Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

У лютому 2024 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - позивач) звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 120 113,92 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2014 року на підставі укладеного договору № 26250019451126 між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] , позичальнику було видано кредит на суму 52 259,60 грн. 28.12.2020 року на підставі укладеного договору № 1001780210601 між АТ «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] , позичальнику було видано кредит на суму 32 974,00 грн. Між тим, відповідач порушив умови договорів кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв`язку із порушенням умов договору, відповідач станом на 01.01.2024 року має заборгованість за кредитним договором №26250019451126 від 21.01.2014 року у сумі 82 351,94 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 52 259,60 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 30 092,34 грн. та за кредитним договором № 1001780210601 від 28.12.2020 року у сумі 37 761,98 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 21 983,22 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 4,04 грн. та заборгованості за комісією у сумі 15 774,72 грн. Тобто, загальна сума боргу становить 120 113,92 грн., що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. Відзиву на позовну заяву не надходило. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві представник просить провести розгляд справи за його відсутності, зазначає, що підтримує позов та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, конверт із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «за зазначеною адресою не проживає». Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як передбачено ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.03.2024 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 21 січня 2014 року [PERSON] звернувся до АТ «Банк Ренесанс Капітал» із пропозицією укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), у якій просив випустити на його ім`я платіжну картку у межах максимально погодженої суми, що не перевищує 50 000,00 грн. Згідно умов договору, позичальник просив встановити ліміт у сумі 5 000,00 грн. на строк 24 місяців зі сплатою процентів у сумі 0,0001 % річних за користування овердрафтом та 36% річних за користування несанкціонованим овердрафтом Крім того, позичальником підписано загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків. Як вбачається із довідки про збільшення кредитного ліміту, по договору №26250019451126 від 21.01.2014 року кредитний ліміт неодноразово змінювався, зокрема, 14.02.2020 року кредитний ліміт було збільшено до 49 900,00 грн. Окрім того, позивачем до суду надано виписку про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 21.01.2014 по 01.01.2024. ПАТ "Банк Ренесанс Капітал" припинило свою діяльність шляхом приєднання до АТ "Перший Український міжнародний банк", який і являється його правонаступником, що підтверджується Статутом АТ "Перший Український міжнародний банк. Крім того, 28.12.2020 року [PERSON] підписав Заяву №1001780210601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якому просив банк видати кредит у сумі 32 974,00 грн. на 24 місяці. Розмір процентів за користування кредитом - 0,01%, за обслуговування кредитної заборгованості - 2,99 %. При підписанні заяви позичальник прийняв публічну пропозицію на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, розміщеного на сайті банку. Крім того, 28.12.2020 року позичальник підписав паспорт споживчого кредиту, що свідчить про її ознайомлення з даними кредитодавця, умовами кредитування, орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, порядком повернення кредиту. Фактичне перерахування кредитних коштів підтверджується платіжною інструкцією від 28.12.2020 року №TR.46585097.72944.8810. Окрім того, позивачем до суду надано виписку про рух коштів по рахунку [PERSON] за період з 28.12.2020 по 01.01.2024. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»). Проте, враховуючи, що взяті на себе зобов`язання позичальник не виконує належним чином, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів та нарахованих на них відсотків. Тому, у зв`язку із порушенням умов договору, відповідач станом на 01.01.2024 року має заборгованість та повинен сплатити борг за кредитним договором № 26250019451126 від 21.01.2014 року станом на 01.01.2024 року у розмірі 82 351,94 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 52 259,60 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 30 092,34 грн. Наданий розрахунок боргу судом перевірено. Що стосується суми заборгованості за кредитним договором № 1001780210601 від 28.12.2020 року, варто вказати наступне. У даній справі кредитодавцем ставиться питання стягнення комісії за вказаним договором у сумі 15 774,72 грн. Так, позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісії за обслуговування кредиту є нікчемними. За ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (ч.ч. 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. При цьому, із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що позичальником було погашено 7 887,36 грн. на сплату комісії, тобто на виконання умов договору, що є нікчемними в силу положень закону. Тому, дані кошти слід врахувати в рахунок погашення тіла та відсотків у розмірі 21 987,26 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 21 983,22 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 4,04 грн. Отже, сума боргу за кредитним договором № 1001780210601 від 28.12.2020 року станом на 01.01.2024 року становить 14 099,90 грн., що включає у себе суму заборгованості за тілом та відсотками за користування кредитом (21 987,26 грн. - 7 887,36 грн.). Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн., що розраховано із врахуванням пониженого коефіцієнту 0,8.

Outcome: partial