Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування шкоди. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 15 липня 2018 року об 03 год. 45 хв. у місті Львові по вулиці Кульпарківська 83 відбулася дорожньо транспортна пригода, за обставин якої автомобіль Рено Меган д.н.з. [NUMBER] , яким керував позивач, рухався по вул. Кульпарківській в м. Львові, як раптом відбувся обрив контактної (кабельної) мережі тролейбуса по [ADDRESS] , який впав на автомобіль, що спричинило пошкодження автомобіля. Зазначає, що дані обставини встановлені постановою Франківського районного суду м. Львова від 24.10.2018р. в адміністративній справі №465/5301/18. Зокрема, 15.07.2018 року о 03:45 год., вул. Кульпарківська, 83 у м.Львові, [PERSON] , будучи посадово-відповідальною собою, порушила правила, норми і стандарти, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, при утриманні дорожніх споруд, а саме обрив контактно кабельної мережі тролейбуса та не вжила заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, що загрожують безпеці руху, що в свою чергу спричинило пошкодження транспортного засобу «RENAULT MEGANЕ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушила ч.3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.5 ПДР України, внаслідок чого на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №228127 від 27.08.2018 року. Згідно відповіді «Львівелектротранс», станом на 15.07.2018\~року цивільна відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» перед третіми особами була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно Договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO-073642\~від 05.04.2018\~року. За результатами звернення до страхової компанії ним, позивачем, отримано лист від ПрАТ «Страхова група «ТАС» від 07.02.2019р. за вих. № Г1400/837, який було також адресовано й третій особі ЛКП «Львівелектротранс», ПрАТ «Страхова група «ТАС» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.09.2020р. у цивільній справі №465/1748/19 відмовлено в задоволенні позову до Львівського комунального підприємства «Львівелектротрванс» про відшкодування шкоди. Відтак, зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» (у якій працювала [PERSON] на посаді начальника контактно-кабельної мережі) була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами, просить стягнути з страхової компанії 56\~364, 88 грн. майнової шкоди, що складається з 53914, 88 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля та 2\~450 грн. витрат за проведення автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді [PERSON] . На підставі розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова М. Турчак №420/Р від 23.02.2023р. "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ", у зв`язку з увільненням судді [PERSON] від виконання обов`язків з 09.03.2022 року в зв`язку з укладенням контракту про проходження служби у військовому резерві ЗСУ на виконання рішення зборів суддів №1 від 16.01.2023 року та подання помічника судді Максимович М.М. №7/23 від 21.02.2023р., призначено повторний автоматичний розподіл справи № 465/5998/21. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2023р., справу передано судді Кузю В.Я. У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх безпідставністю та необгрунтованістю. Зазначає, що подія не є страховим випадком відповідно до умов договору страхування № FO-073642\~від 05.04.2018\~року. В подальшому відповідачем подано клопотання про застосування позовної давності та відмову в позові у зв"язку із спливом строку позовної давності згідно п.4 ст.267 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ч.8 цієї статті визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. \~ У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~Дослідивши матеріали цивільної справи та з`ясувавши фактичні обставини, у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.4 цього кодексу, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 24.10.2018р. в адміністративній справі №465/3301/18 провадження в адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності\~ [PERSON] за адміністративне правопорушення передбачене ч.4\~ст. 140 КУпАП\~закрито в зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення передбачених\~ст. 38 КУпАП. Зокрема, даною постановою встановлено, що [PERSON] 15.07.2018 року о 03:45 год., [ADDRESS] , будучи посадово-відповідальною собою, порушила правила, норми і стандарти, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, при утриманні дорожніх споруд, а саме обрив контактно кабельної мережі тролейбуса та не вжила заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, що загрожують безпеці руху, що в свою чергу спричинило пошкодження транспортного засобу «RENAULT MEGANЕ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , чим порушила ч.3 ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» та п.1.5 ПДР України, внаслідок чого на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії БР №228127 від 27.08.2018 року. Крім цього, судом встановлено, що в діях [PERSON] наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.140 КпАП України, дії останньої правильно кваліфіковано за даною статтею. Постанова набрала законної сили. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України,\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зважаючи на вищевикладені вимоги закону, не потребує додаткового дослідження та доказування обставини настання дорожньо - транспортної пригоди, яка мала місце 15 липня 2018 року об 03 год. 45 хв. по [ADDRESS] за участю позивача [PERSON] , який керував своїм транспортним засобом RENAULT MEGANЕ д.н.з. [NUMBER] , оскільки обставини даної події встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.09.2020р. у цивільній справі №465/1748/19 в задоволенні позову [PERSON] до Львівського комунального підприємства «Львівелектротрванс», з участю третіх осіб [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди відмовлено. Згідно вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зокрема, даним рішенням встановлено, що автомобіль RENAULT MEGANЕ д.н.з. [NUMBER] належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів серія [NUMBER] . Станом на 15.07.2018 року цивільна відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» перед третіми особами була застрахована в ПрАТ «Страхова група «ТАС» згідно договору № FО-073642 від 05.04.2018 р. Згідно висновку експертизи №399/18 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ від 15.12.2018 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «RENAULT MEGANЕ» д.н.з. [NUMBER] становить 53914, 98 грн. Крім того позивач поніс 2450 грн. витрат на проведення експертизи. 07.02.2019 року за вих. Г1400/837, третьою особою було відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування. Крім того, судом при розгляді цивільної справи встановлено, що страхова компанія ПАТ «СГ «ТАС» не здійснювала виплат позивачу за результатами вищевказаної дорожньо -транспортної пригоди, та вимога про відшкодування шкоди внаслідок ДТП до ЛКП «Львівелектротранс» є передчасною. Відповідно до п.1 Договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FО-073642 від 05.04.2018 р., під застрахованою діяльністю в рамках цього Договору Сторони розуміють експлуатацію (використання за прямим призначенням, з додержанням передбачених виробником та/або законом норм використання та виробничих умов) та утримання Страхувальником (його Уповноваженим представником) на законних підставах майна (а саме: конструктивних елементів опор контактної мережі та/або контактної мережі) у місці дії Договору. Відповідно до п. 1.1. Договору передбачено призначення майна, зокрема, контактна мережа. Згідно п. 2.1. Договору Страховим ризиком є ненавмисне нанесення Страхувальником шкоди майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб внаслідок здійснення Застрахованої діяльності та настання непередбачуваних подій (пожежі, вибуху, стихійного лиха). Страховий ризик, відповідно до п. 2.1. Договору, має місце за наявності наступних складових елементів: ненавмисне нанесення шкоди; здійснення застрахованої діяльності; настання непередбачуваної події. Згідно п. 2.2. Договору Страховим випадком є факт виникнення у Страхувальника зобов`язання відшкодувати згідно чинним законодавством України шкоду, завдану майну, життю та/або здоров`ю Третіх осіб внаслідок в період дії договору внаслідок здійснення застрахованої діяльності. Відповідно до п. 3.1. Договору ліміт відповідальності страховика по ризику настання цивільної відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб по одному страховому випадку становить 100 000 грн. Відповідно до листа ПрАТ "Страхова група "ТАС" вих.№Г1400/837 від 07.02.2019р., подія, яка мала місце 15 липня 2018 року об 03 год. 45 хв. по [ADDRESS] за участю позивача [PERSON] , не є страховим випадком відповідно до умов договору № FО-073642 від 05.04.2018р., а відтак у виплаті страхового відшкодування відмовлено в повному обсязі. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК). Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Згідно ст.6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Згідно зі ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. За положеннями ст.979 ЦК України, договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України встановлено обов`язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами страхування цивільно-правової відповідальності, боржником у деліктному зобов`язанні в межах сумистрахового відшкодування виступає страховик заподіювана шкоди. У постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц зазначено, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завданої шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому законом порядку. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Відтак, зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність ЛКП «Львівелектротранс» на час настання страхового випадку була застрахована у ПрАТ «Страхова група «ТАС» на підставі договору добровільного страхування цивільної відповідальності перед третіми особами № FO-073642 від 05 квітня 2018 року, у страховика виникає обов`язок відшкодувати завдану шкоду. За загальними положеннями ЦПК України, на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Згідно з частиною першою\~статті 16 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Позивачем, з покликанням на матеріали справи, доведено та підтверджено належними і достатніми доказами факт настання дорожньої - транспортної пригоди, у якій винен працівник ЛКП "Львівелектротранс", цивільна відповідальність якого застрахована у відповідача - ПрАТ "Страхова компанія "ТАС", а відтак наявні достатні підстави для звернення з позовом до суду, зважаючи на те, що відповідач свої зобов"язання належним чином не виконав та виплату страхового відшкодування не здійснив. Суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані відповідачами. Відповідачем не долучено будь - яких доказів, які б спростовували наявні в матеріалах справи документи, чи докази, котрі свідчать про те, що в даних документах наявні неповні, недостовірні дані з приводу обставин ДТП та встановлення розміру страхового відшкодування, яке має бути виплачене позивачу. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності та відмову в позові у зв"язку із спливом строку позовної давності згідно п.4 ст.267 ЦК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні такого клопотання слід відмовити. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В своєму клопотанні відповідач зазначає, що оскільки дорожньо - транспортна пригода відбулася 15 липня 2018 року, а позовна заява підписана 30 липня 2021 року, отже позивач пропустив строк позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд не погоджується з позицією відповідача щодо відмови у позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності. Суд звертає увагу на те, що факт вини [PERSON] як працівника ЛКП "Львівелектротранс", цивільна відповідальність якого застрахована у відповідача - ПрАТ "Страхова компанія "ТАС", у заподіянні шкоди [PERSON] , встановлений постановою Франківського районного суду м. Львова від 24.10.2018 року в адміністративній справі №464/5301/18. Листом ПрАТ "Страхова група "ТАС" вих.№Г1400/837 від 07.02.2019р., позивачу [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки подія, яка мала місце 15 липня 2018 року об 03 год. 45 хв. по [ADDRESS] за участю позивача [PERSON] , не є страховим випадком. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що саме з моменту відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування, а саме з 07.02.2019р. розпочалось обчислення строку позовної давності. Відтак, звернення позивача 02 серпня 2021 року з даним позовом до суду за захистом своїх прав відбулося в межах строків позовної давності. На підставі викаденого,

Outcome: approved