Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивач звернувся\~до суду\~10\~січня 2024\~року з\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~боргу задоговором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18\~грудня 2023\~р.\~між [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] \~ було\~укладено договір\~позики,\~у відповідності\~до умов якого\~ [PERSON] позичив\~у [PERSON] \~грошові кошти у\~розмірі 116\~500\~(сто\~шістнадцять тисяч\~п`ятсот)\~грн.\~00\~копійок зі\~строком повернення до 05 січня 2024 року. Факт одержання Відповідачем грошей підтверджується розпискою датованою 18 грудня 2023 р. Однак у зв`язку із закінченням строку повернення боргу і відмовою Відповідача виконувати взяті на себе зобов`язання по його поверненню, позивачка вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд, стягнути з [PERSON] , [INFO] на свою користь [PERSON] , [INFO] грошові кошти за договором позики в розмірі 116 500 (сто шістнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 копійок та судові витрати у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. Позивач в судовому засіданні присутній не був, представником позивача через електронний суд було подано клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач до суду не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Відзив до суду не надходив. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог\~ст. 280-281 ЦПК України,\~з урахуванням\~особливостей,\~встановлених для\~розгляду справ\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~виклику сторін,\~суд вважає\~за можливе\~вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву, клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Ухвалою суду від 09 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.7). Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав. Згідно з ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. При цьому, укладання окремого договору позики між сторонами спору, або нотаріальне посвідчення підпису боржника на розписці не обов`язкове. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі за №309/3458/14-ц, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. З матеріалів справи встановлено, що 18 грудня 2023року між [PERSON] та [PERSON] фактично було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно умов якого, [PERSON] , одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 116 500,00 гривень (сто шістнадцять тисяч п`ятсот гривень), в строк до 05.01.2024 року. (а.с. 2 зворот). У зв`язку із закінченням строку повернення боргу і відмовою Відповідача виконувати взяті на себе зобов`язання по його поверненню, позивачка звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Аналізуючи зміст правочинів, суд приходить до висновку, що текст розписки від 18 грудня 2023 року містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення певної грошової суми на користь позивача [PERSON] . Водночас, зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Розписки містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату їх складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення. Доказів в спростування вказаних обставин та висновків суду не встановлено. Поміж іншим, письмова форма договору позики від 18 грудня 2023 року, укладеного між [PERSON] як позикодавцем та [PERSON] як позичальником, оформленого борговою розпискою, внаслідок їх реального характеру є доказом не лише факту укладення договорів, а й передачі грошової суми позичальнику. Такі висновки суду узгоджуються з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 08 червня 2016 року у справі №6-1103цс16. Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Так, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) [PERSON] згідно з положеннями ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником [PERSON] не виконано, тому у суду не має підстав для висновку про новацію, припинення зобов`язання, а так само про зміну правовідносин між сторонами. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене,\~позов[PERSON] ,\~про стягнення\~боргу за\~договором позики підлягає задоволенню. За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток від ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. Позивач звернувся до суду, з використанням системи «Електронний суд» з цивільним позовом, таким чином, позивач при оплаті судового збору застосовував коефіцієнт 0,8. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що становить 1211,20 грн. Отже з урахуванням вищевикладеного з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved