Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначила, що вона є матір`ю чотирьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Колишній чоловік позивача [PERSON] , шлюб з яким розірвано в 1996 році, помер в 2005 році. Позивач посилається на тяжке матеріальне становище, яке пов`язується з необхідністю утримання житла та сплати комунальних послуг, наявністю захворювань. Крім того, позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, а встановлені діагнози потребують значних грошових сум в забезпечення підтримання стану здоров`я. За твердженням сторони, діти мають достатній матеріальний дохід, спроможні надавати допомогу на утримання матері як непрацездатною особи. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідачів аліменти на її утримання в сумі по 2000,00 грн. з кожного, а також додаткові витрати, що пов`язані із тяжкою хворобою та інвалідністю, в розмірі по 1000,00 грн. з кожного. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що потреба в аліментах, крім іншого, пов`язується із виникненням заборгованості по сплаті комунальних послуг, які надаються за адресою квартири, де проживає позивач разом з відповідачем [PERSON] та її дітьми. Відповідне житлове приміщення належить на праві спільної власності всім учасникам по справі. Додала, що наявні захворювання та супутні ускладнення потребують лише на ліки суму близько 2000 грн. щомісячно, у тому числі для придбання життєво необхідних препаратів (інсуліну). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Згідно з\~ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання позову відповідачем, яка згідно з визнаними учасниками відомостями має двох неповнолітніх дітей, може вплинути на права неповнолітніх, що полягають у гарантіях належного забезпечення та матеріального утримання з боку батьків, крім того, особа проживає за однією адресою із позивачем, що в даному випадку може пов`язуватись із наміром вплинути на визначення розміру аліментів відносно інших відповідачів, суд вважає необхідним надати всебічну оцінку обставинам, ухвалити рішення за обсягом взаємно значимих доказів у спорі. Відповідач [PERSON] заперечував відносно заявлених вимог, зауважуючи, що протягом певного періоду надавав допомогу матері. Пояснив, що на час розгляду справи не спроможний сплачувати кошти матері, оскільки має інвалідність ІІІ групи, надає допомогу дітям, які хоча і є повнолітніми, потребують підтримки. Відповідач [PERSON] позов визнала частково, повідомила про можливість сплати допомоги на утримання матері в розмірі 2000 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, представником неодноразово надавались заяви про відкладення розгляду справи. Суд вважає за можливе ухвали рішення у відсутності учасника на підставі п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] , [INFO] , є непрацездатною особою, має інвалідність ІІ групи, встановленою з 29.09.2023 року безтерміново. Згідно відомостей Пенсійного фонду України отримує пенсійні виплати, розмір яких у період травня-жовтня 2023 року становив 3735,66 грн. щомісячно. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Між сторонами виник спір, пов`язаний із запитом позивача як непрацездатної особи на отримання грошової допомоги у вигляді аліментів та додаткових витрат, пов`язаних з тяжким захворюванням та інвалідністю. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У відповідності до ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За змістом ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України ), не є абсолютним. У зв`язку з вищевикладеними вимогами за нормативним врегулюванням спірних відносин між сторонами, суд вважає необхідним додатково звернути увагу, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Системний аналіз положень ст.ст. 202-206 СК України, а також ст. 198 СК України, згідно з якою батьки зобов`язані\~утримувати своїх\~повнолітніх непрацездатних\~дочку,\~сина,\~які потребують\~матеріальної допомоги,\~якщо вони\~можуть таку\~матеріальну допомогу\~надавати, не виключають можливість пред`явлення вимог про стягнення аліментів та/або додаткових витрат, пов`язаних із тяжким захворюванням, інвалідністю, також і до особи (дитини), в разі віднесення її до категорії непрацездатних, за умови, якщо потреби батьків мають такий ступінь прояву, що за звичайного розуміння виявляють нагальну потребу в забезпечення підтримки прийнятної життєдіяльності, а дитини має матеріальну спроможність надати таку допомогу з урахуванням особистих умов підтримання власного стану здоров`я. Оскільки здійснення утримання та надання допомоги у додаткових витратах є обов`язком дітей, вирішальним в розрізі наведених питань виступають обставини потреби у матеріальному забезпеченні батьків, наявність тяжких захворювань, інвалідність. Судом встановлено, що відповідач має недостатнє пенсійне забезпечення, потребує додаткового утримання, в тому числі, на покриття витрат по сплаті комунальних послуг, задоволення потреб побутового значення для людини похилого віку з урахуванням її стану здоров`я, що охоплюється категорією аліментів. Суд звертає увагу, що хоча аліменти враховують відомості про стан здоров`я стягувача, категорія додаткових витрат, пов`язаних з тяжким захворюванням, інвалідністю, має більш виражений за сферою медичного забезпечення прояв, специфічне направлення за тяжкістю. З досліджених матеріалів справи слідує, що позивач має тяжке захворювання, потребує медикаментозного лікування, зокрема із застосуванням препаратів як необхідних для життєзабезпечення. Сторони в судовому засіданні визнали, що хоча вартість таких препаратів частково покривається за умовами рецептурної видачі, їх повна ціна перевищує забезпечену та потребує витрат. Судом надано оцінку відомостям про супутні захворювання, лікування за якими фактично призначались. Досліджені як окремо, так і сукупному охоплені докази вказують на потребу позивача у додаткових витратах, пов`язаних із тяжким захворюванням, інвалідністю. Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд приходить до висновку про те, що за встановлених даних про матеріальне та сімейне становище всіх відповідачів виваженим та справедливим є покладення обов`язку зі сплати аліментів в сумі 200,00 грн. щомісячно, а також як додаткових витрат, викликаних інвалідністю 400,00 грн. щомісячно на кожного з відповідача. Приблизний рівень забезпечення та умови проживання не виявляють потреби призначення аліментів та додаткових витрат на утримання у відмінних значеннях. Є необхідним врахувати, що за наявності у відповідача [PERSON] інвалідності ІІІ групи, останній має у власності приватний будинок, що визналось особою, добровільно надає утримання повнолітнім дітям. Обов`язок з утримання покладено на інших як з огляду на вищевказані обставини, так і з врахуванням визнання позову (частково з боку відповідача [PERSON] ), як підтвердження матеріального рівня забезпечення. Відповідачем [PERSON] будь-яких доказів на спростування доводів позивача не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Outcome: partial