Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про відібрання у відповідачки та повернення матері - позивачці малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнення з відповідачки на користь позивачки моральної шкоди в сумі 30000 грн. На обґрунтування заявлених вимог представник позивачки зазначив, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 12.02.2011 до дня смерті останнього - до [INFO] . У шлюбі у них народилися двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Після смерті чоловіка [PERSON] з дітьми переїхала проживати до своїх батьків в с. Великий Жванчик Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Там вона познайомилась з [PERSON] , з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах і від якого народила доньку [PERSON] , [INFO] . На початку червня 2023 року позивачка посварилась з [PERSON] і на пропозицію відповідачки, яка є рідною сестрою її померлого чоловіка, переїхала проживати до неї та свекрухи в с. Чабани Хмельницького району Хмельницької області, і в подальшому зареєструвалась у її будинку. В кінці вересня 2023 року позивачка повернулась в с. Великий Жванчик Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, однак відповідачка відмовилась віддавати їй доньок [PERSON] та [PERSON] . Крім того, відповідачка заволоділа банківською карткою позивачки, на яку остання отримувала допомогу як багатодітна матір та як малозабезпечена, і без згоди позивачки у вересні 2023 року зняла з картки 30000 грн., які забрала собі. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові. [PERSON] пояснила, що востаннє бачила дітей в листопаді 2023 року. Вона тричі приїжджала до відповідачки, щоб забрати дітей, однак та не пустила її, діти також не захотіли їхати з нею. Моральну шкоду також обґрунтовують тим, що відповідачка налаштовує дітей проти матері. Відповідачка позов визнала частково, не заперечувала щодо відібрання у неї дітей, однак пояснила, що діти самі не бажають жити з матір`ю, оскільки за місцем їх теперішнього проживання створені належні умови для їх проживання та розвитку. Проти стягнення моральної шкоди заперечила. Також пояснила, що гроші, які вона знімала з картки [PERSON] - це гроші, які остання отримувала на дітей і саме позивачка добровільно надала їй цю картку, щоб знімати гроші на дітей. Зараз банківська картка знаходяться у позивачки. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служби у справах дітей Дунаєвецької міської ради Кам'янець-Подільського району Хмельницької області та Служби у справах дітей Гвардійської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, які у встановленому порядку були оповіщені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 12 лютого 2011 року виконавчим комітетом Чабанівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . У шлюбі в них народилися дві доньки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей - [PERSON] помер [INFO] . Мати - [PERSON] проживає в с. Великий Жванчик Кам`янець-Подільського району Хмельницької області у цивільному шлюбі з [PERSON] , з яким мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають в сім`ї відповідачки [PERSON] , яка є рідною сестрою померлого батька дітей [PERSON] , в с. Чабани Хмельницького району Хмельницької області. Позивачка неодноразово намагалась забрати доньок [PERSON] та [PERSON] в с. Великий Жванчик Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, однак відповідачка відмовлялась їх віддавати. Дані обставини підтверджуються: копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] серія [NUMBER] , виданим повторно 17.11.2023 (а.с. 9); копіями свідоцтв про народження [PERSON] серія [NUMBER] та [PERSON] серія [NUMBER] , виданими повторно 17.11.2023 (а.с. 8); копією свідоцтва про смерть [PERSON] серія [NUMBER] , виданим повторно 17.11.2023 (а.с. 9); актом обстеження домогосподарства, що розташоване на території Великожванчицького старостинського округу Кам`янець-Подільського району Хмельницької області № 3 від 17.11.2023 (а. с. 11); характеристикою Дунаєвецької міської ради на [PERSON] (а.с. 12); матеріалами перевірки Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області за зверненнями [PERSON] (а.с. 58-76). Крім того, як визнали сторони малолітні доньки позивачки також не хотіли їхати з нею і дана обставина визнана сторонами в судовому засіданні. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За приписами частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі "Савіни проти України". Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. В силу статті 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно акту обстеження № 3 від 17.11.2023 складеного комісією Великожванчицького старостинського округу Дунаєвецької міської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області за місцем проживання [PERSON] в будинку за [ADDRESS] також проживає її малолітня донька [PERSON] та співмешканець [PERSON] . Умови проживання в будинку задовільні (а.с. 11). Відповідно до характеристики за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно (а.с. 12). Рішенням виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради № 307 від 21.12.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування "Про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] " Даним висновком стверджується, що орган опіки та піклування Дунаєвецької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з їх матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] активно проявляє бажання брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дітьми. Жодних обставин, які б унеможливлювали право матері на спілкування із малолітніми дітьми, судом не встановлено. За таких обставин та враховуючи те, що відповідно до ст. 206 ЦПК України визнання позову відповідачкою не суперечить закону, не порушує прав і свобод сторін та малолітніх дітей, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині відібрання її малолітніх дітей від [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до п. 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Оскільки позивачка довела факт заподіяння їй відповідачкою моральної шкоди довготривалим невирішенням питання щодо повернення малолітніх дітей суд вважає за необхідне з урахуванням засад розумності та справедливості стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вимоги про відшкодування моральної шкоди позивачкою не доведені, а тому задоволенню не підглядають. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частинами другою, третьою, восьмою статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу. До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними. У разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат. Процесуальний закон виключає ініціативу суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, якщо ці витрати не відповідають критерію співмірності. Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року (справа №922/1964/21) зроблено висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зібрані докази достовірно вказують на те, що [PERSON] понесла витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, а тому враховуючи фактичний обсяг наданих позивачу юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), складність даної справи, а також наявність клопотання [PERSON] про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 858,88 грн. На підставі ст. 7, 151, 153, 163 СК України, ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: partial