Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про захист прав споживачів, стягнення пені за прострочку виконання договірних зобов`язань. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 02 серпня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІА БУД» (надалі - Відповідач) та [PERSON] (надалі - Позивач) укладено попередній договір № А_102, за умовами якого Відповідач зобов`язувався продати позивачу, а Позивач зобов`язувався купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 90,08 квадратних метрів, житловою площею 58,99 квадратних метрів. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Шкляр М.М., зареєстрованим в реєстрі за номером 15995. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію кінець четвертого кварталу 2017 року. Відповідач має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкт будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням Договору. Відповідач зобов`язувався оформити на себе правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору кугивлі-продажу Об`єкту нерухомості. Сторонами встановлювалось,\~що у\~квартирі буде\~виконано загальнобудівельні\~роботи,\~встановлено металеві\~протипожежні вхідні\~двері,\~вікна металопластикові з п`ятикамерного профілю з енергозберігаючим склопакетом, штукатурка стін, цементна стяжка під чистову підлогу, індивідуальне опалення з двохфункційним котлом та радіаторами, системи водопостачання та каналізації з лічильником (вивід від стояків без прокладення трубопроводів по квартирі). Позивач зобов`язувався сплатити відповідачу на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовно складала 1071952,00 (один мільйон сімдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. Відповідно до п. 4 попереднього договору, Позивач на забезпечення виконання зобов`язань сплачує Відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 1 071 952 грн. забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені цим пунктом забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст. 546 ЦКУ та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Позивач на забезпечення виконання зобов`язання сплатив Відповідачу забезпечувальний платіж в сумі 1 071 952,00 (один мільйон сімдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дві) грн., що становить 100% орієнтовної вартості об`єкту нерухомості, що була визначена сторонами в попередньому договорі. Дана обставина підтверджується платіжними дорученнями. Позивач, як споживач послуг, виконав своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання по вказаному вище договору, що свідчить про його відкрите бажання в обумовлений термін укласти основний договір купівлі-продажу житлового приміщення. Натомість Відповідач своєчасно, в повному обсязі не виконав зобов`язання за попереднім договором № А_102 від 02 серпня 2016 року, вказаний вище нерухомий об`єкт в експлуатацію не здав, належні правовстановлюючі документи не отримав та не оформив та в принципі ухиляється від виконання зобов`язань. На даний час будівництво об`єкту не проводиться, кошти Позивачу не повернуто, постійно переноситься виконання договору на невизначений час, в зв`язку з чим Позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов' язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Як зазначалось вище 02 серпня 2016 року між Відповідачем та Позивачем було укладено попередній договір № А_102, за умовами якого Відповідач зобов`язувався продати позивачу, а Позивач зобов`язувався купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію кінець четвертого кварталу 2017 року. Тобто за формою і змістом укладений між сторонами договір у вказаній частині є угодою про послугу з будівництва житла. Вказаний договір є змішаним і містить в собі, в тому числі, елементи договору підряду. За характером ці правовідносини подібні до положень статті 875 ЦК України (договір будівельного підряду), а отже, з урахуванням цих обставин, можна зробити висновок, що правовідносини між будівельною компанією (виробником) TOB «MC ІМПЕРІАЛ БУД», вид діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель, і позивачем, як споживачем (замовником), слід кваліфікувати у цій справі, як угоду про послугу - будівництво житла. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 4 лютого 2021 року у справі № 607/1579/19. Правовідносини з надання послуг врегульовано спеціальним законом «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позивач виконав умови договору, повністю вніс обумовлену в договорі суму, а ТзОВ «МС Імперіал Буд» допустило істотне порушення умов договору і не забезпечило отримання Позивачем завершеної будівництвом квартири, на час подання цього позову. Будинок не зданий в експлуатацію, при тому, що планове завершення будівництва житлового будинку в експлуатацію встановлено кінець четвертого кварталу 2017 року, а тому вважаємо, що Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача пені у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказаний правовий висновок узгоджується із позицією Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року справа № 727/40/22. Таким чином Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу пеню за прострочення виконання своїх зобов`язань виходячи з наступних розрахунків: -як вбачається з доданих матеріалів на виконаний умов попереднього договору № А_102 від 02 серпня 2016 року Позивачем було сплачено 1 071 952,00 гривень; -період за який здійснюється нарахування пені за з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2022 року (731 день). Нарахування пені здійснюється в межах заявлених позовних вимог; -отже, розмір пені за невиконання умов попереднього договору року становить: (1 071 952 грн. * 3%)* 731 день = 23507907 (двадцять три мільйони п`ятсот сім тисяч дев`ятсот сім) гривень 36 коп. Відповідно до статті 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх На підставі викладеного, просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІИПЕРІАЛ БУД» на користь [PERSON] пеню за прострочення виконання зобов`язання за попереднім договором № А_102 від 02 серпня 2016 року в сумі 23507907 (двадцять три мільйони п`ятсот сім тисяч дев`ятсот сім) гривень 36 копійок та понесені по справі судові витрати. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 07.12.2023 ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 727/12771/23 було відкрито провадження у цій цивільній справі. 29.12.2023 відповідачем наданий відзив на позов та надане клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача. У відзиві зазначили, що розглянувши позовну заяву, відповідач заявляє, що не визнає вимоги позивача, вважає їх необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи і чинному законодавстві, а також такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Щодо характеру\~правовідносин,\~предмету Попереднього\~договору,\~який укладено між\~позивачем та\~відповідачем Попереднього\~договору,\~дати прострочення зобов`язання,\~виду простроченого\~зобов`язання,\~а також посилань Позивача\~на норми\~ЦК України,\~які регулюють\~будівельний підряд\~висновки Верховного\~суду,\~які викладено\~в постанові\~від 04\~лютого 2021 року по справі №607/1579/19. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~02 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна (далі за текстом - «Попередній договір»). Відповідно до п. 22 Попередніх договорів цей договір\~є попереднім\~договором, закріплює зобов`язання\~сторін укласти\~Основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності Позивача на такий Об`єкт. Підписуючи попередній договір сторони зазначили, що підтверджують, що зміст договору точно відповідає їхнім дійсним намірам, у них відсутні заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення умов договору та його правові наслідки для кожної із сторін, укладення і виконання цього договору, не суперечить нормам чинного законодавства України та відповідає його вимогам . . . (пункт 25 Попереднього договору). На виконання вимог ЦК України даний договір був посвідчений нотаріально. Отже, підписуючи Попередній договір, сторони погодились, що укладають саме попередній договір, а не договір підряду чи договір на виконання робіт. Згідно з п. 1 Попереднього договору відповідач зобов`язується продати Позивачу, а Позивач зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] -\~будівельна адреса,\~місце знаходження\~земельної ділянки,\~з урахуванням\~того,\~що в\~майбутньому присвоєна\~поштова адреса\~Об`єкту\~будівництва може\~відрізнятись від\~будівельної,\~загальною площею\~90,08\~квадратних метрів,\~житловою 58,99\~квадратних метри, відповідно до\~умов,\~що визначені\~даним Попереднім\~договором та\~укладеним в майбутньому договором\~купівлі-продажу (далі - Основний договір). Зазначені площі є проектними та уточнюються після інвентаризації БТІ. Строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію - до кінця IV кварталу 2017 року... Пунктом 1.1. Попереднього договору передбачено, що відповідач зобов`язується оформити на себе правоустановчі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладання договору купівлі-продажу Об`єкта нерухомого майна. Зазначене також підтверджується п. 15 Попереднього договору, в якому вказано, що для укладення Основного договору купівлі-продажу Відповідач зобов`язується за власний рахунок оформити правовстановлюючий документ на Об`єкт нерухомості, одержати в Державній Реєстраційній Службі України Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також отримати технічний паспорт на нерухоме майно, та підготувати усі інші документи (що стосуються Відповідача), необхідні для нотаріального