Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

16.01.2024 р. адвокат Павленко С.В., який представляє інтереси позивача, засобами поштового зв`язку звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом у якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №CL-289278 від 07.09.2020 р. станом на 07.12.2023 р. у розмірі 158102,32 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 97448,84 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 60653,48 грн., а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на укладення 07.09.2020 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] кредитного договору №CL-289278 за умовами якого позивачем надано у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 120000,00 грн. на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання із зобов`язанням повернути кредит, сплатити проценти ті інші платежі у строк та на умовах, визначених договором. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному кредитному договору щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення АТ «Кредобанк» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2024 року справу прийнято до свого провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.03.2024 р. від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив у якому заперечується проти солідарного стягнення заборгованості. Вказує, що кредитний договір укладено з [PERSON] , який отримано та витрачено останнім у власних, не пов`язаних із сім`єю, інтересах одного із подружжя, оскільки фактичне припинення шлюбних відносин та звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу передує укладенню кредитного договору. Окрім того, із [PERSON] не укладався договір поруки. Про повідомлені обставини подає відповідні їм докази. 03.04.2024 р. представником позивача подано відповідь на відзив. Представник АТ «Кредобанк» вказує, що у позові посилається лише на ті відомості які були надані позичальником під час укладення кредитного договору. Уточнює позовні вимоги та просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Однак не заявляє про відмову від вимог до [PERSON] . У судове засідання представник позивача не з`явився своєю заявою просить здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] правом подачі відзиву не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.09.2020 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CL-289278. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Відповідно до п. 2.1, 2.3, 2.4 Кредитного договору Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 120000,00 грн. на 60 місяців терміном до 05.09.2025 року на поточні потреби на рахунок позичальника відкритий у (МФО 325365). Відповідно до п. 4.1. Кредитного договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35% річних. Відповідно до п. 4.2. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360", за ставкою визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим Договором та додатками до нього. Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток N 1 до цього договору Кредитного договору). Відповідно до п. 6.9. Кредитного договору Банк, у випадках передбачених п. 3.3. Кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 6.10. Договору, Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9. Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно із п. п. 3.3.2., 3.3.3. Кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо Позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п. 6.9. Кредитного договору). Пунктом 7.1. Кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої Позичальником на підставі цього пункту Кредитного договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору за виконання зобов`язань за Кредитним договором Позичальник несе повну відповідальність перед Банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України. З матеріалів справи також вбачається, що перед укладенням кредитного договору №CL-289278 03.09.2020 р. між АТ «Кредобанк» та [PERSON] підписано Анкету-заяву №CL-289278 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] . Позивач звертає увагу на правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі N 205/5882/18, який дозволяє залучати у спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі - солідарним відповідачем іншого з подружжя, навіть у випадку відсутності договору поруки. Відтак, позивач стверджує, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви Позичальник підтверджує своїм підписом, що сума отриманого нею кредиту є дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Однак суд не погоджується з такими твердженнями представника позивача виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 1-3 статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 4 статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, й те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Отже, норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує нормі частини четвертої статті 65 СК України, якою передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З умов договору кредиту №CL-289278 від 07.09ю.2020 р. вбачається, що наданий АТ "Кредобанк" кредит у розмірі 120000,00 грн. є споживчим, оскільки взятий на поточні потреби споживача, однак, на які саме цілі не вказано. Як вбачається з матеріалів справи договору поруки [PERSON] не підписувала, доказів того, що договір був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. Відповідачем [PERSON] доведено, що отриманий 07.09.2020 р. [PERSON] кредит не був спрямований на потреби сім`ї, оскільки 26.06.2020 р. [PERSON] подано позов до Святошинського районного суду м.Києва про розірвання шлюбу, який був задоволений 02.11.2020 р. відповідним рішенням. Таким чином, солідарне стягнення заборгованості у даному випадку є неможливим. Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю, видавши [PERSON] , згідно меморіального ордеру №47484558 від 07.09.2020 р. кредитні кошти у розмірі суму 120000,00 грн. Суд зауважує, що наявність заборгованості у вказаному розмірі 158102,32 грн. підтверджується доданими до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором кредиту станом на 07.12.2023 р., випискою по особовим рахункам за період з 07.09.2020 р. по 07.12.2023 р. Відповідно до ст. ст. 11, 13 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, як це передбачено ст. 629 Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до cт. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до cт. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з абз. 1 ч. 1 cт. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з cт. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] не виконав у повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором перед АТ "Кредобанк", тому наявні правові підстави для стягнення з нього, як із позичальника, на користь банку заборгованості за кредитним договором, з урахуванням сплачених ним сум, у розмірі 158102, 32 грн. з яких заборгованості за тілом кредиту у розмірі 97448,84 грн. та заборгованості за відсотками у розмірі 60653,48 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У підтвердження понесених стороною витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правової допомоги від 11.02.2019 р., а також довіреність. Таким чином, представником позивача не надано доказів здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки). Відтак у стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial