Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на квартиру. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , якій на праві власності, як члену житлово-будівельного кооперативу, належала квартира [ADDRESS] . Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є позивачка, яка звернулась до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого було відкрито спадкову справу № 69278157. Постановою № 1198 від 11.11.2022 позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з ненадання спадкоємцем правовстановлюючих документів на майно, що належало померлій. На момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру законодавством не була передбачена ні видача свідоцтва про право власності на таку квартиру, ні державна реєстрація права власності на неї. Таким чином, на думку позивачки, [PERSON] набула право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] . Позивачка зазначила, що свої права захистити в іншому, ніж судовому, порядку вона можливості не має. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогою про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 18.12.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено провести в порядку загального позовного провадження. Також даним судовим рішенням запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву та докази по справі, роз`яснено наслідки ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин. У строк встановлений судом вищевказаним судовим рішенням від відповідача відзив на позов та будь-які докази не надійшли. Ухвалою суду\~від 16.01.2024\~від Третьої\~вінницької державної\~нотаріальної контори\~було витребувано\~належним чином\~засвідчену копію\~спадкової справи\~до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . 24.01.2024 на виконання вимог вищевказаного судового рішення надійшли витребувані документи. Ухвалою суду від 13.02.2024 забезпечено докази у даній справі та зобов`язано КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» провести технічну інвентаризацію квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13.02.2024 підготовче провадження закрито і призначено справу до судового розгляду по суті. 18.03.2024 від адвоката позивачки надійшла уточнена позовна заява у зв`язку зі визначенням після проведення технічної інвентаризації квартири її площі. Також адвокатом позивачки до заяви додано копію технічного паспорта на спірну квартиру, виготовленого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» на виконання вимог ухвали суду від 13.02.2024. У судовому засіданні позивачка та її адвокат просили прийняти до розгляду уточнені позовні вимоги. Представник відповідача не заперечував щодо прийняття до розгляду уточнених позовних вимог. Судом встановлено, що позовні вимоги не змінились; позивачкою лише уточнено площу спірної квартири, технічна інвентаризація якої до звернення до суду із позовом не проводилась і була унеможливлена за зверненням позивачки; обставини, що стали підставою для уточнення позовних вимог, стали відомими після закриття підготовчого провадження, однак до початку розгляду справи по суті. Тому, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про прийняття до розгляду уточнених позовних вимог (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). В судовому засіданні позивачка та її адвокат уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та уточненій позовній заяві. Крім того, позивачка та її адвокат просили залишити судові витрати за позивачкою. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, водночас при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.01.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Вінниця, про що зроблено відповідний актовий запис № 174. (а.с. 8) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . У судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 124/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . (а.с. 65-77) З матеріалів даної спадкової справи вбачається, що 12.05.2022 до Третьої вінницької державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. (а.с. 65зв.-66) Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріуса не зверталися. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.11.1962 міським бюро ЗАГС м. Вінниця, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 2035). (а.с. 9, 73зв.). Судом встановлено, що померлою [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується матеріалами спадкової справи. 11.11.2022 [PERSON] звернулась до Третьої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 75 зв.) Однак, державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори В.Березовською було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів щодо належності вищевказаної квартири спадкодавиці, про що винесено відповідну постанову № 1198/02-31 від 11.11.2022. (а.с. 76зв. - 77) Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно із Законом України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації, може бути видане уповноваженою на це особою на підставі правовстановлюючих документів. Згідно із\~пунктами 1\~і 2\~глави 7\~розділу І\~Порядку вчинення\~нотаріальних дій\~нотаріусами України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України 22.02.2012\~№ 296/5\~і зареєстрованого\~в Міністерстві\~юстиції України\~22.02.2012\~за №\~282/20595\~(надалі\~ Порядок),\~відповідно до\~ст.\~46\~Закону України\~«Про нотаріат»\~нотаріус має\~право витребувати\~від фізичних\~та юридичних\~осіб відомості\~та документи,\~необхідні для\~вчинення нотаріальних\~дій.\~Такі відомості\~та (або)\~документи повинні\~бути подані\~в строк,\~визначений нотаріусом.\~Цей строк\~не може\~перевищувати одного\~місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Відповідно до підпункту 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що інформація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо спірного нерухомого майна відсутня, у зв`язку з чим нотаріус позбавлений був можливості її отримати. Відповідно до\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~49\~ Закону\~України «Про\~нотаріат» нотаріус\~або посадова\~особа,\~яка вчиняє\~нотаріальні дії,\~відмовляє у\~вчиненні нотаріальної\~дії,\~якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. \~ \~ \~ \~В ході розгляду справи судом встановлено відсутність у позивачки правовстановлюючих документів на спадкове майно, що є предметом спору. Відповідно до підпункту 4.16\~пункту 4\~глави 10\~розділу ІІ\~Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно із підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Оскільки нотаріусом правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира є кооперативною; [PERSON] , будучи членом житлово-будівельного кооперативу, здійснювала паєнагромадження; на підставі рішення виконавчого комітету ВМР народних депутатів № 259 від 23.07.1987 [PERSON] було видано ордер на квартиру [ADDRESS] , в якій вона фактично проживала, як зазначено у рішенні. (а.с. 7, 23-25) З повідомлення КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 472 від 11.10.2023 на адвокатський запит вбачається, що рішенням виконавчого комітету ВМР народних депутатів № 200 від 04.06.1987 будинку з існуючим [ADDRESS] присвоєно № 21. (а.с. 19) З повідомлення КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» № 1701 від 26.05.2022 на запит державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 41296 на квартиру [ADDRESS] станом на 29.12.2012 реєстрація права власності за [PERSON] не проводилась. (а.с. 75) В ході розгляду справи було встановлено, що технічна інвентаризація вищевказаної квартири не проводилась. На виконання ухвали суду від 13.02.2024 КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» було проведено технічну інвентаризацію спірного об`єкта нерухомого майна. Так, з технічного паспорту від 08.03.2024 вбачається, що загальна площа квартири становить 44, 7 м.кв., з яких: 29, 2 м.кв. житлова площа; 12, 8 м.кв. допоміжна; 2, 7 м.кв. балкон; самочинно переобладнані, перебудовані, прибудовані тощо приміщення відсутні. (а.с. 112-113) На момент здійснення [PERSON] паєнагромадження правовідносини регулювалися Законом України «Про власність». Статтею 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно із ст. 137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР. Згідно з п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Статтею 12 Закону України «Про власність», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Суд звертає увагу на той значний факт, що сам вступ до ЖБК не створює для пайовика права власності на отримання ним квартири до того часу, поки він не виплатить пай повністю. Власником житлового будинку і переданих грошових коштів до цього моменту є кооператив, і тільки член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за житлове приміщення, надане йому в користування, набуває право власності на нього. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, враховуючи те, що права на нерухоме майно продовжували існувати після 01.01.2004, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми чинного ЦК України. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути\~власниками будь-якого майна,\~за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати (ч. 1 та ч. 2\~ст. 325 ЦК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З аналізу законодавства України вбачається, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України від 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] , як член ЖБК повністю внесла свій пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , надану їй в користування, вона набула право власності на дане майно. Враховуючи вказане та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на спірну квартиру законодавством не була передбачена як обов`язкова видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так й обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ і Верховний Суд України також звернули увагу на те, що у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини (інформаційний лист № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року; п. 8 постанови Пленуму № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008). Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Отже, вищевказане майно, враховуючи вищевикладене, увійшло до складу спадщини [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як встановлено судом, померлою [PERSON] заповіт складено не було. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Позивачка, яка є рідною донькою спадкодавиці, відповідно до ст. 1261 ЦК України має право на спадкування за законом у першу чергу. Судом не встановлено наявність спадкоємців після смерті [PERSON] , які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до ст.ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Отже,\~позивачка прийняла\~спадщину у\~складі якої\~є нерухоме\~майно,\~а саме: квартира [ADDRESS] . Статтею 1296 ЦК України регламентується право спадкоємця на одержання спадщини. На відміну від ст. 1296 ЦК України, де йдеться про право на отримання свідоцтва про право на спадщину, у ст. 1297 ЦК України закріплено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтвом про право на спадщину, коли йдеться про спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини. При розгляді справи про визнання права власності на спадкове майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право власності на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтво про право на спадщину (ст.ст. 1296, 1297 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В ході розгляду справи судом встановлено наявність перешкод для оформлення спадкових прав позивачки у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 18.12.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її адвоката та представника відповідача в судовому засіданні, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою в позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачки шляхом визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] її матері - [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 6\~710, 00 гривень за подання позову та 605, 60 гривень за подання заяви про забезпечення доказів, що підтверджується платіжними документами від 21.11.2023, 12.12.2023 та 12.02.2024 . (а.с. 29, 40, 80) Судові витрати понесені позивачкою суд вважає за можливе залишити за нею, враховуючи її клопотання. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved