Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

29 грудня 2023 року позивач АТ «Креді Агріколь Банк» звернулося до Солом`янського районного суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24.09.2021 між АТ «Креді Агріколь Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 6/3263257 (Далі - «Кредитний договір»), згідно якого відповідачу був наданий кредит в сумі 153000 грн., строком з 24.09.2021 по 23.09.2027 зі сплатою 12 % річних та комісійної винагороди в розмірі 2,5 % в місяць від суми кредиту. Відповідно до п.1.2. кредитного договору кредит надавався позичальнику на споживчі потреби, всі умови надання, обслуговування погашення заборгованості по кредиту згідно договору визначені у Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя Позичальника (надалі - «Правила»), які є невід`ємною частиною цього договору та розміщені на офіційному сайті Банку. Відповідач, шляхом підписання цього договору, підтвердив, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену Законом України «Про споживче кредитування» та/або іншими нормативно-правовими актами, що регулюють це питання; у день укладення договору особисто отримав свій примірник договору, умови якого йому зрозумілі, з правилами та тарифами банку ознайомлений, приймає та погоджується; йому до укладання договору банком надано інформацію, яка визначена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Відповідач свої зобов`язання не виконує у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 06.10.2023 становить 186064,34 грн., в тому числі: 113460,63 грн. - строкова заборгованість, 3658,18 грн. - прострочена заборгованість, 3825,23 грн. - прострочені відсотки, 3825 грн. - комісії, 468,48 грн. - нараховані відсотки, 60826,82 грн. - прострочена комісія. З метою досудового врегулювання спору позивач надсилав відповідачу лист-вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, проте дану заборгованість не погашено. Позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ «Креді Агріколь Банк» вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 січня 2024 року вказану справу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2024 вказану справу розподілено судді Плахотнюк К.Г.. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 16 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Відповідачу наданий строк для надання відзиву. У судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог Закону. Позивач АТ «Креді Агріколь Банк» подав клопотання про розгляд справи без участі представника, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 76). Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Судова повістка, направлена судом по місцю реєстрації останнього, повернулася до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 72) Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.2021 між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 6/3263257 (а.с. 23-26). Відповідно до п. 1.1. договору банк надає позичальнику кредит в сумі 153000 грн., строком на 72 місяці, з 24.09.2021 року по 23.09.2027 року (включно). Позичальник сплачує платежі для погашення заборгованості за договором щомісячно в число місяці, визначене графіком платежів по кредиту (додаток № 1 до договору, що є невід`ємною частиною), як день повернення кредиту. Згідно з п. 1.2 договору кредит надається позичальнику на споживчі потреби шляхом зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника. Відповідно до п.п. 1.4.1., 1.4.2., 1.4.3. п. 1.4. договору позичальник зобов`язаний сплачувати банку: процентну винагороду щомісячно в розмірі 12% річних (фіксована процентна ставка), починаючи з дня надання кредиту (дня списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника) до моменту повного погашення заборгованості за договором та комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 2,50% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. договору. Протягом строку дії договору розмір процентів та комісії залишається незмінним, крім випадків внесення змін до договору за згодою сторін в порядку, визначеному п. 5.8. договору. Відповідно до 1.5 кредитного договору всі умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом згідно Договору, визначені у Правилах надання споживчого кредиту в АТ «Креді Агріколь Банк» та умовах страхування життя позичальника (надалі - «Правила»), які є невід`ємною частиною цього договору та розміщені на офіційному сайті Банку Правила застосовуються в тій частині, яка не суперечить положенням договору (зокрема, не застосовуються положення щодо страхування життя позичальника). У разі суперечностей між положеннями договору та положеннями правил мають вищий пріоритет та застосовуються положення договору. Відповідач погашати кредит та сплачувати проценти та комісію у валюті кредиту, відповідно до розрахунків графіку платежів по кредиту, щомісяця, в день повернення кредиту на рахунок погашення заборгованості (п. 2.2. договору). Згідно з п. 5.5. договору, шляхом підписання договору позичальник, підтверджує, що він в день укладення договору особисто отримав свій примірник договору, умови договору йому зрозумілі, з правилами та тарифами банку, що є чинними на дату укладання договору і розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає та погоджується; йому до укладення договору банком надано інформацію, яка визначена ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Кредитний договір № 6/3263257 від 24.09.2021 р. та додаток №1 до цього договору з Таблицею обчисленням загальної вартості кредиту для споживача підписані особисто відповідачем. Позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 153000 грн. на рахунок вказаний в кредитному договорі, що підтверджується копією платіжної інструкції № 39073583-1 від 24.09.2021 (а.с. 8). Відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості станом на 06.10.2023 становить 186064,34 грн., в тому числі: 113460,63 грн. - строкова заборгованість, 3658,18 грн. - прострочена заборгованість, 3825,23 грн. - прострочені відсотки, 3825 грн. - комісії, 468,48 грн. - нараховані відсотки, 60826,82 грн. - прострочена комісія. Відповідно до приписів статтей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Таким чином з матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору у зв`язку із чим у нього перед банком виникла заборгованість. Проте, що стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісією, то суд виходить з того, що позов не містить жодного обґрунтування нарахування банком комісії та її розміру. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22). Так, відповідно до п. 1.4.2 Кредитного договору №6/3263257 від 24.09.2021 року комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включає надання інформаційно-консультаційних послуг, під якими розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через системи дистанційнійного обслуговування в режимі 24/7 та через довідковий центр банку, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів тощо. Отже, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, умови пункту 1.3.2 кредитного договору є несправедливими, містять дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогамЗакону України «Про захист прав споживачів». Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. у справі №583/3343/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 р. у справі №496/3134/19, яка одночасно відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 р. у справі №583/3343/19, постанові Верховного Суду від 15.03.2021 р. в справі № 361/392/20. Враховуючи, що позивачем не доведено правомірність нарахування вищевказаної суми комісії, суд прийшов до висновку про те, що у стягнені з відповідача комісії слід відмовити. Таким чином, позовні вимоги АТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в частині стягнення строкової заборгованості в розмірі 113460,63 грн., простроченої заборгованості в розмірі 3658,18 грн., нарахованих процентів в розмірі 468,48 грн. та прострочених процентів в розмірі 3825,23 грн, а всього 121412,52 грн.. Щодо стягнення заборгованості за комісією та простроченою комісією в розмірі 64651,82 грн., то в задоволенні вказаних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (53,25%) в сумі 1486,19 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial