Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого зазначив, що 22.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступник якого є ПАТ «ОТП БАНК», а з 17.09.2018 року Позивач ТОВ «Вердикт Капітал», та Відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № CL-401/20/2006, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16\~704,55 дол. США зі сплатою 12,49% річних. \~ \~ \~ \~За умовами Кредитного договору, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит на умовах та порядку, визначеному Кредитним договором, а Позичальник в свою чергу зобов`язався здійснювати сплату грошових коштів шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з метою погашення заборгованості за виданим Кредитом та нарахованими процентами. Банк свої зобов`язання виконав, перерахувавши гроші на поточний рахунок Відповідача, а відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором не виконав не повертав кредит та не сплачував відсотки. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.10.2010 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором № СL-401/20/2006 від 22.08.2006 року, станом на 08.09.09р., в сумі 105 848,17 гривень, а також 1 058,48 грн. державного мита та 120 грн. витрат на ІТЗ, а всього -107\~026,65\~грн. Станом на дату подачі позову вищевказане рішення суду залишається невиконаним. З огляду на те, що Позичальником після набрання законної сили рішенням суду, зобов`язання виконано не було, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, становить 84\~874,72 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати на правову допомогу у розмірі 20\~000,00 грн. та судовий збір у сумі 2\~270,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2021 р. дана цивільна справа була передана до провадження судді Лазаревої Г.М. Ухвалою судді Лазаревої Г.М. від 30.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами загального позовного провадження. Суддя Лазарева Г.М наказом голови Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.04.2023 року звільнена у відставку та відрахована зі штату суду з 11.04.2023 року (Рішення Вищої ради правосуддя «Про звільнення [PERSON] з посади судді Корабельного районного суду м. Миколаєва у звязку з поданням заяви про відставку» від 11.04.2023 року № 324/0/15-23). Розпорядженням керівника апарату Корабельного районного суду м. Миколаєва щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи від 10.05.2023 року, згідно із п.2.3.50 Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 року, (в редакції від 15.09.2016 року), цивільну справу № 489/1290/21, провадження № 2/488/246/23 передано до канцелярії суду для автоматизованого розподілу між суддями. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.05.2023 р. дана цивільна справа була передана до провадження судді Селіщевої Л.І. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Селіщевої Л.І. від 17.05.2023 року дана цивільна справа прийнята до провадження та призначене підготовче судове засідання. \~ \~ \~ \~В судове засідання представник позивача не з`явився, матеріали справи містять клопотання позивача про розгляд всіх судових засідань без присутності представника Позивача на підставі наявних доказів та матеріалів. Проти заочного розгляду справи не заперечував. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час, місце та дату судового засідання, будь яких заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Виклик відповідача\~здійснювався в\~порядку,\~встановленому п.\~2\~ч.\~7\~ст.\~128\~ЦПК України\~ за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У матеріалах справи наявні заяви відповідача про відкладення судових засідань з різних причин, з проханням повідомляти його про дату наступного судового засідання через SMS повідомлення. З цього приводу суд вважає за необхідним зазначити, що дійсно до ч. 13 ст. 128 ЦПК України - за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Однак, відповідачем не вказано номери засобів мобільного зв`язку, за допомогою яких було б можливо його повідомити про судові засідання в порядку ч. 13 ст. 128 ЦПК. \~ \~ \~ \~Тому суд повідомляв відповідача про наступні судові засідання у порядку п. 2 ч. 77 ст. 128 ЦПК. За таких обставин, враховуючи вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності учасників процесу за наявними матеріалами справи. \~ \~ \~ \~ За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Повно,\~всебічно та\~об`єктивно\~дослідивши матеріали\~справи,\~суд вважає\~позов обґрунтованим\~і таким,\~що підлягає\~задоволенню за\~таких підстав. Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Як вбачається із матеріалів справи 22.08.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП БАНК», та Відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № CL-401/20/2006, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16\~704,55 дол. США зі сплатою 12,49% річних. Цільове призначення кредиту - купівля автомобіля. Банк свої зобов`язання виконав, перерахувавши гроші на поточний рахунок Відповідача № [NUMBER] , а відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконав не повертав кредит та не сплачував відсотки. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.10.2010 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» з [PERSON] було стягнуто заборгованість за кредитним договором № СL-401/20/2006 від 22.08.2006 року, станом на 08.09.09р., в сумі 105 848,17 гривень, а також 1 058,48 грн. державного мита та 120 грн. витрат на ІТЗ, а всього -107\~026,65\~грн. 05.11.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № CL-401/20/2006 від 22.08.2006 року. 17.09.2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №3-09/18, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № CL-401/20/2006 від 22.08.2006 року. Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до Відповідача [PERSON] за Кредитним договором № CL-401/20/2006 від 22.08.2006 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що станом на час звернення до суду з даним позовом, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.10.2010 року залишається не виконаним. У Постанові Верховного суду України від 26 квітня 2017 року у справі №918/329/16 стверджується, що правовий аналіз положеньст.ст.526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього кодексу, за час прострочення. У Постанові від 10 квітня 2018 року у справі №914/1033/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у разі, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Рішенням Європейського суду з прав людини від 11.01.2005 у справі «Дубенко проти України» («Dubenko v. Ukraine») встановлено, що невиконання судового рішення на користь заявника понад три роки є втручанням у право заявника на мирне володіння своїм майном, яке закріплене у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод. 3 огляду на те, що відповідач досі не виконав рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.10.2010 року, продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, позивач має право на отримання суми боргу за вказаним кредитним договором на підставі рішення суду з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Станом на день подачі позову відповідач, згідно до поданого позивачем розрахунку має заборгованість перед позивачем в розмірі 84\~874,72 грн, з яких: 53\~370,33 грн. інфляційні збитки за користування грошовими коштами у відповідності до ст.625 ЦК України за період із 28.09.2015 р. - 28.09.2020 р.; 31\~504,39 грн. 3% річних за користування грошовими коштами у відповідності до ст.625 ЦК України за період із 28.10.2010 р. 28.09.2020 р. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором відповідачем суду не подано. Нарахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим (Постанова Верховного суду України від 26.04.2017 справа № 3-1522 гс 16). Подібних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 08.11.2019 №127/15672/16-ц, де зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставіст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості, передбаченої ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Щодо стягнення понесених витрат позивача на правову допомогу суд зазначає наступне: Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як передбачено ст.ст.15,60,62 ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження якого як представника посвідчується довіреністю або ордером. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнта. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини справи. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Згідно ч. 8ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Дослідивши перелік наданих послуг та робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони позивача, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 20\~000,00 грн, що знайшла підтвердження наданими позивачем письмовими доказами. Враховуючи вищенаведене, з відповідача слід стягнути на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 20\~000,00 гривень понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі ст.ст. 526, 553,554, 612, 625, 1050 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved