Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

В серпні 2020 р. позивач [PERSON] звернувся до Франківського районного суду міста Львова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США за договором позики. Позов мотивований тим, що 13.11.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 50 000 доларів США. Згідно умов такого договору, позивач зобов`язався надати відповідачу кошти в розмірі 50 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути такі кошти до 20 грудня 2018 року. Свої зобов`язання перед позичальником позикодавець виконав в повному обсязі, що підтверджується розпискою від 13.11.2018 р. Однак кошти відповідач не повернув, чим порушив майнові права позивача. Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 30.09.2020 року у справі відкрито провадження з призначенням розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 16.03.2023 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова. Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 11.04.2023 р. матеріали вищевказаної позовної заяви передані для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Ухвалою від 01.08.2023 р. вищевказана справа прийнята до провадження суддею Ларіоновою Н.М. Ухвалою від 27.11.2023 року по справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. Позивач та представник позиваач будучи у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій останній просив розглянути справу за його відсутності, позов просив задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що 13.11.2018 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 50 000 доларів США, що підтверджується розпискою від 13.11.2018 року. Строк повернення боргу встановлено, згідно умов розписки до 20.12.2018 року. Доказом цьому є розписка складена та підписана відповідачем власноручно, копія розписки було долучено до матеріалів справи. Однак, до теперішнього часу борг відповідачем не повернуто. Попри те, що термін повернення боргу настав, відповідач не повернув борг в повному обсязі. Таким чином борг відповідача перед позивачем за договором позики на момент подання даної позовної заяви становить 28 056,58 грн., а саме: борг за договором позики від 21.02.2019 року з урахуванням індексу інфляції у сумі 14 079,09 грн.; 3% річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1 317,43 грн.; пеню за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 12 660,06 грн. Позивач зазначає, що відповідачем свій обов`язок по поверненню грошових коштів досі не виконано. Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк. Позовна заява була подана до Подільського районного суду міста Києва на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Через невиконання відповідачем зобов`язання за договором позики між сторонами виникли спірні договірні правовідносини, які регулюються нормами статей 1046-1049 ЦК України. Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Через ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і у порядку, встановленим законом. Згідно з чинним законодавством, у разі отримання позики іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання договору позики в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Згідно з розпискою від 13.11.2018 року наданою позивачем та перевіреним судом, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики станом на 10.08.2020 р. становить 50 000 доларів США. Ця розписка приймається судом до уваги, оскільки доказів недійсності її відповідачем не подано. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про те, що оскільки між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які не виконані стороною відповідача, а тому відповідно до умов договору та норм ЦК України суд дійшов висновку, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 10 510,00 грн, що підтверджено квитанціями, яка міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 10 510,00 грн.

Outcome: approved