Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги з урахуванням уточнень мотивовані тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є споживачами центрального опалення та гарячої води, які постачає їм позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі своєчасно не сплачували кошти за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим, за ними утворилась заборгованість у розмірі 148 379,54 грн. Відповідачі в добровільному порядку заборгованість не погашають, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача, просила суд позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та з постачання гарячої води у розмірі 148 379,54 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні частково заперечувала проти задоволення позовних вимог, зокрема визнавши вимоги позивача щодо стягнення заборгованості з централізованого опалення за період з 01 травня 2018 року, в задоволенні решти вимог просила суд відмовити, з підстав викладених у відзиві та просила суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. Крім того, вказала, щодо стягнення заборгованості за надання послуг з централізованого постачання гарячої води відповідач сплачує за вказані вимоги за показами лічильників. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що відповідач була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи і той факт, що справа перебуває у провадженні більше року, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, яка була належним чином повідомлена про день та час судового засідання. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Тобто, з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП ««Київтеплоенерго». Відповідно до абзацу 10 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] співвласники квартири [ADDRESS] в рівних долях. (т. 1 а.с. 104) та є споживачами житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Згідно з п.30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства. Згідно із п. 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Як вказує позивач, що відповідачі не належним чином сплачують за надані їм житлово-комунальні послуги з 01 травня 2018 року, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, за ними утворилась заборгованість за період 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 21 076,10 грн. та заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 86 811,76 грн. При цьому, як вбачається з матеріалів справи в квартирі відповідачів є вузол розподільного обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання послуги ГВП. Розділ загальних обсягів наданих послуг з постачання гарячої води між споживачами багатоквартирних будинків здійснюється згідно вимог ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22.06.2017 року за №2119-VIII та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послу, що затвердженні Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 №315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року №358). Відповідно до вказаної Методики загальний обсяг гарячої води, визначений за показаннями будинкового вузла комерційного обліку розподіляється між споживачами з урахуванням показань індивідуальних лічильників гарячої води. І лише у разі, якщо споживач не надав виконавцю показання індивідуального лічильника гарячої види за розрахунковий період - виконавець проводить нарахування такому споживачу по середньому споживання попередніх періодів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було повідомлено позивача щодо наявності у квартирі індивідуальних лічильників ГВП та показники лічильників передавались позивачу у розрахункові періоди. При цьому, позивачем, не було взято до уваги показники лічильників та нараховано споживання гарячої води пропорційно до кількості зареєстрованих осіб у спірній квартирі. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем не в повному обсязі взято до уваги здійсненні відповідачем оплати з урахуванням заборгованості (1 том а.с. 172-186). Враховуючи вищевикладене, наявність повірки обох лічильників на гарячу воду (1 том а.с. 187-188) та показники вузлів обліку №1 та №2 які відображені в акті зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води за №67225 від 23.09.2020 року складеного позивачем (1 том а.с. 191- 192), суд вважає що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року, підлягають задоволенню, з врахуванням показників лічильників та сплачених відповідачами коштів, зокрема в розмірі 24 762,10 грн. Крім того, врахувавши визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення заборгованості за період 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 21 076,10 грн.суд вважає, їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» до та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» було укладено Договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) до Додатки до нього, відповідно до яких ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» набуло права грошової вимоги до боржників, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року з урахуванням оплат, що отриманні кредитором за період 01.08.2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів, (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору. Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до Додатку №1 до Договору цесії позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 40 491,68 грн. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору новий кредитор має право на отримання замість кредитора від споживачів, визначених у Додатку №1 та/або Договору №2 до Договору цесії сплати заборгованостей, право вимоги до яких відступлене цим договором. Крім того новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка, штраф, пеня), 3% річних та інфляційних нарахувань. Таким чином позивач прийняв право вимоги до відповідачів заборгованості за спожиті послуги у розмірі 40 491,68 грн. та прийняв право вимоги відповідачів будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати за спожиті послуги. Відповідно до розрахунку позивача, відповідачі не в повному обсязі сплачували за надані їм житлово-комунальні послуги до 01 травня 2018 року, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком позивача, за ними утворилась дана заборгованість у розмірі 40 491,68 грн., яка складається з заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 11 300 грн. та заборгованості за послуги з постачання гарячої води у розмірі 29 191,68 грн. При цьому, як встановлено вище в спірній квартирі лічильники гарячої води облаштовані 06 червня 2014 року (т. 1 а.с. 189-190), а позивач просить суд стягнути суму заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з липня 2015 року по 01 травня 2018 року, що вже враховано в розмір спожитої гарячої води за обома лічильниками з дати облаштування до 23 вересня 2022 року, обсягу встановленому актом зняття контрольних показань з вузла розподільного обліку гарячої води, складеного позивачем (40,5 м.куб.; 292 м.куб.), що включає межі заявлених позовних вимог з 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року, з чим погодилась представник відповідача в судовому засіданні, а відтак, суд відмовляє в задоволені даної частини позовних вимог. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача, які заявлені ним до 01 травня 2018 року. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача стосовно застосування строків позовної давності, з наступних підстав. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України був встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 № 928). Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року. Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності був продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, як вбачається з матеріалів справи позовна давність переривалась сплатою заборгованості відповідачем з травня 2018 року по грудень 2018 року, що не заперечувалося відповідачем у відзиві та представником відповідача в судовому засіданні. Отже, факт періодичного та часткового погашення заборгованості відповідачами, визнання боргу та коригування заборгованості, свідчить про переривання строків позовної давності відповідно до ст. 264 ЦК України. Після переривання перебігу позовної давності трирічний строк звернення до суду починається заново, отже позовні вимоги про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги заявлені в межах строків позовної давності. Зазначене відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 22 січня 2019 року у справі №437/2726/13-ц. Враховуючи вище викладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення до 01 травня 2018 року в розмірі 11 300 грн. є законними і обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути 2 270 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду. Враховуючи викладене та

Outcome: partial