Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів з моменту подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що з 31.07.2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис №234. В позові посилається на те, що спільне життя не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, вирішення побутових питань, відсутність взаєморозуміння. З грудня 2021 року з відповідачем спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Вважає що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам у зв`язку з чим, просить строк на примирення не надавати та розірвати шлюб. Також в позові зазначено, що від шлюбу вони з відповідачем мають двох дітей: малолітню доньку [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю та на даний час перебувають на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку ухиляється від обов`язку утримувати дітей, хоча має таку можливість, оскільки є особою працездатного віку та не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб. Просить суд стягнути з відповідача на користь неї аліменти на утримання дітей малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів з моменту подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.39). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність (а.с.40). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, вивчивши доводи позивачки, викладені у письмових заявах, врахувавши думку відповідача та його письмову заяву щодо позовних вимог, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.07.2009 року між позивачкою та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області зареєстровано шлюб, актовий запис №234, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 19). Від шлюбу сторони мають двох дітей: малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 15, 16). Спільне життя сторін не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, вирішення побутових питань, відсутність взаєморозуміння. З грудня 2021 року сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Враховуючи те, що збереження шлюбу є неможливим, позивачка просить суд не надавати строк для примирення, оскільки подальше перебування у шлюбі буде суперечити її інтересам. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Згідно із п.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Позивачка не просить змінювати прізвище на дошлюбне, а тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище набуте після укладення шлюбу. З огляду на викладене суд вважає, що позовна заява в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення аліментів, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, малолітні діти проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні, що підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади №2024/001167171 від 04.02.2024 року та №2024/001167172 від 04.02.2024 року (а.с. 30, 31). На теперішній час сімейних відносин з відповідачем позивачка не підтримує та разом не проживає. Грошової допомоги на утримання неповнолітніх дітей відповідач не надає, що і стало підставою для звернення в суд з даним позовом. Відповідач є особою працездатного віку та не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, не є інвалідом, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Докази того, що на утриманні відповідача знаходяться інші діти та непрацездатні члени сім`ї, а також докази щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання дітей, відповідачем, суду не представлено. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття (ч. 3 ст. 183 СК України). Враховуючи вказане, суд звертає увагу на те, що законом передбачено стягнення аліментів на двох дітей з визначенням єдиної частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, лише після чого, стягував має право визначити розмір аліментів на інших дітей. Отже, закон не дозволяє суду визначити розмір стягуваних аліментів на молодшу дитину на майбутнє, а вказує на необхідність подання нового позову про стягнення аліментів на молодшу дитину в іншому (більшому) розмірі. За обставин даної справи, після досягнення повноліття старшою дитиною, менша дитина отримуватиме за законом і за рішенням суду 1/6 частину доходу батька, як аліменти (половина від 1/3), а стягнення 1/4 можливо за відповідним новим позовом про збільшення розміру аліментів з 1/6 до 1/4. Таким чином, враховуючи зазначені вище докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05.09.2023 року та до досягнення дітьми повноліття підлягаютьчастковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 536,80 грн., позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 536,80 грн. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: partial