посвідчення Основного Договору. Таким чином, передумовою для укладання Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна було отримання Відповідачем в майбутньому права власності на об`єкт будівництва, а не будівництво Об`єктуВідповідачем. Частиною 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник)\~зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням\~другої сторони (замовника),\~а замовник\~зобов`язується\~прийняти та\~оплатити виконану роботу. Жодною умовою Попереднього договору не передбачено, що Відповідач за завданням Позивача має виконати роботу, як і не передбачено, що саме Відповідачмав збудувати Об`єкт будівництва, а не третя особа. Відповідно до ч. 1 ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Жодною умовою Попереднього договору не визначено переліку робіт, ціну робіт і спосіб їх виконання. В пункті 4 Попереднього договору вказано, що ... забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені в цьому пункті забезпечувальні платежі є «іншим\~видом забезпечення\~виконання зобов`язання» згідно ст.546 Цивільного кодексу України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З наданих до позовної заяви квитанцій вбачається, що при оплаті в призначені платежу Позивач вказував «Оплата згідно попереднього договоору №А_102 від 02.08.2016року». Таким чином, Попереднім договором та квитанціями про оплату чітко встановлено, що сплачені Позивачем кошти є забезпеченим платежем, який є видом забезпечення виконання зобов`язання з укладання Основного договору, а не коштами сплаченими за роботи, послуги чи майно. Частиною 1 ст. 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Частиною 3 ст. 837 ЦК України передбачено, що для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», право на виконання підготовчих\~робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля", підключення об`єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», для отримання дозволу подається заява, до якої додаються:копія документа, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію. Частиною 1 ст. 37-1 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що господарська діяльність з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними наслідками (СС3), підлягає ліцензуванню за переліком видів робіт, що визначається Кабінетом Міністрів України, відповідно до ЗУ «Про ліцензування видів господарської діяльності» з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Станом на день укладання Попереднього договору та на кінець першого кварталу 2018 року Відповідач не мав будівельної ліцензії, не мав дозволу на будівництво об`єкту по [ADDRESS] , як і не мав у власності чи оренді земельної ділянки за даною адресою. Враховуючи, що на день укладання Попереднього договору Відповідач не мав в користуванні чи власності земельної ділянки, не мав будівельної ліцензії та не мав дозволу на будівельні роботи, то відповідно він не міг бути Виконавцем будівельних робіт чи послуг, а тому не міг надавати такі послуги і не міг укладати договори підряду чи продажу майнових прав. В той же час, Попередній договір, який укладений між сторонами містить всі істотні умови для Попереднього договору, а саме: Строк, до якого має бути укладено Основний договір (п.1 Попереднього договору). -Умова, що перед укладанням Основного договору Відповідач зобов`язаний оформити на себе право власності на об`єкт нерухомості (п.1.1 та п. 15 Попереднього договору). -Істотні умови Основного договору купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна (п.2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.5 Попереднього договору). -Розподіл витрат на нотаріальне посвідчення Попереднього договору (п.3 Попереднього договору). -Заяви та підтвердження (п.20, 21, 23, 24, 25 Попереднього договору). Враховуючи вищевикладене, є очевидним, що між сторонами укладене саме Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить жодних елементів Договору підряду і не може вважатись договором надання послуги чи робіт, а отже до\~спірних правовідносин\~не можуть\~бути застосовані положення\~Цивільного Кодекс\~України,\~які регулюють будівельний підряд. Також до спірних правовідносин не можуть бути застосовані висновки Верховного суду, які викладені в постанові Верховного суду від 04 лютого 2021 року по справі №607/1579/19, адже між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а не договір будівництва житла. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в порушення ч. 1 ст. 81 ЦПК України не довів та не надав належних доказів, що по Попередньому договору Відповідач мав право та повинен був збудувати для Позивача Об`єкт будівництва, а наявний в матеріалах справи Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна дані доводи Позивача спростовує, адже він передбачає, що після отримання у свою власність, Відповідач має продати Позивачу квартиру, а не збудувати для Позивача квартиру. Враховуючи, що Попередній договір є саме Попереднім договором купівлі- продажу нерухомого майна, який не містить та не міг містити умов, що Відповідач повинен за замовленням Позивача збудувати об`єкт нерухомості, то відповідно Позивачне являється споживачем Будівельних робіт (послуг). Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання\~припиняється частково або у повному обсязі на підставах,\~встановлених договором або законом. Як зазначалося раніше, пунктом 1 Попереднього договору передбачено, що Відповідач зобов`язується продати, Позивач зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру. Отже, Основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами мав бути укладеним до\~31\~березня 2018\~року (до кінця І кварталу 2018 року). Основний договір купівлі-продажу квартири протягом терміну встановленого Попереднім договором укладено не було, оскільки Відповідач з незалежних від нього обставин не набув право власності на вказану квартиру. Частиною 3 ст. 635 ЦК України передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Схоже положення також містить Попередній договір, а саме пунктом 21 Попереднього договору передбачено, що зобов`язання Сторін щодо підписання Основного договору, встановлені цим Попереднім договором, припиняються у випадку, якщо Основний договір не укладений протягом терміну, встановленого Попереднім договором. Пунктом 10 Попереднього договору передбачено, що забезпечувальний платіж повертається Відповідачем Позивачу шляхом перерахування грошових коштів на рахунок останнього у банківській установі у випадку, якщо Основний договір не буде укладений у зв`язку з неможливістю виконання Відповідачем зобов`язання, передбаченого п.1 цього Попереднього договору або відмовою Відповідача від укладення Основного договору з інших причин, незалежних від Відповідача. При цьому Відповідач\~зобов`язується\~повернути забезпечувальний\~платіж Позивачу протягом 30-ти\~(тридцяти)\~банківських днів,\~з моменту\~спливу терміну,\~вказаного у пункті 1 цього Попереднього договору. Враховуючи, що Основний договір не був укладений у зв`язку з неможливістю виконання Відповідачем зобов`язання (Відповідачне набув у встановлений договором строк право власності на квартиру), то відповідно у п.10 Попереднього договору у Відповідача виникло зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу шляхом перерахування на банківський рахунок Позивача. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, ч. 3 ст. 635 ЦК України та п.21 Попереднього договору, зобов`язання сторін по укладанню Основного договору купівлі-продажу припинилось 31 березня 2018 року та з 01.04.2018\~року виникло\~зобов`язання\~повернути забезпечений\~платіж протягом 30 днів (п. 10 Попереднього договору). Враховуючи відсутність у сторін з 01.04.2018 року обов`язку укласти Основний договір, у Відповідача не може виникнути прострочення виконання робіт чи послуг, тощо, а могло виникнути тільки прострочення зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу. Необхідною передумовою\~для перерахування\~Позивачу коштів\~є надання\~Відповідачу Позивачем банківських реквізитів останнього. Пунктом 19 Попереднього договору передбачено, що у випадку\~зміни Позивачем місця проживання, номерів телефонів, банківських чи інших реквізитів, що містяться у цьому Попередньому договорі, Позивач повинен\~терміново повідомити\~письмово Відповідача про нову адресу, номери телефонів тощо. Відповідач не несе відповідальність чи ризик неналежного повідомлення Позивача, якщо останній не повідомив про зміну місця проживання чи номерів телефонів. Попередній договір не містить банківських реквізитів Позивавача, Позивач не надав\~Відповідачу своїх\~банківських реквізитів,\~а також\~не звертався\~до Відповідача з заявою про повернення забезпеченого платежу. Частиною 2 ст. 613 ЦК України передбачено, що якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Без надання Позивачем Відповідачу своїх банківських реквізитів Відповідач не міг перерахувати Позивачу сплачений забезпечений платіж, а тому відповідно до ч. 2 ст.613 ЦК України зобов`язання Відповідача повернути Позивачу забезпечений платіж є відстроченим до надання Позивачем своїх банківських реквізитів, а не простроченим,. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного\~грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи, що зобов`язання Відповідача перед Позивачем не являється простроченим, а є відстроченим, то відповідно Позивач не має права на отримання пені по відстроченому зобов`язанню. Щодо можливості\~нарахування пені\~по укладеному\~Договору в розмірах встановлених\~ч.5\~ст.\~10\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» та посилань Позивача\~на висновки\~Чернівецького апеляційного\~суду,\~які викладено в постанові від 15.09.2022 року по справі №727/40/22. По-перше: позивач не є стороною в справі №727/40/22, даний спір не стосувався укладеного між Позивачем та Відповідачем договору, а тому висновки Чернівецького апеляційного суду, які викладені в постанові від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 не мають преюдиціального значення для розгляду даної справи. Також, посилання Позивача на висновки Чернівецького апеляційного суду, які викладено в постанові від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 є некоректним так, як в Україні діє не прецедентне право, а кожна судова справа є унікальною, адже суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та поданих доказів і в кожній конкретній справі ці докази є різними. По-друге: частина 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює штрафні санкції саме за прострочення виконання робіт (послуг). Укладений між сторонами договір є Попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, а не договором будівництва житла. Відповідно до умов Попереднього договору, який укладено між сторонами Відповідач по не повинен був надавати Позивачу послуги та роботи. Відповідно до умов Попереднього договору Відповідач має перед Позивачем відстрочене зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу, а не прострочене зобов`язання за виконання робіт. В зв`язку з вищевикладеним частина 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не може бути застосована до правовідносин, які склались між сторонами. По-третє: пунктом 11 Попереднього договору передбачено, що у випадку порушення Відповідачем терміну повернення грошових коштів, встановленого у п. 10 даного договору, Відповідач сплачує Позивачу (на його вимогу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку, якщо прострочення терміну платежу перевищить 30 календарних днів, Відповідач (додатково до пені) сплачує Позивачу (на його вимогу) штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості. Отже, укладеним між сторонами Попереднім договору чітко врегульовано розмір штрафних санкції за порушення зобов`язань. У постанові від 17 червня 2020 року по справі №522/3887/17 Верховний суд зробив правий висновок, щодо можливості нарахування пені в розмірах встановлених ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме наступний висновок: «Крім того, положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист справ споживачів» передбачають загальні підстави стягнення пені та застосовуються в разі неврегулювання цього питання безпосередньо сторонами договору». Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. аховуючи, що Позивач та Відповідач Попереднім договором чітко врегулювали розмір штрафних санкції за порушення зобов`язань, а також беручи до уваги висновки Верховного суду, які викладено в постанові від 17 червня 2020 року по справі №522/3887/17, заявлені Позивачем вимоги про стягнення пені з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист справ споживачів», є необґрунтованими та незаконними. Щодо строку\~та періоду,\~за який\~може бути\~нарахована пеня\~за прострочення зобов`язання\~по укладеному\~між сторонами\~Попередньому договору. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через\~шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Відповідно до статті 1 ГК України, цей Кодекс\~визначає основні\~засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання. Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин\~у сфері\~господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також\~громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30.10.2019 року по справі №756/2781/16-ц виклав висновок, що обмеження встановлені статті 232 ГК України застосовуються і в цивільному судочинстві, а саме вказав наступне: « Також суди не перевірили правильності нарахування пені за період часу, заявлений позивачем, станомна 01 лютого 2016року. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов 'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Наведеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігуне може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися якустановлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №° 910/4164/17, від 22 листопада 2018 рокуу справі № 903/962/17, від 07 червня 2019 рокуу справі 910/23911/16». Відповідно до ч. 5 та ч.6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначалося\~раніше пунктом\~11\~Попереднього договору\~передбачено,\~що у\~випадку порушення\~Відповідачем терміну\~повернення грошових\~коштів, встановленого у п. 10 даного договору, Відповідач сплачує\~Позивачу (на\~його вимогу) пеню у\~розмірі подвійної\~облікової ставки\~Національного Банку\~України від\~суми заборгованості за кожен день прострочення. Положення Попереднього договору «Відповідач сплачує Позивачу (на його вимогу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення» є методом розрахунку пені, а не визначення строку її нарахування, а тому є очевидно, що сторонами в Попередньому договорі не визначено іншого строку нарахування штрафної санкції (пені), ніж той, що передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України (шість місяців). Нарахування пені\~поза межами\~шестимісячного строку\~є незаконно. Отже, відповідно до частини 6 статті 232 ГК України та правового висновку викладеного в постанові Верховного суду від 30 жовтня 2019 року по справі №756/2781/16-ц максимальний строк нарахування є шість місяців з дня прострочення зобов`язання, а не три роки, як розраховано Позивачем. Щодо співмірності нарахованої пені. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Відповідно до\~умов Попереднього\~договору Відповідач\~має повернути\~Позивачу забезпечений платіж\~у сумі\~1\~071\~952,00\~грн.,\~а розмір\~заявленої до\~стягнення пені складає 23\~507\~907,36\~грн.,\~тобто майже\~в 22\~рази більше\~ніж розмір\~основного зобов`язання. З урахуванням викладеного є очевидним, що заявлена до стягнення Позивачем пеня є непропорційною та такою, що значно перевищує розмір сплачених Позивачем коштів, а тому в разі задоволення позову має бути зменшена до розумних меж. Щодо строків позовної давності по вимогам про стягнення пені. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог глави 19 ЦК України можливість захисту в судовому порядку цивільного права обмежена позовною давністю, адже згідно з частиною четвертою статті 267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 261 ЦК України та за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу Відповідно до ч 1 ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність\~в один\~рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Частиною 1 ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення пені, яка розрахована поза межами строку позовної давності, а отже Позивач пропустив строк позовної давності, якийвстановлено ст.258 та ст.266 ЦК України. Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини (юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), далі - ЄСПЛ) зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що Позивач пропустив строк позовної давності по вимозі про стягнення пені, Відповідач даним відзивом заявляє\~про застосування\~строку позовної\~давності до\~вимог Позивача по стягненню пені. Підсумовуючі доводи та заперечення на позовну заяву. 1.Підписуючи \~ \~ \~ \~Попередній договір сторони погодились, що укладають саме попередній договір, а не договір підряду чи договір на виконання робіт (п.22, 25 Попереднього договору). 2.Попередній \~ \~ \~ \~договір містить всі істотні умови саме Попереднього договору, а не договору про надання робіт чи послуг. 3.Жодною \~ \~ \~ \~умовою Попереднього договору не передбачено, що Відповідач за завданням Позивача має виконати роботу, як і не передбачено, що саме Відповідач мав збудувати Об`єкт будівництва, а не третя особа. 4.Попереднім \~ \~ \~ \~договором чітко встановлено, що передумовою для укладання Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна було отримання Відповідачем в майбутньому права власності на об`єкт будівництва, а не будівництво Об`єкту Відповідачем. 5.Попереднім \~ \~ \~ \~договором та квитанціями про оплату чітко встановлено, що сплачені Позивачем кошти є забезпеченим платежем, який є видом забезпечення виконання зобов`язання з укладання Основного договору, а не коштами сплаченими за роботи, послуги чи майно. 6.На \~ \~ \~ \~день укладання Попереднього договору Відповідач не мав в користуванні чи власності земельної ділянки, не мав будівельної ліцензії та не мав дозволу на будівельні роботи, а тому відповідно він не міг бути Виконавцем будівельних робіт чи послуг та не міг надавати такі послуги. 7.Враховуючи, \~ \~ \~ \~що Попередній договір є саме Попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить та не міг містити елементів договору підряду, а також умов, що Відповідач повинен за замовленням Позивача збудувати об`єкт нерухомості, то відповідно Позивач не являється споживачем будівельних робіт чи послуг. 8.Відповідно \~ \~ \~ \~до ч.1 ст. 598 ЦК України, ч. 3 ст. 635 ЦК України та п.21 Попереднього договору, зобов`язання сторін по укладанню Основного договору купівлі-продажу припинилось 31 березня 2018 року та з 01.04.2018\~року виникло\~зобов`язання повернути забезпечений платіж протягом 30 днів (п. 10 Попереднього договору). 9.Враховуючи відсутність у сторін з 01.04.2018 року обов`язку укласти Основний договір, у Відповідача не може виникнути прострочення виконання робіт чи послуг, тощо, а може виникнути тільки прострочення зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу. 10.Позивач \~ \~ \~ \~не надав Відповідачу своїх банківських реквізитів, а також не звертався до Відповідача з заявою про повернення забезпеченого платежу. 11.Відповідно \~ \~ \~ \~до ч. 2 ст.613 ЦК України зобов`язання Відповідача повернути Позивачу забезпечений платіж є відстроченим, а не простроченим, оскільки Позивач не надав Відповідачу свої банківські реквізити для повернення коштів та не звертався до Відповідача з вимогою про повернення забезпеченого платежу. 12.Позивач не має права нараховувати та вимагати стягувати пеню по відстроченому зобов`язанню. 13.Беручи до уваги, що Відповідач по Попередньому договору не повинен був надавати Позивачу послуги та роботи, а також враховуючи, що у Відповідача відсутнє прострочене зобов`язання, а наявне відстрочене зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу за своєю природою не є послугою чи роботою, то відповідно ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не може бути застосована до правовідносин, які склались між сторонами. 14.Позивач не є стороною в справі №727/40/22, даний спір не стосувався укладеного між Позивачем та Відповідачем договору, а тому висновки Чернівецького апеляційного суду, які викладені в постанові від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 не мають преюдиціального значення для розгляду даної справи. 15.Враховуючи, що Позивач та Відповідач Попереднім договором чітко врегулювали розмір штрафних санкції за порушення зобов`язань, а також беручи до уваги висновки Верховного суду, які викладено в постанові від 17 червня 2020 року по справі №522/3887/17, заявлені Позивачем вимоги про стягнення пені з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист справ споживачів», є необґрунтованими та незаконними. Заявлена до стягнення пеня є неспівмірною до суми основного зобов`язання. 17.Заявлена до стягнення Позивачем пеня розрахована не правильно (не у відповідності до умов Попереднього договору та вимог Закону). 18.Позивач намагається стягнути з Відповідача пеню нараховану поза межами шестимісячного строку, що є порушенням ст. 232 ГК України, а отже не законно. 19.Позивачем пропущено строк позовної давності, а Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Попередній (орієнтовний)\~розрахунок суми\~судових витрат,\~які Відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи: На виконання п. 8 ч.4 ст. 178 ЦПК України повідомляю, що Відповідач планує понести судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, в сумі 10 000,00 грн. на правову допомогу, станом на день складання відзиву витрати на правову допомогу не оплачувались. Інших витрат Відповідач наразі не планує нести. Докази, які підтверджують витрати будуть подані у відповідності до ч.8 с. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в даній справі. 01.04.2024 представником позивача надана відповідь на відзив. 03.01.2024 відповідачем надані заперечення на відповідь на відзив. 24.11.2021 позивачем надане письмове клопотання про залучення третьої особи. 15.01.2024, 20.02.2024, 19.03.2024 відповідачем надані клопотання про розгляд справи у відсутність представника відповідача. 08.04.2024 представником позивача надане письмове клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відмови відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання дитини добровільно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, представлений захисником Фортуна Г.Г. В судовому\~засіданні представник\~позивача [PERSON] позов підтримав, підтвердив факти, викладені в позовній заяві та просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС ІИПЕРІАЛ БУД» на користь [PERSON] пеню за прострочення виконання зобов`язання за попереднім договором № А_102 від 02 серпня 2016 року в сумі 23507907 (двадцять три мільйони п`ятсот сім тисяч дев`ятсот сім) гривень 36 копійок та понесені по справі судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав в повному обсязі з підстав, зазначених в відзиві на позов. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд уважає встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що згідно з копією попереднього договору № А_102 від 02 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ЧМНО Романюк І. С. за №15995 Товариство з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІА БУД» - Сторона 1 зобов`язується продати, а [PERSON] Сторона 2 зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 90,08 квадратних метрів, житловою площею 58,99 квадратних метрів. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію кінець четвертого кварталу 2017 року. Відповідач має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкт будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням Договору, згідно з п. 1 попереднього договору. Відповідно до\~п.\~1.2\~попереднього договору\~сторонами встановлювалось,\~що у\~квартирі буде\~виконано загальнобудівельні\~роботи,\~встановлено металеві\~протипожежні вхідні\~двері,\~вікна - металопластикові з п`ятикамерного профілю з енергозберігаючим склопакетом, штукатурка стін, цементна стяжка під чистову підлогу, індивідуальне опалення з двохфункційним котлом та радіаторами, системи водопостачання та каналізації з лічильником (вивід від стояків без прокладення трубопроводів по квартирі). Відповідно до п. 1.2 попереднього договору Сторона 2 зобов`язувалася сплатити відповідачу на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовно складала 10701952 (один мільйон сімдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дві) грн. Відповідно до п. 4 попереднього договору, Сторона 2 на забезпечення виконання зобов`язань сплачує Відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 1071952,00 грн. забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені цим пунктом забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст. 546 ЦКУ та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до п. 13 попереднього договору у випадку, якщо основний договір не буде укладений у термін, передбачений п. 1 цього Попереднього договору у зв`язку з необґрунтованими діями (бездіяльність Сторони 1) остання сплачує Стороні 2 штраф у розмірі 5% від загальною вартості Об`єкту нерухомості, протягом 3 календарних місяців з моменту отримання Стороною 1 відповідної вимоги від Сторони 2. Згідно з копією квитанції №345 від 02.08.2016 оплатила [PERSON] отримав ТОВ «МС Імперіал Буд» суму 500000,00 грн. призначення платежу відповідно до попереднього договору №А_102 від 02.08.2016 Гливка [PERSON] . Згідно з копією платіжного доручення №2 від 23.08.2016 оплатила [PERSON] отримав ТОВ «МС Імперіал Буд» суму 571952,00 грн. призначення платежу відповідно до попереднього договору №А_102 від 02.08.2016 Гливка [PERSON] . Мотивувальна частина Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Щодо заявленого клопотання відповідача про застосування строків позовної давності щодо стягнення суми боргу, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає,\~що позовна\~давність в\~один рік\~застосовується до\~вимог про\~стягнення неустойки\~(штрафу,\~пені). За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~\~ Розмір пені позивачем розрахований за період з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2022 року, Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Тобто, частина\~\~ третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.\~\~\~\~ Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі №\~488/2807/17 (пункт 129). Такий правовий висновок зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року Справа\~№\~755/13805/16-ц Провадження\~№\~14-208цс21. Встановлено, що у п. 5.1 Договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Суд доходить висновку, з урахуванням пункту 5.1 договору, у якому сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, та виходячи з того, що відповідач умов договору та своїх зобов`язань не виконав, то строк виконання зобов`язання не закінчився, а отже доводи щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними. Як вбачається, з матеріалів справи на виконання умов попереднього договору № А_102 від 02.08.2016 позивачем сплачено 1071952,00 грн. Позивач, заявив вимоги про стягнення пені за період з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2022 року (731 день). Нарахування пені здійснюється в межах заявлених позовних вимог. Пеня нараховується за кожен день у межах заявлених позовних вимог у розмірі трьох відсотків вартості роботи (постуги). Отже, розмір пені за невиконання умов попереднього договору А_102 від 02.08.2016 року становить: 23507907 грн. 36 коп. (1 071 952 грн. * 3%)* 731). Щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом, а не обов`язком суду, тому за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Як вбачається\~з матеріалів\~справи розмір\~пені в\~сумі 23507907\~грн.\~36\~коп.,\~яку просить\~стягнути позивач\~є непропорційною\~та такою,\~що значно\~перевищує розмір\~сплачених коштів\~на виконання\~попереднього договору\~№ А_102\~від 02.08.2016 року позивачем. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, апеляційний суд дійшов висновку про зменшення нарахованої пені з 23 507 907 грн. 36 коп. до 900 000 гривень. Аналогічний по суті висновок зроблено Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у справах № 756/2781/16 від 30 жовтня 2019 року, №760/7459/16. За таких обставин, враховуючи, що вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, інтереси інших осіб, суд уважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, повністю знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 9000,00 грн. судового збору.

Outcome: partial