Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

В листопаді 2023 року позивач, через свого представника адвоката Пищенко А.В., звернулась до суду з позовом в якому просить зобов`язати відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] за квартирою [ADDRESS] заборгованість попереднього власника, яка виникла до 01.03.2021. Як на підставу позовних вимог вказано, що позивач шляхом участі у процедурі електронних торгів на платформі ДП «Сетам» Міністерства юстиції України стала власником двокімнатної квартири [ADDRESS] . І, як наслідок, стала споживачем комунальних послуг, які надаються відповідними організаціями за адресою вказаної квартири. У зв`язку із цим, позивачем були направлені відповідні заяви з додатками до організацій, які займаються наданням житлово-комунальних послуг, в тому числі і до ТОВ «Місто для людей Миколаїв», з проханням розподілити (списати) борги між попереднім власником квартири [PERSON] та нинішнім власником квартири [PERSON] станом на 01.03.2021. 05.04.2023 відповідачем надана відповідь №54, згідно якої вбачається, що особовий рахунок № [NUMBER] за квартирою [ADDRESS] зареєстрований за позивачем [PERSON] і станом на 01.04.2023 на даному особовому рахунку за вказаною квартирою обліковується борг в сумі 10708, 02 грн. Питання, порушені позивачем у своєму зверненні від 06.03.2023, по суті відповідачем так і не було вирішено, борг не розподілений (виокремлений). При цьому позивач з моменту набуття права власності сплачувала надану відповідачем послугу по утриманню будинку та прибудинкової території та боргу не мала. У подальшому неодноразові візити до керівника ТОВ «МДЛ Миколаїв», письмові звернення, телефонні звернення як на гарячу лінію так і особисто до керівника, залишились без реагування та задоволення. Отже, на даний момент особовий рахунок № [NUMBER] за квартирою [ADDRESS] зареєстрований за позивачем і на вказаному особовому рахунку № [NUMBER] станом на 01.03.2021 обліковується заборгованість в сумі 10361,72 грн., яка виникла до моменту придбання позивачем квартири та не належить їй. Позивач категорично заперечує проти існування вказаного боргу, не має наміру його сплачувати тому, що він їй не належить, а постачальник не списує борг з особового рахунку на вимогу споживача, і не звертається до суду за його стягненням до старого власника, що призводить до ситуації коли позивач надалі одержує від постачальника рахунки із зазначенням боргу. За такого, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вказаної позиції у відзиві зазначено, що не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про встановлення факту відсутності жодного відношення позивача до заборгованості, зобов`язання виключити заборгованість за житлово-комунальні послуги. Крім того, зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності. Таким чином, позивач не має жодного відношення до заборгованості, яка утворилась за період до 01.03.2021. В період з вересня 2018 року по 01.03.2021 власником особового рахунку № [NUMBER] був [PERSON] , і внаслідок систематичного невиконання своїх зобов`язань утворилась заборгованість у розмірі 10708,02 грн. В подальшому, за заявою позивача особовий рахунок було переоформлено на останню. Згідно інформаційної довідки від 28.12.2023, вбачається, що по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.03.2021 по 15.03.2023 відсутня. До того ж, 28.08.2023 відповідачем отримано заяву від нового власника [PERSON] , щодо переоформлення особового рахунку на неї. Внаслідок цього особовий рахунок № [NUMBER] переоформлено на [PERSON] . Тому, відповідач вважає, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки вказаний рахунок їй не належить. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову. Представник позивача надав відповідь на відзив у якій просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зазначені у відзиві доводи вважає такими, що суперечать чинному законодавству та судовій практиці з огляду на наступне. Сутність даного позову про захист порушеного права і полягає в тому, що [PERSON] не має жодного відношення до нарахованого колишньому власнику [PERSON] боргу за період до 01.03.2021, однак вказана заборгованість не виключена з особового рахунку № [NUMBER] та продовжує обліковуватись на рахунку як станом на 01.03.2021 так і станом на 08.02.2024. Відповідач зазначає, що вона є неналежним позивачем у даній справі, проте, вказане не узгоджується із засадами законодавства щодо захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав та інтересів, встановлених статтею 55 Конституції України та статтями 15, 16 ЦК України. По-перше, позовна вимога стосується списання боргу з особового рахунку № [NUMBER] станом на 01.03.2021, тобто на момент набуття саме [PERSON] права власності на квартиру. По-друге, 06.03.2023 на момент коли [PERSON] була власником квартири, нею подана заява про списання (виокремлення) боргу з о/р [NUMBER] за період до 01.03.2021 року і саме у задоволенні цієї заяви було відмовлено відповідачем. Відповідач своїм листом №54 від 05.04.2023 зазначив, що за о/р [NUMBER] , який оформлений на [PERSON] , рахується загальний борг в сумі 10708, 02 грн. (10361, 72 грн. борг [PERSON] + 346, 30 грн. борг [PERSON] за березень 2023 року), тим самим визначивши, що борг [PERSON] перейшов до нового власника [PERSON] та підлягає сплаті. Інших дій щодо