Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про оплату додаткових витрат на дітей. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 05.10.2012 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.09.2019 шлюб між сторонами розірвано. Діти після розірвання шлюбу залишились проживати разом з матір`ю. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14.08.2020, стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 3000,00грн на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. З 27 червня 2021 по 05 липня 2021 позивачка разом зі своїми дітьми, відповідно до довідок для одержання путівки на санітарно-курортне лікування від 03.06.2021, знаходились на реабілітації в МРЦ «Затока» МВС України. Вартість перебування за добу з харчуванням та лікуванням становила 650,00грн з людини. Позивачка змушена була перебувати разом зі своїми малолітніми дітьми, оскільки їх вік не дозволяє їм окремо без догляду матері бути на реабілітації, тим більше в іншому місці. Відповідно за період перебування в МРЦ «Затока» МВС України було витрачено 15600,00грн. Також для того, щоб доїхати до реабілітаційного центу позивачкою було витрачено на пальне 2054,75грн. Крім того, в липні 2021 року було проведено санацію ротової порожнини малолітнім дітям, вартість наданих послуг становила 3050,00грн. Таким чином, загальна вартість додаткових витрат на дітей становить 20704,75грн. Позивачка зверталась до відповідача з вимогою про сплату половини додаткових витрат на дітей в розмірі 10352,37грн. Однак вимога, зі сторони відповідача залишилась без реагування. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 10352,37грн, інфляційні витрати в розмірі 3839,69грн та три процента річних в розмірі 599,87грн. 09.08.2023 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 19.09.2023 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що до позовної заяви не додано належних, допустимих та достовірних доказів, які б вказували на наявність законних підстав для проходження реабілітації в медичному реабілітаційному центрі «Затока» МВС України. Оскільки довідки №070/о від 03.06.2021 заповненні з порушенням Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 070/о «Довідка для одержання путівки на санітарно-курортне лікування, затвердженої Наказом МОЗ України 14.02.2012 № 110». Крім того, відповідач зазначає, що він не погоджується з заявленими витратами щодо вартості поїздки та відпочинку. Та вказує, що позивачем не додано доказів, які б вказували на неможливість проведення санації ротової порожнини у дітей в комунальних або державних закладах охорони здоров`я, де така допомога має надаватися безкоштовно. Крім того зазначає, що фактично у відповідача відсутнє прострочене грошове зобов`язання, а тому у позивача немає підстав стягувати з нього інфляційні витрати та 3% річних. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 27.09.2023 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, за клопотанням відповідача, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з виклику сторін. 09.11.2023 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, витребувано у Комунального некомерційного підприємства Ірпінського міського центру первинної медико-санітарної допомоги Ірпінської міської ради Київської області: належним чином завірені виписки з історії хвороби [PERSON] та [PERSON] , їх медичну документацію з конкретних захворювань, які вказала лікар [PERSON] у Довідках для одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 03.06.2021, а саме захворювань: J40, L20, J37 та рішення санаторно-курортної відбіркової комісії або лікарсько-консультаційної комісії для одержання путівки на санаторно-курортне лікування або оздоровлення до санаторію-профілакторію, на підставі яких [PERSON] та [PERSON] , лікарем [PERSON] видані дві Довідки для одержання путівки на санаторно-курортне лікування від 03.06.2021. 02.02.2024 на виконання ухвали суду, від Комунального некомерційного підприємства Ірпінського міського центру первинної медико-санітарної допомоги Ірпінської міської ради Київської області, до суду надійшли виписки із медичних карт амбулаторних хворих [PERSON] та [PERSON] . У виписках зазначено, що дані анамнезу про стан здоров`я дитини, діагнози, процедури, захворювання - надати не можливо. Оскільки місто Гостомель перебувало в окупації, а тому медична документація не збереглась. Позивач [PERSON] в судове засідання, призначене на 15.04.2024 на з`явилась. В матеріалах справи наявна заява представника позивачки, адвоката Джус Д.В., про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання, призначене на 15.04.2024 на з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносин. [PERSON] та [PERSON] з 05.10.2012 по 09.09.2019 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09.09.2019. [PERSON] та [PERSON] є рідними батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] . Згідно із актом обстеження умов проживання Службою у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради від 23.09.2019, діти проживають разом з матір`ю в приватному будинку в смт. Гостомель. Для виховання та розвитку дітей створені всі необхідні умови. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 14.08.2020, по справі №367/1517/20, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00грн на кожну дитину до їх повноліття. Відповідно до Довідок про одержання путівки на санітарно-курортне лікування від 03.06.2021, діти [PERSON] , із захворюванням, з приводу якого він направлений в санаторій код J40, L20 , J37 та [PERSON] із захворюванням, з приводу якого вона направлений в санаторій код J40, J37 , отримали рекомендацію на санітарно-курортне лікування в багатопрофільний санаторій в курортну зону з морським кліматом. Згідно із довідкою від 05.02.2021, виданою Медичним реабілітаційним центром «Затока» Міністерства внутрішніх справ України, [PERSON] в період з 27.06.2021 по 05.07.2021 разом із дітьми знаходилась на реабілітації в МРЦ «Затока» МВС України, за адресою: смт. Затока, м.Білгород-Дністровського, Одеської області. Вартість перебування за добу з харчуванням та лікуванням становить 650,00грн з людини. Як убачається із Виписки з рахунку [PERSON] , 27.06.2021, було знято 1047,60грн за проведену грошову операцію « [PERSON] ». Крім того, згідно чека № 288696 від 05.07.2021, позивачкою було оплачено за бензин PLUS A-92-EEPOS-E5 в розмірі 1007,15грн. В липні 2021 року [PERSON] в стоматологічному кабінеті ФОП [PERSON] , проводила свої дітям [PERSON] та [PERSON] санацію ротовою порожнини. Загальна сума наданих послуг становила 3050грн, що підтверджується Довідкою від 23.07.2021 та чеками. [PERSON] зверталась до [PERSON] з вимогою про оплату додаткових витрат на дітей в розмірі 10352,37грн, що складають половину вартості понесених нею додаткових витрат на дітей, а саме: 15600,00грн за проживання 8 днів в МРЦ «Затока», 2054,75грн вартість на витрачене пальне, 3050,00грн за проведену санацію ротової порожнини дітям, що разом становить 20704,75грн. Однак вищевказана вимога зі сторони відповідача залишена без реагування. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Стаття 185 СК України передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з оздоровленням дітей, а саме: додаткові витрати за перебування дітей на реабілітації в медичному центрі - 7800,00грн, вартість проїзду дітей на реабілітації та в зворотному напрямку додому - 1027,37грн та додаткові витрати за проведену санацію ротової порожнини дітям - 1525,00грн. Матеріалами справи доведено, що позивачкою дійсно було витрачено 20704,75грн на оздоровлення дітей, з яких половину 10352,37грн, в якості відшкодування додаткових витрат на дітей, вона просить стягнути з відповідача. Судом установлено, що дітей за їх медичними показами, було направлено в санаторій. Відповідно до Довідок про одержання путівки на санітарно-курортне лікування діти отримали рекомендацію на санітарно-курортне лікування в багатопрофільний санаторій в курортну зону з морським кліматом. Будь яких доказів щодо відсутності законних підстав для проходження дітьми реабілітації в медичному реабілітаційному центрі «Затока» МВС України, на які посилається відповідач - матеріали справи не містять, стороною відповідача суду не надано. Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідача, що вартість поїзди на відпочинок на море, не передбачає можливості стягнення додаткових витрат. Оскільки судом встановлено, що позивачка возила дітей не на відпочинок, а на лікування в медичний реабілітаційний центр. Де дітям, відповідно до їх захворювань (коди J40, L20, J37) надавалось лікування. Суд також приймає в якості належного доказу, здійснення позивачем оплати за проведену санацію ротової порожнини дітям. Оскільки крім самих чеків за оплату, позивачкою на підтвердження проведення процедури, надано ще довідку лікаря, яка працює в стоматологічному кабінеті ФОП [PERSON] . Посилання відповідача на те, що в державних і комунальних закладах охорони здоров`я, така медична допомога має надається безоплатно, суд не бере до уваги. Оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження, якими саме закладами охорони здоров`я в Київській області, зокрема в смт. Гостомель, за місцем проживання дітей, були укладені договори з Національною службою здоров`я України для забезпечення в 2021 році доступу до якісного та безоплатного лікування, в тому числі стоматологічного, що відповідає Постанові КМУ від 25.04.2018 №410 «Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичної гарантії» та Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення». Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості,

Outcome: partial