2023 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області задоволено клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Таценюк С.П. та залучено до участі у розгляді справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог - виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як орган опіки та піклування. Відповідачем [PERSON] засобами електронного зв`язку 12.01.2024 року подано до суду відзив, в якому зазначила, що про позов дізналася з телефонної розмови з представниками органу опіки та піклування. Вказала, що станом на 2023 рік у сторін був відсутній спір з приводу фактичного місця проживання дітей. У липні 2023 року відповідачка привезла дітей до позивача з Республіки Польща в м. Кременчук. Сторони домовилися, що старший син [PERSON] , проживатиме з батьком тимчасово, але згодом переїде до неї в Польщу де буде здобувати в подальшому вищу освіту, а молодший син - [PERSON] , залишиться проживати з батьком, адже в Польщі відсутня можливість працювати матері, яка має дитину-інваліда. В Україні забезпечити належне фінансове утримання дітям вона не має змоги, а в Польщі має постійну роботу. Вона домовилася з [PERSON] , що молодшому сину краще буде проживати з позивачем, адже багато уваги йому приділяють його батьки, вдома молодшому сину буде звично та комфортно. Позовні вимоги визнала частково просила визначити місця проживання сина [PERSON] з батьком, а місце проживання сина [PERSON] , просила залишити з нею. Представником третьої особи Служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Таценюк С.П. до суду подано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, затверджений рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 189 від 29.01.2024 року. 20.03.2024 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області клопотання представника відповідача адвоката Давиденко К.С. задоволено -частково. Вирішено заслухати в судовому засіданні думку малолітньої особи [PERSON] , для вирішення подальшого питання стосовно визначення його місця проживання. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти розділення дітей та просив задовільнити позов. Представник позивача - адвокат Глушко З.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зазначила, що довіритель забезпечений житлом, між братами є тісний зв`язок, просила залишити дітей з дідусем та бабусею. Просили визначити місце проживання дітей з батьком. Представник відповідача - адвокат Давиденко К.С. просила дітей розділити визначити місце проживання сина [PERSON] , разом з батьком, а місце проживання сина [PERSON] , з матір`ю. Представник повідомив, що батько не вживав жодного заходу відносно молодшого сина щодо його оздоровлення, діти проживають у батьків позивача [PERSON] . Представник третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області - Таценко С.П. у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила розгляд справ проводити без участі представника. Представник третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В судовому засіданні в присутності практикуючого психолога [PERSON] , допитано [PERSON] , який пояснив наступне. Він бажає проживати саме з матір`ю та не проти поїхати з нею жити до Республіки Польща, де з урахуванням воєнного стану, безпечно та де йому було жити краще. Пояснив, що мати була змушена повернути його з братом до батька в Україну через те, що вона не мала можливості працювати в Польщі бо потрібно було доглядати молодшого брата, а грошей що присилав батько їм не вистачало на проживання та харчування. Повідомив, що він та молодший брат живуть з бабою та дідом по лінії батька, а батько живе окремо від них та щовечора заїжджає до них, інколи бере їх до себе на вихідні. Також [PERSON] повідомив суду, що йому не вистачає уваги дорослих адже батько, баба та дід всю увагу приділяють його молодшому брату-інваліду, дід часто сварить його та може вдарити по потилиці, а з мамою йому завжди комфортно, вона проводить з ним час та приділяє достатньо уваги. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З 21 листопада 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 12.10.2011. [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 26.06.2014. Відповідно до даних довідки від 26.05.2015 року № 03/3748 Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука, [PERSON] перебуває на обліку як дитина-інвалід. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.03.2018 по справі № 537/228/18 шлюб між сторонами розірваний, місце проживання малолітніх дітей сина [PERSON] та сина [PERSON] , визначено з матір`ю. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 08.05.2018 року по справі № 537/808/18 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , в твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісячно на кожного починаючи з 23.02.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] , визначено способи участі у вихованні малолітніх дітей, про що зазначено у рішенні виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 945 від 06.08.2018. [PERSON] навчається у Кременчуцькому ліцею № 6 "Правобережний" Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у 5-А класі, про що свідчить довідка з навчального закладу від 31.08.2023 № 03-26/104. Згідно письмової інформації навчального закладу, [PERSON] має низький рівень успішності з усіх предметів, навчанням не цікавиться, на перервах порушує дисципліну, з однокласниками відносини складні. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 189 від 29.01.2024 року, визначено доцільним місце проживання малолітніх дітей з батьком. Висновок обґрунтований тим, що 08.01.2024 року спеціалістами служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було обстежено умови проживання малолітніх дітей за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою проживають батько [PERSON] з синами [PERSON] та [PERSON] . Під час відвідування родини встановлено, що молодший син [PERSON] має вади розвитку, не чує, не розмовляє, має порушення нервової системи, підвищену рухову активність, культурно-гігієнічні навички та навички самообслуговування не сформовані. Дитина має статус дитини з інвалідністю, потребує стороннього догляду. Допомагає доглядати за дитиною бабуся по лінії батька [PERSON] . Старший син [PERSON] розвинутий, активний але не охоче вступив в контакт з працівниками служби у справах дітей, своє небажання спілкуватися пояснив, що йому необхідно порадитися з матір`ю, яка перебуває у Республіці Польща, як відповідати на запитання. Хлопчик зазначає, що йому подобалося проживати з матір`ю в Польщі, він там навчався, допомагав доглядати молодшого брата. До матеріалів справи приєднано висновок практикуючого психолога [PERSON] № 5 від 09.04.2024 про проведення діагностики психоемоційного стану [PERSON] в якому зазначено, що під час бесіди [PERSON] охоче йшов на контакт з психологом. На питання відповідав чітко та впевнено. Розвиток дитини відповідає віковій нормі. За характером дитина доброзичлива, спокійна та відкрита. Під час спостереження у дитини спостерігалась перевага до матері. Спостерігалась тривожність при згадці батька та діда (батькового батька). Зі слів хлопчика, тато не вчить з ним уроки, а просто дає списати готові завдання не пояснюючи матеріал. Вові складно навчатися в школі, адже через підвищену тривожність, через ситуацію в родині та конфлікт з однокласниками, він не може сконцентруватися на тому, що говорять на уроці. На момент видачі Висновку фахівця є скарги на підвищення тривожності, яка загострюються під час перебування у бабусі і дідуся та через ситуацію в школі. Всі ці чинники впливають на психо-емоційний стан хлопчика, ускладнюють досягнення цілей терапії та спричиняють повторну ретравматизацію дитини (відчуття пригніченості, самотності, підвищена емоційність, тощо). Згідно проведеного оцінювання, [PERSON] проявляє підвищену тривожність та невдоволеність своїм життям. Після повернення з Польщі він відчуває себе самотнім та покинутим, коли оскільки зараз він майже ізольований від спілкування з мамою. У [PERSON] виявлені ознаки підвищеної тривожності та психологічного травмування внаслідок того, що дитині забороняли бачитися з мамою, яка являється для нього дуже значимою людиною. Зі слів [PERSON] , він має бажання проживати з мамою, бо вона приділяє йому увагу, піклується про нього, не ображає та завжди прислухається до його думки. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч.ч. 1,2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства"). Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Згідно з ч. ч. 2, 7-9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 ЗУ "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому стали соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши та оцінивши висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 29.01.2024 № 189 про доцільність визначення місця проживання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] з батьком - [PERSON] , дійшов висновку про недостатність вказаного висновку як доказу у справі, оскільки він складений на підставі лише огляду місця проживання дітей та позивача, згідно з яким підтверджено належні умови проживання дітей з батьком. У висновку не наведено підстав та аргументів, які саме інтереси малолітніх дітей враховано, що викликає сумніви у обґрунтованості і правильності такого висновку. Що узгоджується з показами малолітнього [PERSON] , допитаного в судовому засіданні, який розповів що вони з братом проживають у бабусі з дідусем, а батько інколи до них приходить навідати. Бажає проживати разом з мамою. Як встановлено судом, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30.03.2018 у справі № 537/228/18 вже вирішено спір, щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю і це рішення набрало законної сили. Дане рішення [PERSON] не оскаржувалося. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення у справі "Дія 97" проти України" від 21 жовтня 2010 року). Частиною першою статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. В судовому засіданні встановлено, що позивач працює менеджером в магазині « Сантехсіті », згідно графіку п`ять днів у неділю з 9.00 год. до 17.00 год. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають з батьками позивача, оскільки малолітній [PERSON] є інвалідом та потребує постійного догляду. Відповідачка судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх синів до виконавчої служби не передавала. Повідомила, що має намір виїхати в Польшу, тому що вона там працевлаштована. В Польші відповідачка намагалася лікувати молодшого сина та результат був позитивний. Отже, обставини, які мають значення для вирішення спору щодо визначення місця проживання дітей, які б свідчили, що відбулась така зміна обставин, що з`явились підстави для звернення іншого з батьків з новим позовом про нове визначення місця проживання дитини відсутні. Суд розглянувши справу в межах заявлених заявником вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed