Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] із позовною заявою про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач обґрунтовує позов тим, що 25.08.1987 року на підставі ордеру виданого № 496 Серія КР їй на сім`ю, із семи осіб було надано право на заняття житлової площі за адресою: [ADDRESS] в якому зареєстровані: [PERSON] , її донька - [PERSON] та син [PERSON] . Відповідачі не проживають за зазначеною адресоюз 2018 року по теперішній час особистих речей немає за місцем реєстрації. Реєстрація місця проживання відповідачів у вказаному житлі створює для неї перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг з урахуванням зареєстрованих осіб.Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 січня 2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі впорядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачам право подати відзив на позов відповідно до положення ст. 178 ЦПК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися про дату, місце та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом прядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставин, враховуючи, що судом судові повістки про виклик відповідачі в судове засідання направлялася за адресою останнього місяця реєстрації відповідачів, однак на адресу суду повернулися поштові конверти із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», суд вважає відповідачів належним чином повідомленим та можливим, за згодою позивача, розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 25.08.1987 року на підставі ордеру виданого № 496 Серія КР позивачу, на сім`ю із семи осіб було надано право на заняття житлової площі за адресою: [ADDRESS] . За зазначеною адресою зареєстровані: позивач - [PERSON] , її донька - [PERSON] та її син [PERSON] . На підставі витягу із розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 1113 від 25.08.2004 року на позивача як на основного квартиронаймача було відкрито особистий рахунок на кв. [ADDRESS] . Відповідно до акту про не проживання осіб за місцем реєстрації, сусіди квартири [ADDRESS] , а саме: [PERSON] (квартира [ADDRESS] ), [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) та [PERSON] (квартира [ADDRESS] ) підтвердили факт не проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 2018 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] та факт про відсутність особистих речей відповідачів. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки право власності на квартиру відсутнє, правовий режим відповідної категорії регулюється правовим режимом житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до таких мешканців у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору). Відповідно до підпункту 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування ), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265 зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Зібрані позивачем по справі докази в їх сукупності вказують на те, що відповідачі: [PERSON] та [PERSON] на спірній житловій площі більше шести місяців не проживають без поважних на те причин, належні їм речі у квартирі відсутні. Відтак, пред`явлені позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідачів: [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та відповідають положенням ст. 71,72 ЖК України, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved