Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Головного Управління національної поліції в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок неналежного виконання службових обов`язків, що призвело до прийняття незаконних рішень уповноваженими особами поліції та прокуратури. Просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь [PERSON] в якості відшкодування моральної шкоди 176784 грн. заподіяної внаслідок системного неналежного виконання службових обов`язків посадовими особами Головного Управління національної поліції в Рівненській області та Рівненської обласної прокуратури, що призвело до неодноразового прийняття незаконних рішень. Свої вимоги обґрунтував тим, що на даний час його визнано заявником або потерпілим в кримінальних провадженнях: № 12017180010000389 від 20.01.2017 року (за ч. 2 ст. 191 КК справа № 569/11154/17, № 569/172/18, № 569/7424/18, №569/19420/18 розподіл квартир), №42015180010000111 від 29.092015 року (ч.І ст. 366 КК справа №569/169/18, № 569/9041/17, №569/2382/17, №569/2499/18, №569/10439/18, №569/288/19 підробка док. зняття з обліку житла), №12020180010001868 від 08.04.2020 року (за ч. 1 ст. 382 КК справа №569/23716/19, №569/9945/21 умисне невиконання рішення суду) №12020180010003607 від 16.08.2020 року (за ч. 2 ст. 191 КК справа № 569/15944/21 привласнення, розтрата майна) №12019180010005845 від 25.09.2019 року (за ч. 1 ст. 190 КК справа №569/17018/19, №569/23712/19 шахрайські дії щодо обліку і розподілу майна) № 12019180010007682 від 18.12.2019 року (за ч. 1 ст. 190 КК справа к № 569/12505/22 шахрайські дії) № 12019180010001571 від 15.03.2019 року( за ч. 1 ст. 190 КК справа № 569/15277/19 шахрайські дії) № 12015180010002521 від 24.04.2015 року (за ч. 1 ст. 172 КК справа № 569/9039/17 незаконне звільнення, порушення законодавства про працю). В даних кримінальних провадженнях, під час здійснення досудового розслідування мали місце численні факти неналежного виконання своїх посадових обов`язків працівниками поліції та прокуратури, які носять системний характер. Факти неналежного виконання посадових обов`язків працівниками поліції та прокуратури встановлені численними рішеннями судів, що набрали законну силу. Неодноразове, системне прийняття дізнавачами, слідчими протиправних постанов про закриття кримінального провадження та їх бездіяльність, неналежне виконання посадових обов`язків, що виразилися у невиконанні обов`язку забезпечення швидкого та повного досудового розслідування знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з завданими йому моральними стражданнями. Постанови про закриття приймалися в короткий проміжок часу після скасування слідчими суддями попередніх без вжиття передбачених КПК України заходів щодо перевірки обставин вчинення кримінального правопорушення, про які повідомлено суд. Викладені в ухвалах слідчих суддів про скасування постанов про закриття кримінального провадження мотиви та обгрунтування, що були підставою постановлення таких рішень, дізнавачами, слідчими до уваги не бралися, недоліки не усувалися, та передчасно виносилися чергові постанови про закриття кримінального провадження без дотримання вимог статті 9 КПК України. Зазначені протиправні рішення, неналежне виконання посадових обов`язків, що призвели до прийняття незаконних рішень безумовно викликали обурення, змінили нормальний життєвий ритм та вимагали зусиль щодо відновлення прав. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Протиправна бездіяльність уповноважених осіб прокуратури щодо не виконання своїх посадових обов`язків, не забезпеченні належного нагляду за органами досудового розслідування, не проведенні необхідної перевірки заяв про злочин, надмірна тривалість досудових розслідувань у кримінальному провадженні за його заявами, неодноразове прийняття слідчими прокуратури передчасних рішень про закриття кримінального провадження демонструє ігнорування його доводів, марнування часу, який змушений був витрачати на скасування протиправних постанов про закриття кримінального провадження, докладання додаткових зусиль для організації свого життя в сукупності призвели до заподіяння моральних страждань. Системні порушення, встановлені рішеннями судів мають місце починаючи з 2015 року. І як вже зазначалось судами на його користь було прийнято 21 рішення. Тривала боротьба за відновлення порушених прав виснажила його. Необхідно було витрачати додаткові кошти і зусилля для відновлення належного ритму життя, працездатності.. При розрахунку моральної шкоди за основу взято мінімальний прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01 січня з 2015 року по 2022 рік. Зокрема це : 2015 рік - 14616 грн., 2016 - 16536 грн., 2017 рік - 19200 грн., 2018 рік - 21144, 2019 рік - 23052 грн., 2020 рік - 25224 грн., 2021 рік - 27240 грн., 2022 рік - 29772 грн. В підсумку моральну шкоду оцінив в 176784 грн. У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позов у межах його доводів, просили задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Рівненській області у судовому засіданні позов не визнала. Просила відмовити у його задоволенні. Підтримала поданий до суду відзив згідно якого вважає позовні вимоги безпідставними, а позов таким, що не підлягає задоволенню. Вважають, що позивачем не надано доказів протиправної бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури, а лише наведено факти скасування судом постанов про закриття кримінальних проваджень за його заявами, що не може бути доказом протиправності дій чи бездіяльності, а підтверджує реалізацію позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, що не може бути підставою для стягнення моральної шкоди. Зазначили, що при скасуванні постанов слідчого про закриття кримінальних проваджень за заявами позивача, суддями не зазначалось, що дані постанови являються незаконними. Суддями зазначалось про необхідність проведення додаткових слідчих дій по кримінальних провадженнях, що не може свідчити про протиправність органу досудового розслідування та прокуратури. Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174,1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи надані позивачем докази, відсутні. Окрім того зазначили, що згідно п.3, ч.1, ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або і постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Так, рішенням Рівненського міського суду від 16.04.21 року у справі № 569/18010/20 в задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури, третя особа державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної прийняттям незаконних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю, відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного суду від 03.08.2021 року рішення Рівненського міського суду від 16.04.2021 року було залишено без змін. А також, постановою Верховного суду від 03.11.2021 року рішення Рівненського міського суду від 16.04.2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 03.08.2021 року залишено без змін. В даних рішеннях судів надана оцінка відповідача як законна, тому дане цивільне провадження підлягає до закриття. Представник Рівненської обласної прокуратури у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вважає, що він не підлягає до задоволення з підстав викладених у відзиві. Так, свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач обгрунтовує бездіяльністю слідчого, прокурора вважаючи незаконними його процесуальні рішення з огляду на їх скасування слідчим суддею. Однак, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилається позивач, та розцінені як бездіяльність та неправильне визначення слідчим обсягу і характеру дій при перевірці заяви про скоєння злочину, є предметом оскарження відповідно до правил ст. 303 КПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб за здійснення функцій органу досудового розслідування. Реалізація позивачем свого процесуального права і оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчого судді про задоволення скарг позивача на постанови про закриття кримінальних проваджень свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України. Можливість прийняття стороною кримінального провадження процесуального рішення і подальше скасування цього рішення у встановленому порядку, передбачена нормами КПК України. Саме по собі скасування слідчим суддею постанов про закриття кримінальних проваджень не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та бездіяльність слідчого і прокурора й причинний зв`язок між ними. Заявником не наведено в заяві, які саме його права як громадянина порушено, не доведено заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, які мають бути встановленими судом і враховані при розрахунку позивачем суми відшкодування моральної шкоди. Сума позову визначена позивачем без відповідного обгрунтування, не наведено жодного доказу перенесення будь-яких душевних страждань, не долучено обгрунтованого розрахунку суми заподіяної моральної шкоди. Представник третьої особи, подав до суду письмові пояснення згідно яких позовні вимоги [PERSON] вважають необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі. Зазначили, що Казначейство не вступало у будь-які правовідносини з позивачем, своїми діями чи бездіяльністю не завдавало позивачеві шкоди. Разом з тим, вважають, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджують викладені у позовній заяві обставини завданої моральної шкоди, а отже вони є лише суб`єктивною думкою [PERSON] . Представник третьої особи у судові засідання не з`являвся, суд , за згодою сторін, визнав за можливе проводити судовий розгляд у їх відсутність. Ухвалою суду від 06.02.2023 року постановлено відкрити загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче засідання з викликом сторін. Ухвалою суду від 23.05.2023 року задоволено частково клопотання позивача та витребувано у Головного Управління національної поліції в Рівненській області (33028, м.Рівне, вул.. Хвильового, 2) наступні матеріали кримінальних проваджень: 1)№12020180010001868 від 08.04.2020 року; 2)№12019180010005845 від 25.09.2019 року; 3) №12019180010001571 від 15.03.2019 року , провадження у яких закриті, для огляду у судовому засіданні. У витребуванні кримінальних проваджень № 12017180010000389 від 20.01.2017 року, №42015180010000111 від 29.09.2015 року, №12020180010003607 від 16.08.2020 року, № 12019180010007682 від 18.12.2019 року, № 12015180010002521 від 24.04.2015 року, відмовлено. 05.06.23 вх.№ 29063/23-вх. на виконання вищевказаної ухвали суду від Головного Управління національної поліції в Рівненській області надійшли витребувані матеріали кримінальних проваджень. За клопотанням позивача долучені письмові докази. Ухвалою суду від 19.06.2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті з викликом сторін. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другоїстатті 16 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначеністаттею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб"єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставістатті 1174 ЦК України. Згідно із вимогамистатті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв"язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв"язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов"язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв"язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність держави за дії чи бездіяльність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності наявність вини посадових осіб та органів державної влади не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності та доказування інших елементів складу цивільного правопорушення. Необхідною підставою для притягнення держави до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави. Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. У постанові від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір. Питання щодо відшкодування шкоди, завданої особі надмірною тривалістю досудового розслідування кримінального провадження, були досліджені у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі № 362/15/16-ц, від 21 липня 2021 року в справі № 646/7015/19, від 1 грудня 2021 року в справі № 308/14232/18, від 23 лютого 2022 року в справі № 646/5368/19, у справі № 639/6667/21 від 22.12.23. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський Суд з прав людини у справі «КЕНТЕШ ТА БОРОДИНЯ ПРОТИ УКРАЇНИ» (CASE OF KENTESH AND BORODUNYAv. UKRAINE) (Заяви № 44244/19 та № 26300/22) у рішенні від 18 січня 2024 року, зазначив наступне. У цій справі родичі заявників померли за різних обставин. Заявникам відмовляли у порушенні кримінальних справ, неодноразово закривали та відновлювали кримінальні провадження, повертали справи на додаткове розслідування внаслідок невжиття слідчими необхідних заходів. До Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) заявники скаржились за пунктом 1 статті 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), на непроведення ефективного розслідування смертей їхніх родичів, які не були результатом дій представників держави. Розглянувши скарги заявників, Європейський суд наголосив, що не кожне розслідування обов`язково має бути успішним або дійти висновку, який співпадає з викладом подій скаржника, проте воно, у принципі, має бути здатним призвести до встановлення фактів справи, а якщо твердження виявляться правдивими - до встановлення та покарання винних осіб. Європейський суд зазначив, що у цій справі розслідування характеризувалися різними недоліками, які підірвали здатність органів досудового розслідування встановити обставини смерті родичів заявників, а також відповідальних осіб, якщо такі були. Посилаючись на свою попередню практику у справах проти України, Європейський суд дійшов висновку, що проведені у цих справах розслідування не відповідали критерію ефективності та констатував порушення процесуального аспекту статті 2 Конвенції. За цих обставин суд одноголосно 1. Вирішує об`єднати заяви; 2. Оголошує заяви прийнятними; 3. Постановляє, що ці заяви свідчать про порушення пункту 1 статті 2 Конвенції у зв`язку з непроведенням ефективного розслідування смертей родичів заявників, які не були результатом дій представників держави; 4. Постановляє, що: (a) упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені в таблиці у додатку; ці суми мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу; (b) із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти. У пред`явленому до суду позові [PERSON] просить стягнути на його користь заподіяну моральну шкоду діями органів досудового слідства та прокуратури допущених в ході досудового розслідування кримінальних проваджень: № 12017180010000389 від 20.01.2017 року (за ч. 2 ст. 191 КК справа № 569/11154/17, № 569/172/18, № 569/7424/18, №569/19420/18 розподіл квартир) потерпілим не визнавався; №42015180010000111 від 29.092015 року (ч.І ст. 366 КК справа №569/169/18, № 569/9041/17, №569/2382/17, №569/2499/18, №569/10439/18, №569/288/19 підробка док. зняття з обліку житла), потерпілим не визнавався; №12020180010001868 від 08.04.2020 року (за ч. 1 ст. 382 КК справа №569/23716/19, №569/9945/21 умисне невиконання рішення суду),потерпілим не визнавався; №12020180010003607 від 16.08.2020 року (за ч. 2 ст. 191 КК справа № 569/15944/21 привласнення, розтрата майна), потерпілим не визнавався; №12019180010005845 від 25.09.2019 року (за ч. 1 ст. 190 КК справа №569/17018/19, №569/23712/19 шахрайські дії щодо обліку і розподілу майна), потерпілим не визнавався; № 12019180010007682 від 18.12.2019 року (за ч. 1 ст. 190 КК справа к № 569/12505/22 шахрайські дії), потерпілим не визнавався; № 12019180010001571 від 15.03.2019 року( за ч. 1 ст. 190 КК справа № 569/15277/19 шахрайські дії),у якому [PERSON] визнавався потерпілим; № [NUMBER] від 24.04.2015 року (за ч. 1 ст. 172 КК справа № 569/9039/17 незаконне звільнення, порушення законодавства про працю),у якому [PERSON] визнавався потерпілим. Окрім того, судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 16.04.21 року у справі № 569/18010/20 в задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Рівненської обласної прокуратури, третя особа державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної прийняттям незаконних рішень і протиправною тривалою бездіяльністю, відмовлено. Постановою Рівненського апеляційного суду від 03.08.202І року рішення Рівненського міського суду від 16.04.2021 року було залишено без змін. А також, постановою Верховного суду від 03.11.2021 року рішення Рівненського міського суду від 16.04.2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 03.08.2021 року залишено без змін. В даних рішеннях судів дана оцінка доказів поданих до суду позивачем щодо заподіяння йому моральної шкоди у кримінальних провадженнях, за якими позивач позивається і у даній справі. Як встановлено судом, [PERSON] лише у двох кримінальних провадженнях був визнаний потерпілим, які були підставою розгляду справи № 569/18010/20, з моменту ухвалення вищезазначених судових рішень у даній справі та до моменту пред`явлення даного позову, у кримінальному провадженні № 12019180010001571 від 15.03.2019 року ( за ч. 1 ст. 190 КК України, та у кримінальному провадженні № 12015180010002521 від 24.04.2015 року (за ч. 1 ст. 172 КК України) мали місце вчинення процесуальних дій. У кримінальних провадженнях №42015180010000111, №12020180010001868 , №12020180010003607, №12019180010005845, № 12019180010007682, у яких позивач потерпілим не був визнаний, після ухвалення рішення процесуальний статус [PERSON] не змінився. Суд вважає, що [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і, відповідно, заподіяння моральної шкоди, а також доказів протиправності дій чи бездіяльності органу досудового розслідування та причинного зв`язку такої поведінки із заподіяною шкодою у кримінальних провадженнях №42015180010000111, №12020180010001868 , №12020180010003607, №12019180010005845, № 12019180010007682. Відтак, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди, заподіяної відповідачами в ході досудового слідства у зазначених кримінальних провадженнях. Разом з тим, у судовому засіданні судом було оглянуто кримінальні провадження №№12019180010001571, 12015180010002521. Так, кримінальне провадження № 12019180010001571 зареєстроване у ЄДРДР 15.03.2019 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст. 190 КК України, заявник вважав, що на підставі підробленого його підпису його було незаконно виключено із обліку на позачергове отримання житла. 10.05.2019 року [PERSON] у даному кримінальному провадженні був допитаний як потерпілий. У подальшому у даному кримінальному провадженні проводилося ряд процесуальних дій, ухвалювалися постанови слідчими суддями. Встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду від 25.08.2022 року постановлено закрити кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄДРДР 15.03.2019 за № 12019180010001571, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, ухвала набрала законної сили 02.09.2022 року. Отже, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні тривало з 15.03.2019 по серпень 2022 року та було закрите за закінчення строків давності. У мотивувальній частині постанови суд вказав, що оскільки в даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування було проведено слідчі (розшукові) дії для збирання доказів, однак з моменту вчинення кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється досудове розслідування, та яке є проступком, минуло більше трьох років, осіб, винних у вчиненні зазначеного проступку не встановлено, суд дійшов висновку, що дане кримінальне провадження слід закрити на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України. Кримінальне провадження № 12015180010002521 зареєстроване у ЄДРДР 24.04.2015 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч.1 ст. 172 КК України, за фабулою: 07.10.2005 року [PERSON] із грубим порушенням законодавства про працю було звільнено з посади начальника матеріально-технічного забезпечення ГУ з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення РОДА. [PERSON] у даному кримінальному провадження визнаний потерпілим, вчиняли процесуальні дії, пов`язані з досудовим розслідуванням. Ухвалою Рівненського міського суду від 12.01.2024 року постановлено закрити кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄДРДР 24.04.2015 за № 12015180010002521, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, ухвала набрала законної сили 22.01.2024 року. Отже, досудове слідство у даному кримінальному провадженні тривало з квітня 2015 року по січень 2024 року та було закрите за закінченням строків давності. Ухвалюючи постанову, суд прийшов до висновку, що оскільки в даному кримінальному провадженні під час досудового розслідування було проведено слідчі (розшукові) дії для збирання доказів, однак з моменту вчинення кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється досудове розслідування, та яке є проступком, минуло більше трьох років, осіб, винних у вчиненні зазначеного проступку не встановлено, суд дійшов висновку, що дане кримінальне провадження слід закрити на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України. Оцінюючи спірні правовідносини, суд враховує, що правовою підставою для відшкодування шкоди є не самі по собі факти оскарження позивачем дій та бездіяльності органів досудового розслідування, а очевидна надмірна тривалість (понад три та понад семи років на час звернення до суду з позовом) та неефективність досудового розслідування у кримінальних провадженнях. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди. Отже, проведені у цих справах розслідування не відповідали критерію ефективності. Надмірна тривалість кримінальних проваджень здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації, тощо. З урахуванням характеру й глибини заподіяних [PERSON] моральних страждань, тривалості та неефективності здійснення кримінальних проваджень, в яких позивач є потерпілим, а також засад справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 підлягає стягненню з Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: partial