списання, роз`єднання боргу, тощо, відповідачем ні станом на 01.03.2021, ні станом на 01.04.2023 здійснено не було. Таким чином, ТОВ «Місто для людей Миколаїв» відмовило саме їй у задоволенні її заяви щодо списання боргу станом на 01.03.2021. Крім того, як вбачається з особистого кабінету ТОВ «Місто для людей Миколаїв», особовий рахунок № [NUMBER] станом на 08.02.2024 обліковується за [PERSON] і саме за нею станом на 01.03.2021 рахується борг в сумі 10361, 72 грн., який належить фактично [PERSON] . Останнє нарахування наданих ТОВ «Місто для людей Миколаїв» послуг за грудень 2023 року нараховано позивачу. Отже, позовна вимога пред`явлена та стосується порушених прав позивача, який охоплює період її володіння квартирою. Набуття 15.03.2023 [PERSON] квартири не обмежує позивача на захист порушеного ТОВ «Місто для людей Миколаїв» права станом на момент, коли вона була власником квартири. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.01.2024 копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви повторно направлено відповідачу, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачами відзиву. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , шляхом участі у процедурі електронних торгів на платформі ДП «Сетам» Міністерства юстиції України, стала власником двокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується Актом про реалізацію предмета іпотеки від 31.05.2019, затвердженого начальником Корабельного відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Свідоцтвом від 01.03.2021, зареєстрованим в реєстрі за №429, виданим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Горбуровим К.Є., та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №246336228 від 01.03.2021. Зі змісту акту про реалізацію предмета іпотеки від 31.05.2019, затвердженого начальником Корабельного відділу ДВС м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вбачається, що квартира [ADDRESS] , до її реалізації шляхом продажу на електронних торгах, належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №746 від 02.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. 06.03.2023 позивач звернулась до ТОВ «Місто для людей Миколаїв» із заявою в якій просила переоформити особовий рахунок № [NUMBER] , у зв`язку з придбанням нею вищевказаної квартири. Крім того, повідомила відповідача, що обов`язок щодо сплати житлової послуги у неї, як у власника, виник з 01.03.2021. Крім того, 06.03.2023 позивач звернулась до ТОВ «Місто для людей Миколаїв» із заявою в якій просила розділити борг за особовим рахунком № [NUMBER] між нею та колишнім власником [PERSON] (який виник до 01.03.2021), оскільки вона має намір погасити свій борг у повному обсязі. Задля зручності просила перенести борг колишнього власника на інший створений особовий рахунок та за відповідною процедурою звернутись до суду з метою погашення заборгованості, яка виникла до 01.03.2021. 05.04.2023 за вих. №54 ТОВ «Місто для людей Миколаїв» направило на адресу позивача відповідь на її звернення від 06.03.2023, та повідомило, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] оформлено на ім`я [PERSON] та станом на 01.04.2023 на вказаному особовому рахунку обліковується борг в сумі 10708,02 грн. Відповідач запропонував позивачу сплатити зазначену заборгованість або у випадку скрутного становища укласти договір реструктуризації на суму боргу. 06.04.2023 позивач звернулась до ТОВ «Місто для людей Миколаїв» із заявою в якій просила повідомити їй: з якого моменту у неї, як власника майна, виник обов`язок по утриманню майна та відповідно його оплати; нормативно-правовий акт, згідно якого борги колишнього власника переходять на нового власника; причини неможливості розподілення (виділення) боргу колишнього власника [PERSON] ; надати вичерпну відповідь на її звернення від 06.03.2023 з посиланням на норми законодавства. 05.07.2023 позивач направила на адресу ТОВ «Місто для людей Миколаїв» заяву в якій зазначила, що в травні директор ТОВ «Місто для людей Миколаїв» повідомила, що документи щодо розподілу боргу передані на виконання. За такого, просила повідомити результати виконання вказаної дії та надати їй відповідь на електронну пошту. Доказів надання ТОВ «Місто для людей Миколаїв» позивачу відповіді на її звернення від 06.04.2023 та 05.07.2023 матеріали справи не містять. Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка №356269445 від 28.11.2023, право власності на квартиру [ADDRESS] за вищевказаною адресою 15.03.2023 було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №28, виданого 15.03.2023 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Островською-Колосюк Ю.Б. В матеріалах справи міститься довідка №357 від 28.12.2023 на ім`я позивача, за підписом директора ТОВ «Місто для людей Миколаїв», в якій зазначено, що по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.03.2021 по 15.03.2023 відсутня, а вказаний особовий рахунок переоформлено на нового власника [PERSON] . Зазначено, що довідку надано для надання за місцем вимоги, проте, зі змісту вказаної довідки не зрозуміло на чий запит її було надано. Крім того, матеріали справи не містять доказів направлення вказаної довідки на адресу позивача, та отримання її останньою. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частинами першою та другою\~статті 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до статей 66,\~67,\~162 ЖК України\~за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Пунктом 1 частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до\~статті 322 ЦК України\~на власника покладається тягар утримання майна. Проте новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19, від 14.09.2022 у справі №201/1807/21, від 12.10.2022 у справі № 312/44/20. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Акт про реалізацію предмета іпотеки від 31.05.2019, згідно з яким [PERSON] стала власницею квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями\~статті 520 ЦК України. Крім того, позивач не вчиняла правочинів щодо прийняття боргу з оплати комунальних послуг попереднього власника вказаної квартири. На неї не може бути покладено обов`язок зі сплати вказаної заборгованості, нарахованої відповідачем попередньому власнику, тобто до набуття позивачем у власність квартири. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). У частині першій\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо вирішення питання про належний спосіб судового захисту у спірних правовідносинах, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05.06.2018 у справі № 338/180/17; від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16; від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц; від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц від 06.04.2021 у справі № 925/642/19. Оскільки судом встановлено, що відмовивши [PERSON] у виключенні заборгованості попереднього власника із особового рахунку, Товариством\~\~з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Миколаїв» було порушено права позивача, суд приходить до висновку, що вимога про зобов`язання відповідача виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритому за адресою: [ADDRESS] , заборгованість попереднього власника квартири, є обґрунтованою та відповідає критеріям ефективного судового захисту, оскільки задоволення таких вимог відновлює порушені права позивача та встановлює між сторонами правову визначеність, яка полягає у підтвердженні відсутності заборгованості позивача перед відповідачем до 01 березня 2024 року. Аналогічний правовий висновок щодо способу судового захисту у подібних справах викладено Верховним Судом у постановах від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19, від 26.01.2022 у справі № 201/11406/20, від 15.03.2023 року у справі № 176/552/22. При цьому, суд не погоджується з твердженням відповідача, що [PERSON] є неналежним позивачем, через те, що особовий рахунок їй більше не належить, оскільки заявлена позивачем позовна вимога стосується виключення з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованості попереднього\~власника станом на 01.03.2021, тобто на момент набуття саме [PERSON] права власності на квартиру. Із заявою в якій просила розділити борг за особовим рахунком № [NUMBER] між нею та колишнім власником [PERSON] (який виник до 01.03.2021) позивач звернулась до відповідача 06.03.2023, тобто на момент коли вона була власником вищевказаної квартири. І саме на цю заяву вона отримала відповідь від відповідача, в якій роз`яснено, що за цим рахунком значиться заборгованість у розмірі 10708,02 грн. і їй необхідно її сплатити. Таким чином, відповідач відмовив позивачу у задоволенні її заяви про виключення з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] заборгованості попереднього власника, саме в той період коли позивач була власником зазначеної квартири, відповідно позовні вимоги стосуються порушених прав позивача, за період коли вона була власником квартири. Також, судом звертає увагу, що заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] , оформленого за квартирою [ADDRESS] , за послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.03.2021 по 15.03.2023 відсутня, і позивач не має жодного відношення до заборгованості в розмірі 10708,02 грн. за період до 01.03.2021. Разом з тим, як вбачається з наявної в матеріалах справи відповіді ТОВ «Місто для людей Миколаїв» від 05.04.2023 за вих. №54, яка була надана позивачу на її звернення від 06.03.2023, відповідач повідомив позивачу, що особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] оформлено на ім`я [PERSON] та станом на 01.04.2023 на вказаному особовому рахунку обліковується борг в сумі 10708,02 грн. Крім того, відповідач запропонував позивачу сплатити зазначену заборгованість або укласти договір реструктуризації на суму боргу. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач від сплати судового збору скаржник звільнена на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України,\~ судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь держави у розмірі 1073,60 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За приписами частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію ордера на надання правової допомоги серії\~ВЕ №1103495; копію Договору про надання правничої допомоги від 17.11.2023, укладеного з адвокатом Пищенко А.В.; акт №001 приймання-передачі наданих послуг від 22.11.2023; копію квитанції №СТОХ-8426-5ВММ-39Х4 від 22.11.2023 про оплату згідно договору про надання правової допомоги №б/н від 17.11.2023 та акту приймання-передачі наданих послуг від 22.11.2023 на суму 5000,00 грн. Таким чином, позивачем підтверджено понесення нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved