Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що шлюб між нею та відповідачем розірваний. Від шлюбу у них народилась донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Наразі [PERSON] навчається на 3 курсі денної форми навчання ГРТБ імені проф. В.Ф. Доценка Національного університету харчових технологій, період навчання встановлено до 30 червня 2025 року. У зв`язку з навчанням повнолітня донька сторін - [PERSON] , у трудових відносинах не перебуває, додаткових джерел для існування немає, тому потребує матеріальної допомоги з боку обох батьків. При цьому, донька [PERSON] проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідками про зареєстроване місце проживання. У свою чергу, відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу донці. З цих підстав позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь, у розмірі 1/6 частини, від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до закінчення донькою навчання, а саме з 02 серпня 2022 року до 30 червня 2025 року. Позивач у судове засідання не з`явилась. При цьому, від представника позивача [PERSON] адвоката Пруль Ю.О. до суду надійшло клопотання, згідно з яким представник просила суд проводити судовий розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Письмовий відзив до суду не надходив. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК\~України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено\~повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши письмові докази у справі, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8, 9 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Так, відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. З матеріалів справи вбачається, що 13.09.2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 14.09.2023 року її будо передано до провадження судді Волчка А. Я. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.09.2023 року у справі було відкрито позовне провадження та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу у порядку ст.\~178 ЦПК України, скористатися правом на подання відзиву на позовну заяву. Проте, відповідач вказаним правом не скористався та не надав до суду відзиву на позовну заяву, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Під час судового розгляду, судом встановлено, [PERSON] та [PERSON] , перебували у шлюбі, який був зареєстрований 12 грудня 2003 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №3196, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , який згідно з наявною в матеріалах справи копією рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.08.2022 року, було розірвано. При цьому, від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилася донька - [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 12.06.2004\~року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції м.\~Києва, Україна, актовий запис № 756. Наразі [PERSON] , [INFO] є повнолітньої та навчається на 3 курсі денної форми навчання ГРТБ імені проф. В.Ф. Доценка Національного університету харчових технологій, термін навчання якої закінчиться 30\~червня 2025\~року, що підтверджується копією довідки наявної у матеріалах справи, яка видана навчальним закладом [PERSON] . У зв`язку з навчанням [PERSON] у трудових відносинах не перебуває, додаткових джерел для існування немає, тому не може сама себе забезпечувати та потребує матеріальної допомоги з боку обох батьків. Наразі донька сторін [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками №\~193 та № 194 від 25.01.2021 року про зареєстроване місце проживання останніх. При цьому, за твердженнями позивачки відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання їх повнолітньої доньки, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Будь-яких доказів протилежного суду не надано. Так, відповідно до ч. 1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006\~року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу. На відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько або мати можливість надання такого утримання. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України). Однак, відповідач правом на подання відзиву не скористався, не надав суду своїх пояснень та заперечень з цього приводу, ним також не надано суду відомостей про незадовільний стан здоров`я, платоспроможність, не наведено доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Отже, відповідачем не доведено, що він не в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання. Таким чином, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Однак, що стосується стягнення аліментів з відповідача саме за період з 02.08.2022 по 30.06.2025 року, суд вважає за необхідне відмовити у цій частині, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, всі процесуальні строки також рахуються з цього моменту. Оскільки, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів 13.09.2023\~року, суд

Outcome: partial