Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

30 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення з-під арешту нерухомого майна. Позивач просить звільнити з-під арешту 1/3 частину квартири [ADDRESS] шляхом припинення обтяження, зареєстрованого Першою одеською державною нотаріальною конторою 06.09.2004 року, 14:28:52 за № 1280740 на підставі постанови АА № 173682 від 02.09.2004 року, виданої Другим ВДВС Приморського РУЮ м. Одеси. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Ухвалою суду від 01 лютого 2024 року позов залишено без руху. 09 лютого 2024 року до суду надійшла заява на виконання ухвали суду та позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні Відповідача Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення з-під арешту нерухомого майна. Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. В судове засідання 16 квітня 2024 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Позивач надав заяву про слухання справи за відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлявся належним чином про дату, час і місце судових засідань, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судові засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби районного управління юстиції при примусовому виконанні Виконавчого листа № АЕ-21 виданим 29.09.2001 року Центральним районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] для утримання її та дитини у розмірі частина усіх видів заробітку накладено арешт на 1/3 частки власності квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Постановою Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 07.07.2014 року по ВП № 28856222 закінчено виконавче провадження за Виконавчим листом № АЕ-21 виданим 29.09.2001 року Центральним районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] для утримання її та дитини у розмірі частина усіх видів заробітку накладено арешт на 1/3 частки власності квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Разом з цим, за життя [PERSON] 05 липня 2022 року склав заповіт, який посвідчений приватний нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., на користь [PERSON] . У відповідності до зазначеного заповіту, [PERSON] заповів на випадок смерті все своє майно, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, все те, на що він матиме право на день смерті. 27 лютого 2024 року приватним нотаріусом Куценко О.І. заведена спадкова справа 1/2023 відносно майна померлого [PERSON] [INFO] . 17 жовтня 2023 року Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано відповідь [PERSON] , у відповідності до якої повідомлено, що згідно даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявне обтяження, відповідно до Постанови № АА № 173682 від 02.09.2004 року Другого ВДВС Приморського РУЮ м. Одеси на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Також, повідомлено, що паперові матеріали виконавчих проваджень знищені та неможливо встановити в рамках якого виконавчого провадження винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 173682 від 02.09.2004 року. Повідомлено про необхідність звернення до суду для вирішення питання щодо зняття арешту. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] існує арешт за реєстраційним номером обтяження: 1280740, який зареєстрований 06.09.2004 року Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови, АА № 173682, 02.09.2004 Другого ВДВС Приморського РУЮ м Одеса на 1/3 частини квартири, яка належить [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України). У відповідність до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Враховуючи, що станом на сьогоднішній день судом не встановлено будь-яких незавершених виконавчих проваджень, за якими боржником є [PERSON] та те, що виконавче провадження, в рамках якого накладено арешт, знищено через сплив строків зберігання, то наразі відсутні й законні підстави для збереження арешту даного нерухомого майна. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. При розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Так, відповідно до п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналізуючи вищенаведені обставини, в даний час дія арешту на нерухоме майно порушує право власності позивача, в частині вільного користування та розпорядження своїм майном, оскільки в державному реєстрі наявні відомості про арешт нерухомого майна. Положення ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що виконавчі провадження по виконанню виконавчих документів, у яких боржником є [PERSON] на примусовому виконанні у відділі виконавчої служби не перебувають, тому відсутні підстави для існування арештів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved