Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

12 лютого 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] у якій позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,1546 га, розташовану за адресою [ADDRESS] , яка має цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) з кадастровим номером 4823381700:05:010:0042. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 07 вересня 1995 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу цілого житлового будинку з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. Власником цієї земельної ділянки відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого на підставі рішення виконкому Коларівської сільської ради народних депутатів №56 від 26 серпня 1993 року, та зареєстрованого у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №83 від 16 грудня 1993 року, є відповідач. З 1995 року позивач сплачувала земельний податок за вказану земельну ділянку. У січні 2024 року виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на замовлення позивача, відповідно до класифікації видів цільового призначення земель: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] . Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4823381700:05:010:0042. Оскільки земельна ділянка на час укладення вищевказаного договору була у власності продавця, право власності на неї перейшло до покупця. Натомість позивач не здійснила дій з отримання правовстановлюючого документу на своє ім`я, а нині, у зв`язку зі зміною законодавчих положень, позбавлена можливості це зробити, тому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою. В зв`язку з викладеним, позивач змушена звернутися з вказаним позовом, оскільки реалізувати своє право як власник земельної ділянки вона позбавлена можливості. Ухвалою від 14 лютого 2024 року заяву прийнято до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 18 березня 2024 року закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. 11 квітня 2024 року представник позивача [PERSON] направила до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. У зв`язку з відсутністю відповідача за останньою відомою суду адресою її сповіщення про дату, час та місце судового засідання здійснено шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, у зв`язку з наявністю доказів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового розгляду справи та відсутністю від нього заяв про відкладення судового засідання, таке проведено за відсутності відповідача. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог та на підставі поданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район, а селище Коларівка на селище Каравелове. Згідно рішення Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 30.05.2016 року №6 «Про перейменування вулиць населених пунктів Коларівської сільської ради» вулицю Чапаєва перейменовано на вулицю Михайла Грушевського. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07 вересня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори Філіпенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1-1267, [PERSON] продала, а [PERSON] купила цілий жилий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці розміром 0,22 га. Для огляду нотаріусу надавався державний акт на право приватної власності на землю, виданий на підставі рішення виконкому Коларівської сільської ради народних депутатів за №56 від 26.08.1993 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №83 від 16.12.1993 року (а.с.6). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії МК №04556, власником земельної ділянки площею 0,22 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . Землю передано для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку. Державний акт був виданий на підставі рішення виконкому Коларівської сільської ради народних депутатів від 26.08.1993 року №56 (а.с. 5). Згідно з технічною документацією із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 03 січня 2024 року, визначено межі земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] , з цільовим призначенням 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), присвоєно кадастровий номер 4823381700:05:010:0042, визначено площу - 0,1546 га (а.с.9-11). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1200017232024 від 11 січня 2024 року, наданого на заяву [PERSON] , державну реєстрацію земельної ділянки здійснено 11 січня 2024 року (а.с.7-8). Згідно з статтею 41 Конституції України та статтею 321 Цивільного кодексу України право власності непорушне. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Законодавчо передбачений один зі способів захисту прав громадян на земельну ділянку - визнання права. Судом встановлено, що станом на день укладення сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою [ADDRESS] , а саме, станом на 07 вересня 1995 року земельна ділянка, розташована за вказаною адресою, належала на праві приватної власності відповідачу [PERSON] . Пунктом 18 ґ Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз`яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Відповідно до частини 1 статті 30 Земельного кодексу в редакції 1990 року, чинного на час придбання майна, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Колексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Таким чином, позивач, набувши право власності на житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 07 вересня 1995 року, набула також право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй житловий будинок. За положеннями статті 23 Земельного кодексу, також у редакції, що діяла на час придбання цього майна, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. За період\~з часу\~укладення вищевказаного\~договору купівлі-продажу та до 1 січня 2013 року позивач не отримала на своє ім`я правовстановлюючого документу щодо вказаної земельної ділянки, а зі зміною законодавчих норм, видача такого документу з 1 січня 2013 року відповідно до Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" не передбачена. За вказаного, позивач позбавлена можливості захистити свої права щодо вищевказаного майна, окрім як в судовому порядку. Враховуючи наведене, встановивши, що позивач набула прав на спірну земельну ділянку відповідно до приписів статті 30 ЗК України в редакції 1990 року, проте не одержала щодо цього майна Державного акту, який на час виникнення прав позивача щодо цього майна представляв собою документ, що підтверджував право власності особи відносно земельної ділянки, та зі зміною законодавчих норм позбавлена можливості отримати такий правовстановлюючий документ, на підставі статті 16 ЦК України, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту.

Outcome: approved