Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

У червні 2020 року до суду надійшла первісна позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову мотивовані тим, що він є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 05.03.2007. В належному йому будинку відповідачі зареєстровані, але не проживають значний проміжок часу, знятися з реєстрації не можуть, оскільки проживають за кордоном, а саме [PERSON] не проживає з 2006 року, [PERSON] з 2015 року, [PERSON] з 2014 року та їхнє місце проживання йому невідомо. Комунальні платежі вони не сплачують та не несуть витрат з утримання будинку, а він змушений самостійно сплачувати ці кошти, що для нього фінансово складно, так як він є пенсіонером МВС. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 03.07.2020 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду. У вересні 2020 року відповідачі подали до суду два вказаних зустрічних позови, виклавши в них позовні вимоги, в яких [PERSON] просить поділити житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в натурі між власниками та виділити їй у власність половину будинку, а в іншому позові позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] просять зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні ними цим житловим будинком шляхом їх вселення до даного будинку та передачі ключів від нього. Як зазначено в зустірчному позові [PERSON] , з 13.05.1995 вона перебувала в шлюбі з [PERSON] та від шлюбу вони мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.02.2020 шлюб між ними розірвано. В період шлюбу ними за спільні кошти був побудований будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому вони проживали разом з дітьми з 1999 року. Право власності на весь житловий будинок загальною площею 122,8 кв м та житловою площею 52,60 кв. м з надвірними будівлями зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право вланості на житловий будинок, виданого 05.03.2007 виконкомом Житомирскьї міської ради. Спірний будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя її та колишнього чоловіка [PERSON] , у зв`язку з чим підлягає поділу між ними. \~ \~ \~ \~ Зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обгрунтована тим, що вони зареєстровані та проживають у будинку за адресою: [ADDRESS] й іншого житла не мають. Відповідач [PERSON] , будучи колишнім чоловіком [PERSON] , вигнав її та дітей із дому, який вони будували за спільні кошти. Зі згоди її колишнього чоловіка вона періодично від`їжджала за кордон на заробітки, а коли вчерговий раз виїхала, він звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу і шлюб було розірвано. Проте вона є співвласником будинку та комунальні платежі платежі вони сплачували разом, оскільки вона постійно надсилала йому кошти. Відповідачу достовірно відомо, що син проживає в м. Житомирі, а дочка навчається на 6 курсі денного відділення медичного факультету № 1 Вінницького національного медичного університету ім. Пирогова. Однак відповідач змінив вхідні замки на дверях та не впускає позивачів додому. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 01.10.2020 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вимоги за зустрічними позовами об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Відзиви на первісну та зустрічні позовні заяви до суду не надходили. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 23.12.2020 частково задоволено заяву представника позивачів за зустрічними позовами [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на 1/2 частину житлового будинку (реєстраційни номер майна 18270050) за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] . Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 23.03.2021 в справі призначено судову оціночно-будельну експетизу та провадження в справі зупинено до закінчення її проведення. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 19.04.2021 провадження в справі поновлено. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 30.08.2021 в справі призначено судову експетизу та провадження в справі зупинено до закінчення її проведення. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 19.04.2021 провадження в справі поновлено. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 10.11.2021 в справі призначено судову експетизу та провадження в справі зупинено до закінчення її проведення. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 23.06.2022 провадження в справі поновлено. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 22.09.2022 в справі призначено додаткову судову експетизу та провадження в справі зупинено до закінчення її проведення. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира Семенцової Л.М. від 22.02.2023 провадження в справі поновлено. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічними позовами [PERSON] в судовому засіданні свій позов підтримав із викладених у позові обставин, пояснивши, що спірний будинок збудований за його особисті кошти та він категорично не погоджується на поділ будинку. Замки від вхідних дверей будинку він не змінював та ключі у відповідачів є. Дочка віддала йому свого ключа від будинку, оскільки з початку повномасшабного вторгнення рф в Україну вона проживає в Італії та сказала йому, що повертатися додому не збирається. Цей ключ він віддав [PERSON] 05.10.2023, так як вона свій ключ загубила. [PERSON] з 2014 року проживає в м. Житомирі за іншою адресою разом зі своєю сім`єю. Позивач не заперечував проти того, що під час шлюбу його колишня дружина [PERSON] працювала. Обидва зустрічних позови не визнав у повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічними позовами [PERSON] у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнала та підтримали вимоги зустрічних позовів. Надала пояснення про те, що вона та її колишній чоловік у період шлюбу обоє працювали та отримували доходи, й за ці кошти здійснювали будівництво будинку. У зв`язку з тим, що не вистачало коштів на закінчення будівництва будинку, вона змушена була поїхати на заробітки за кордон, звідки вона пересилала кошти позивачу. 05.10.2023 позивач її впустив до будинку та дав їй ключ від нього, але в сина та дочки ключів немає. Її речі знаходяться в будинку. Дочка з лютого 2022 проживає в Італії, а син давно не проживає в будинку, проживаючи окремо зі своєю сім`єю за іншою адресою в місті Житомирі. При цьому визнала, що перед початком будівництва будинку позивач продав свою однокімнатну квартиру та виручені кошти вклав у будівництво, а саме за 1 тис. доларів США купив земельну ділянку під будівництво будинку та 5 тис. доларів США вклав своїх коштів щоб розпочати будівництво спірного будинку. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічними позовами [PERSON] у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав та підтримав вимоги зустрічних позовів, пояснивши, що з 2000 року по 2020 рік він проживав у спірному будинку та не бажає проживати з позивачем [PERSON] . Його мати [PERSON] проживала в будинку до 2019 року, до часу, коли поїхала в Італію на заробітки, оскільки було скрутне матеріальне становище. З 2021 року, коли вдруге одружився, став проживати за іншою адресою. З позивачем у нього виникали конфліктні ситуації, тому він став проживати окремо від нього та в нього відсутні ключі від будинку. Представник відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустічними позовами підтримав позицію відповідачів. Уточнивши позовні вимоги [PERSON] після проведення судової експертизи, просив здійснити поділ будинку за шостим варіантом поділу, визначеним у висновку експерта № 528/02-2023 за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 17 лютого 2023 року. Суд, заслухавши сторони та представника відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічними позовами, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що з 13.05.1995 [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.02.2020 в цивільній справі № 295/418/20 (т. 2 а. с. 125). Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Під час перебування в шлюбі позивачу [PERSON] 05.03.2007 було видано виконкомом Житомирської міської ради свідоцтво право власності на жиловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 22.02.2007 № 129 (т. 1 а. с. 4). 23.02.2007 за позивачем зареєстроване право власності на зазначений будинок КП «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а. с. 5). У спірному будинку зареєстровані позивач та відповідачі відповідно до виданої 19.06.2020 ПП «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприєство № 1» довідки, а також згідно копій їхніх паспортів та копії довідки Управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 16.11.2018 (т. 1 а.с . 6, 42-44, 46). Як зазначено в акті про непроживання особи за місцем реєстрації від 03.06.2020, затвердженому директором ПП «Управляюча компанія «Житлове експлуатаційне підприєство № 1» Шепелем Л.І., за свідченням сусудів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2019 року, [PERSON] з 2015 року та [PERSON] з 2014 року (т. 1 а. с. 7). Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідка [PERSON] , який є братом позивача, надав показання про те, що після того, як сторони створили сім`ю, позивач продав свою однокімнатну квартиру та автомобіль, а на отримані від продажу кошти він придбав земельну ділянку, де було розпочато будівництво житлового будинку, в якому він йому допомагав, здійснюючи будівельні роботи. Будівельні матеріали позивач привіз у м. Житомир із с. Головенка, де вони раніше разом із ним планували будувати будинок. Будівельні матеріали для будівництва будинку купував позивач. Він не часто бачив, що [PERSON] приймала участь в будівництві. Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що всі будівельні матеріали (дошки, бруски та піноблоки) позивач купував за свої кошти. Позивач сам працював на будівництві будинку та вони втрьох вручну побудували будинок, який належить позивачу. Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що він був очевидцем як добудовували будинок та безпосередньої участі в роботах не приймав. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини першої статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях\~316,\~317,\~319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном. Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини першої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. У частині першій статті 68 СК України\~закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 підтверджено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. При вирішенні спорів про належність майна на праві спільної сумісної власності подружжю, суду в першу чергу належить встановити час набуття такого майна. При встановленні судом факту набуття майна у період шлюбу, на таке майно поширюється презумпція спільності майна подружжя. Факт набуття майна у період шлюбу доводить той із подружжя, який на нього посилається в обґрунтування своїх вимог про поділ такого майна. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу є спільним сумісним майном. (Постанова ВС від 12.06.2019 у справі 595/324/17). Факт реєстрації нерухомого майна, придбаного у період шлюбу, на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише особі, на ім`я якої зареєстроване. Таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.04.2020 у справі\~№ 462/518/18. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] 22.02.2007 згідно виданого йому виконкомом Житомирської міської ради свідоцтва право власності на жиловий будинок від 05.03.2007. Таким чином, право власності на будинок у [PERSON] виникло під час його перебування в шлюбі з [PERSON] . Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, в силу положень ч. 2 ст. 61 СК України, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на те, що спірний житловий будинок набутий у власність не за спільні кошти подружжя, а виключно за його особисті кошти, так як всупереч ст. 81 ЦПК України такі посилання не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. При цьому надані ним копії накладних на придбання будівельних матеріалів (т. 2 а с. 64-70) є доказами їх придбання [PERSON] , проте не спростовують презумпції спільності майна подружжя, визначеного статтею 60 СК України, так само, які і показання свідків щодо придбання позивачем будівельних матеріалів для будівництва будинку та виконання будівельних робіт позивачем. Отже, за відсутності доказів, які б підтверджували, що спірний будинок був набутий у власність не за спільні кошти колишнього подружжя [PERSON] , та відповідачем за зустрічним позовом не спростовано презумпції права спільної сумісної власності подружжя, суд вважає, що спірний будинок належить до об`єкту їхньої спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними, враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, а також відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна. Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У постанові Верховного Суду України 16.11.2016 у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що «виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно». Під час розгляду справи проведено додаткову судову будівельно - технічну експертизу від 17 лютого 2023 року № 528/02-2023 та експертом запропоновано шість варіантів поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до часток співвласників (по 1/2 частці за кожним) (т. 2 а. с. 3-37). Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Обираючи варіант поділу будинку в натурі вважає доцільним обрати третій варіант висновку експерта № 528/02-2023 за результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 17 лютого 2023 року з огляду на те, що вказаний варіант найбільше відповідає принципу рівності часток подружжя в праві власності на спільне майно серед інших запропонованих варіантів у висновку експерта, передбачає поділ будинку в натурі по 1/2 частині, тобто по 50/100 ідеальних часток, та сума компенсації при відступленні від ідеальних часток є найменшою й становить 9580,00\~грн (за 3 кв. м відступу від ідеальних часток). Сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо запропонованих експертом варіантів та вказаний варіант № 3 розподілу житлового будинку передбачає поділ будинку порівну між ними та враховує можливість виділити кожному співвласнику відокремлену частину будинку із самостійним виходом, а також технічну можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Також у зв`язку із тим, що в результаті поділу за третім варіантом відповідачу [PERSON] передається частина житлового будинку та господарських споруд з відступом на 3 кв. м відступу від ідеальних часток, вона має компенсувати [PERSON] вартість відступу від ідеальної частки в розмірі 9580,00 грн. Під час поділу майна подружжя суд також враховує, що під час будівництва будинку позивачем було вкладено 5 тис. дол. США особистих коштів, що визнала в суді відповідач [PERSON] . Тому суд вважає необхідним стягнути з неї на користь [PERSON] 195976,50 грн вартості житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що еквіваленто 5 тис. дол. США за офіційним курсом на день ухвалення рішення (5 тис. дол. США х 39,1953 грн = 195976,50 грн). Частиною 1 статті 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Згідно частин 1 та 2 статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, конструкція\~статті 405 ЦК України\~передбачає, що саме власник має право вимагати від осіб, які є членами його сім`ї та відмінними від власників житла усунення порушення його прав шляхом визнання втратившим право користування. Можливість визнання втратившим право користування житлом його власника/співвласника положеннями чинного законодавства не передбачена та є виключною в силу наявних конституційних гарантій захисту права власності, його непорушності та збереження за власником. \~ \~ \~ \~ У постанові КЦС ВС від 28.02.2018 у справі № 647/1683/15-ц зазначено правовий висновок стосовного того, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Оскільки квартира є спільним сумісним майном, набутим подружжям у шлюбі, то відповідач є співвласником вказаного приміщення, а тому не може бути визнаним таким, що втратив право користування указаним житлом За таких обставин оскільки [PERSON] є не лише користувачем, а й співвласником житлового будинку за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~то її\~непроживання в\~ньому не\~впливає на\~її право\~власності,\~яке складається\~з права\~володіння,\~розпорядження та\~користування належним\~їй майном,\~та вона\~не може\~бути позбавлена\~одного із\~складових права\~власності \~права користування\~за позовом\~іншого співвласника.\~ \~ Водночас досліджені судом докази підтверджують реєстрацію місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які проживали як члени сім`ї з позивачем [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] , та їх фактичне непроживання в ньому без поважних причин понад один рік. Тому, на переконання суду, реєстрацією місця проживання відповідачів у належному на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу [PERSON] будинку порушуються його права як співвласника та створюються перешкоди в користуванні й вільному розпорядженні нерухомим майном, через що підлягають судовому захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим будинком, що відповідає способам захисту права власності, передбаченим статтями 16, 386, 391, 405 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає частковому задоволенню. Окрім того, за відсутності належних, допустимих та достатніх переконливих доказів судом не встановлено обставин, які б свідчили про створення [PERSON] перешкод у користуванні [PERSON] \~та [PERSON] будинком за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~суд відмовляє\~в задоволенні\~їхнього зустрічного\~позову про\~усунення перешкод\~у користуванні\~житловим приміщенням\~та вселення\~до житлового\~приміщення.\~ У зв`язку із частковим задоволенням позову [PERSON] на підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог із відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути сплачений ним за подання позову судовий збір у сумі по 420,40 грн з кожного з них. Оскільки зустрічний позов [PERSON] суд задовольняє, то з [PERSON] на її користь необхідно стягнути 9921,00 грн сплаченого судового збору за одну вимогу немайнового характеру (про поділ житлового будинку) та одну вимогу майнового характеру (виділ у власність частини будинку) згідно вартості частки будинку за шостим варіантом висновку судової експертизи. Поряд із тим, з [PERSON] суд стягує в дохід держави 1196,60 грн судового збору, беручи до уваги вартість частки будинку, виділеної у власність [PERSON] за третім варіантом висновку.

Outcome: partial