Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Адовокат [PERSON] звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просить зняти арешт від 03.09.2008 на частини всього майна, власником якого вказана [PERSON] - матір позивачки. Обґрунтовує тим, що [PERSON] [INFO] померла. Після її смерті спадщину прийняла позивачка, в листопаді 2023 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, але нотаріусом їй було відмовлено, оскільки на майно [PERSON] накладено арешт. Підставою для накладення арешту міг бути вирок Дубенського районного чуду від 12.11.1999, згідно якого [PERSON] було визнано винною і обрано покарання за ч. 2 ст. 229-1, 44 КК України у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, що належить засудженій, але строки давності його виконання давно завершились, а [PERSON] вже понад десять років як померла. Зазначена заборона перешкоджає позивачці реалізувати право власника успадкованого після смерті матері майна. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду без повідомлення (виклику) сторін. І всі учасники просять розглянути справу без їх участі. У відповідача заперечень немає. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується довідкою №331/02-14 від 13.12.2023 та витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі (а.с.11,12). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 356499022 від 30.11.2023 на майно [PERSON] накладено арешт (архівний запис). Реєстраційний номер обтяження № 7844023, зареєстровано 03.09.2008 Другою Дубенською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: не вказано, б/н, 17.02.2000, Дубенський РВ ДВС (а.с.14-15). Також судом встановлено, що підставою для накладення вказаного вище арешту на майно померлої є вирок Дубенського районного суду Рівненської області від 12.11.1999 за результатами розгляду кримінальної справи № 1-125-1999, згідно якого [PERSON] була визнана винною і обрано покарання по ч. 2 ст. 229-1, 44 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі з конфіскацією частини, що належить засудженій на праві особистої власності в доход держави. Відповідно до ст. 46-1 КК України виконання вироку в частині основної міри покарання відстрочити на 2 роки із сплатою в доход держави штрафу в сумі 800 грн. (а.с.9-10). На виконання вказаного вироку, 12.11.1999 Дубенським районним судом судом було видано виконавчий лист щодо конфіскації в прибуток держави частини майна, що належить на праві особистої власності [PERSON] 23.08.2000 року Районним відділом ДВС Дубенського районного управління юстиції у Рівненській області вказаний виконавчий лист було повернуто Дубенському районному суду як виконаний (а.с.123-125 кримінальної справи №7/222-09). Згідно листа від 07.02.2024 № 4882, наданого Дубенським ВДВС у Дубенському районі Рівненської області вбачається, що згідно відомостей АСВП відсутня будь-яка інформація про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] , а також те, що станом на 07.02.2024 виконавчі провадження, за якими [PERSON] є боржником, на виконанні у відділі не перебувають (а.с.13). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна позивача, був Закон України «Про виконавчі провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999. Згідно ч. 2 ст. 40-1 вказаного Закону виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 40 цього Закону, повертається до суду або іншого органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ. Як вбачається з досліджених матеріалів справи, 23.08.2000 року Районним відділом ДВС Дубенського районного управління юстиції у Рівненській області виконавчий документ було повернуто Дубенському районному суду як виконаний. Але арешт з майна не знятий, власник майна померла. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Вирок, яким засуджено [PERSON] , виконано, а сама вона померла понад 10 років тому, тож арешт її майна існувати не може, оскільки підстав для цього немає. Встановлені судом обставини свідчать, що існування не скасованого арешту майна порушує право позивача на отримання спадщини, на мирне володіння та розпорядження своїм майном. Суд бере до уваги, що скасування заборони на майно не порушує прав інших осіб, не суперечить вимогам діючого законодавства, беручи до уваги відсутність заперечень з боку відповідача, а також те, що іншого способу зняти заборону, крім судового захисту, немає, тож суд робить висновок, що позовні вимоги необхідно задовольнити. За таких обставин,

Outcome: approved