Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до ФОП [PERSON] про стягнення відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди та зазначила, що вона у липні 2023 року звернулася до туроператора ТОВ ДЖОІН АП! від імені, за рахунок та за дорученням якого на підставі агентського договору діє ТОВ Агенція туристичних послуг Поїхали з нами, головний офіс якої розташований за адресою м. Київ, вул. Старокиївська 10-Г (але звернення було саме до філії даного туристичного агентства у [ADDRESS] за допомогою мобільного додатку «Viber») з метою придбання туристичних послуг - з організації проведення відпочинку до Єгипту в п`ятизірковому готелі «Amphoras Beach» в період з 13.08.2023 по 19.08.2023 року ціна якого 74200 грн (сімдесят чотири тисячі двісті гривень) - двоє дорослих, дитина 6 років та дитина 13 років. Плюс до всього позивач оплатила трансфер 2400 грн (дві тисячі чотириста гривень) в обидві сторони. Загальна сума замовлення коштувала 79000 грн (сімдесят дев`ять тисяч гривень). Завдаток 25000 грн (двадцять п`ять тисяч гривень) оплатили 07.07.2023 о 10 год. 17 хв., решту - 54000 (п`ятдесят чотири тисячі гривень) внесли 28.07.2023 о 12 год. 00 хв., всі кошти були сплачені на рахунок ФОП [PERSON] . Все листування та рекомендації стосовно відпочинку велися за допомого мобільного додатку «Viber» з працівником агенції, пані [PERSON] . 12.08.2023 о 12 год. 00 хв. у офісі даної агенції (а саме філії туристичного агентства «Поїхали з нами» за адресою [ADDRESS] ) позивач зустрілася з пані [PERSON] , яка попередньо в листуванні порекомендувала особисто від себе даний готель, в якому вона відпочивала сім`єю у квітні місяці поточного року. При зустрічі позивач отримала повний пакет документів, які необхідні були для відпочинку і ввечері трансфером даного туристичного оператора «ДЖОІН АП!» (за який додатково сплачували по 600 грн з особи) позивач разом з іншими особами відправилися в аеропорт м. Жешув Республіки Польща. 13.08.2023 о 16 год. 00 хв. вони прибули в аеропорт м. Шарм-эль-Шейх країни Єгипет після чого трансфером добрались до готелю «Amphoras Beach». О 17 год. 54 хв. їх заселили в номер, який зовсім не відповідав рекомендаціям пані [PERSON] та посиланням на інтернет ресурси даного готелю отримані від останньої за допомогою месенджеру «Viber». В даному номері була повна антисанітарія (дуже сильний запах каналізації), пташиний послід на балконі, замість ліжка стояла розкладушка, і це й до всього цього була кухня. Знаходження в даному номері було неможливе. Позивач намагалася зв`язатися з пані [PERSON] протягом 50 хв., на що вона відповіла, що в неї не було змоги їй відповісти. На рецепції їй відмовили у заміні номеру, їх відповідь полягала в тому, що такий номер нам забронювали відносно ваучеру №3042325. Далі у позивача тривала переписка з даною пані в якій вона надавала відповідь, що сама шокована, вона не знала, що є такі номери з кухнею (хоча є представником туристичного агентства та відвідувала даний готель), направляла нас до гіда, який також знизував плечима і переадресовував всі питання до турагента. Переписка тривала до 22 год. 57 хв., де в кінцевому результаті пані [PERSON] попросила, щоб вони заселились на одну ніч і на наступний день їх переселять, але це все виявилося великим обманом, як зі сторони готелю так і зі сторони даної агенції, яка надала послуги в особі пані [PERSON] . Вони провели жахливо ніч у даному номері, який смердів, як на сміттєзвалищі і в якому спали двоє дітей, одна з яких з мамою на розкладушці півторавмісній, яку додатково доставили, оскільки та двомісна (також розкладушка) не відповідала найменшим нормам на якій можна було лягти відпочити (коли лягали то вона роз`їжджалася, голови були під великим уклоном донизу, жахливий скрип). В останній смс 13.08.2023 р. пані Віка сказала: [PERSON] в 10 я їм дзвоню, як отримаю відповідь зразу повідомлю. Зараз вже всі в курсі ситуації, але готель відмовляється замінювати номер треба, що гід був на місці. Ранок 14.08.2023 р. у них з пані [PERSON] почався об 11 год. 45 хв. (дуже швидко вона піклується про своїх клієнтів) де вона дала відповідь: Доброго дня, [PERSON] . Туроператор пообіцяв мені, що переселять, сьогодні в 10 год. з ними розмовляла, сказали вирішать цю ситуацію. Дану ситуацію ніяка зі сторін не вирішила. В готелі вона знайшла працівника, це була дівчина з України на ім`я [PERSON] , яка сказала, що даний готель надасть їм новий номер якщо вони за добу додатково доплатять по 50 доларів США (п`ятдесят доларів США) тобто в них залишилося п`ять ночей за які вони в загальній сумі сплатити 250 доларів США Відповідно до умов договору, а саме ч. 3 «Умови компенсації за ненадані послуги» п. 3.1 та п. 3.6, позивач як турист на протязі години повідомила туроператора через турсубагента (так їй відповіла пані [PERSON] , що туроператор про все знає) про виявлені недоліки та можливість їх усунення, однак дані умови договору були невиконані. Також ч. 10 даного договору «Додаткові умови» п. 10.1 передбачає «У випадку неможливості розміщення ТУРИСТА у готелі, вказаному в ЗАЯВЦІ, ТУРОПЕРАТОР надає йому можливість проживання в готелі такої ж, або вищої категорії без додаткової оплати». Жоден з підпунктів зазначених вище туроператор в особі турсубагента просто проігнорував і не надав на їхні смс-скарги жодного аргументу. Крім того позивачу та особам, які були з нею (а це і малолітні та неповнолітні діти) завдано моральну шкоду, яка полягала в суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних з невиконанням договору про надання туристичних послуг, поглиблених відсутністю будь-якої інформації про причини невиконання своїх зобов`язань за договором. Моральні страждання збільшувалися тоді, коли мова йшла про те, що почекайте ще п`ять хвилин, щось вирішимо і доходило до того що всі просто знизували плечима, а пані [PERSON] просто забула за них після додаткової оплати, та навіть не запитала як їх справи. На фоні нервових зривів позивач мала неврологічні проблеми і по приїзду змушена була лягти на стаціонарне лікування (довідку про яке надає в переліку документів) до ДУ «ТМО МВС України по Черкаській області» м. Черкаси, вул. Грузиненко, 1, відповідно не вийшовши на роботу і в цьому значно втратила фінансове забезпечення. Свої моральні страждання вона оцінює в розмірі 3000 грн (три тисячі гривень). В зв`язку з вищевикладеним, позивач просила стягнути з ФОП [PERSON] на її користь суму матеріальних збитків у розмірі 250 доларів США (двісті п`ятдесят доларів США) за курсом Національного банку України та моральну шкоду в сумі 3000,00 (три тисячі) гривень. В позові позивач заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності. Ухвалою судді від 26.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25.01.2024 р. о 14:00, про що повідомлені сторони. 15.01.2024 р. представник відповідача [PERSON] надав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги до ФОП [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню з наступних підстав. Між [PERSON] та Туроператором ТОВ "ДЖОІН АП!" за посередництва турагента ТОВ "АТП "Поїхали з нами" та Турсубагента ФОП [PERSON] було укладено Договір № 400-2307071 від 7 липня 2023 року. Відповідно до вказаного Договору, Турсубагентом було заброньовано туристичний продукт у Туроператора за Заявкою № 3042325, який складався з медичного страхування, трансферу, авіаперельоту та проживання в готелі Amphoras Beach 5* (Єгипет, Шарм-ель-Шейх), дати заселення/виселення: з 13 по 19.08.2023 р. Вартість вказаного Туристичного продукту склала 79 000,00 грн. та Замовником було сплачено у повному обсязі. Турсубагент через Турагента перерахував кошти за замовлений туристичний продукт Туроператору, чим виконав перед Туроператором господарські обов`язки які регулюються окремими господарськими договорами між Туроператором та Турагентом/субагентом. Спеціальним законом, що регламентує відносини у сфері організації/надання туристичних послуг, є Закон України "Про туризм". Згідно зі статтею 5 Закону України "Про туризм" туристичні оператори, юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність. Відповідно до частин першої-третьої статті 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. Відповідно до частин першої статті 23 Закону України "Про туризм" ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. Пунктом 23 статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог статті 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України "Про захист прав споживачів", зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до статті 21 цього Закону, таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом. Проте, в позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог. Відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів" послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У зв`язку з цим, застосування Закону України "Про захист прав споживачів" до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами, в тому числі на які Позивачка посилається у своїй позовній заяві - Закон України "Про туризм" та Цивільний кодекс України. Із п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 p. "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер). Отже, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених цим Законом. Однак, в порушення даних вимог закону, позивач у своїй позовній заяві взагалі не посилається на зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України "Про захист прав споживачів", не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до статті 21 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених органів Державної влади за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Жодна з перелічених у статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" підстав, які дають право особі захистити порушене право споживача, не пов`язані з предметом пред`явленого позову до суду. Разом з цим, представник відповідача звертає увагу суду, що відповідно до частини 1 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Проте, позивач у своїй позовній заяві не зазначав про відмову від договору на туристичне обслуговування та не надав доказів такої відмови, а також не заявляв вимог про розірвання вказаного договору. Обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок неодноразово робила Велика Палата Верховного Суду. Відмовляючи в позові з підстави обрання неналежного способу захисту, суди мають керуватись принципом процесуальної економії. Згідно з цим принципом слід застосовувати такий спосіб захисту, який приведе до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Турсубагент свої зобов`язання (укладення договору від імені та за дорученням Туроператора) щодо виконання умов Договору на туристичне обслуговування та що стосується надання послуг з бронювання та підбору туру і надання інформації щодо турів, виконав у повному обсязі та передав Замовнику документи які надають право Замовнику скористатись туристичним продуктом, сформованим Туристичним оператором, а саме Замовнику було надано Ваучер (форма письмового договору, який дає право скористатись Туристичним продуктом в країні слідування стаття 23 ЗУ Про туризм"), авіаквитки, страховий поліс. Згідно п.2.1.1. Договору Турсубагент (Турагент) зобов`язується надати туристу інформацію, передбачену чинним законодавством України. У Додатку №1 до Договору зазначено про те що наведені у Додатку №1 дані Позивачем перевірені та відповідають дійсності. З умовами проживання в обраному готелі, іншими умовами туру та умовами перебування у країні призначення, у відповідності до статей 19-1 та 20 розділу VI Закону України "Про туризм" ознайомлений та згоден. Згідно Додатку № 4, Замовник отримав всю необхідну інформацію щодо умов надання туристичних послуг та іншу обов`язкову інформацію, передбачену ЗУ "Про туризм". Зазначені Додатки підписні Замовниками, що свідчить про отримання ним інформації, передбаченої п.2.1.1 Договору. Турсубагентом було надано Замовнику послуги з бронювання та підбору туру і надання інформації щодо турів, що не заперечується з боку Замовника. Відповідно до Договору на туристичне обслуговування, замовник має право відмовитись від виконання даного Договору до початку подорожі, в тому числі й від послуг за ним (зокрема через небажання ними скористатися, неотримання (відмову у видачі) візи тощо). Заява про ануляцію туристичних послуг за цим Договором приймається туроператором до виконання з дня її передачі в письмовій формі турсубагенту, який в свою чергу передає її туроператору. Відповідно до пункту 4.13. Договору туроператор не несе відповідальність за невідповідність будь-яких послуг Турпродукту невиправданим очікуванням, суб`єктивній оцінці та завищеним сподіванням Туриста. Претензії, що ґрунтуються на вказаних критеріях не задовольняються. [PERSON] 3 листопада 2023 року звернулась із письмовою скаргою щодо порушення умов Договору про надання туристичних послуг. Вказана скарга Замовника була перенаправлена Туроператору листом від Турагента від 9 листопада 2023 року для розгляду зазначеного питання у зв`язку з тим що відповідно до ЗУ "Про туризм" Туроператор є суб`єктом, який займається організацією та забезпеченням створенням туристичного продукту, що підтверджується поштовою накладною та описом поштового відправлення від 10 листопада 2023 року. Отже, турсубагентом передана інформація, отримана від Замовника, до Туроператора. Позовна заява пред`явлена до турсубагента, однак, у позовній заяві не вказано у чому саме полягає порушення умов Договору з боку саме турсубагента. Тож, враховуючи викладене, оскільки свої зобов`язання турсубагент виконав у повному обсязі, то вимоги до турсубагента та турагента є безпідставними та необгрунтованими. Згідно абзацу 12 статті 20 Закону України "Про туризм" - Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування. Законом не передбачено солідарної відповідальності Турагент та Турсубагент перед туристом. Про що наведено у постанові Верховного Суду України від 26 червня 2018 року № 307/2262/15-ц. Верховний Суд України у своїй постанові від 3 липня 2013 року №6-42цс13 сформував правову позицію з приводу відповідальності у разі порушення умов договору при наданні туристичних послуг, а саме: За змістом частин першої, другої, десятої статті 20, частини другої статті 30, частин першої та другої статті 32, частини першої статті 33 Закону України від 15 вересня 1995 року № 325/95-ВР "Про туризм (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), частини четвертої статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ "Про захист прав споживачів", статей 610 і 611, частини п`ятої статті 653, частини першої статті 901 ЦК України майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та за вини якого завдано збитків. Судова практика (б-125св15, 208/3486/15) Верховного суду України з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 pp.)- 1- (Витяг), розділ Туристичні послуги, 13-й абзац "Відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування перед туристом несе туроператор." Тобто, за невиконання та за якість виконання зобов`язання за договором про реалізацію туристичного продукту, укладеним турагентом як від імені туроператора, так і від свого імені, несе туроператор. Указане положення щодо туристичного продукту діє незалежно від того, хто має надати чи надав ці послуги (звичайно, якщо іншим законом чи нормативно-правовим актом не передбачено, що відповідальність перед туристом несе третя особа). Позивач при обґрунтуванні вимог має виходити статті 33 ЗУ "Про туризм" в якій зазначено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Проте, позивачем не визначено вину відповідача та в чому саме вона полягала, не наведено жодних обґрунтувань причинне наслідкового зв`язку та доказів щодо порушення законодавства в галузі туристичної діяльності при наданні туристичних послуг саме турсубагентом. Позивачем до позовної заяви не долучено жодних доказів, які б підтверджували факт неналежного виконання турагентом та турсубагентом умов договору на туристичне обслуговування. Відповідно до п 2.1.1. та 2.1.2 договору Туроператор зобов`язується надати Замовнику через Турагента або Турсубагента інформацію, передбачену чинним законодавством України, забезпечити бронювання та надання туристичних послуг відповідно до Заявки (Додатку № 1 договору згідно визначення термінів договору). Пунктом 3.1. договору передбачено, що у випадку невиконання умов даного договору з боку Туроператора Замовник має право вимагати повернення оплачених коштів за послуги (або їх частину), які не надані у прямо пропорційному розмірі, за умови отримання вимог п.3.6 даного договору. Вимоги про повернення грошових коштів, сплачених позивачем за туристичні послуги, не можуть вважатися збитками, так як це суперечить положенням статті 22 ЦК України. Також, стягнення коштів, на підставі статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", не є обґрунтованими, оскільки за положеннями цієї норми підлягають стягненню саме збитки, а як зазначалося вище, грошові кошти, сплачені на виконання Договору не є збитками, в розумінні статті 22 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що Турсубагентом виконано свої зобов`язання за Договором, а саме, замовлено туристичний продукт за Заявкою № 3042325, надано інформацію щодо Туристичного продукту, укладено Договір на туристичне обслуговування від імені та за дорученням Туроператора, перераховано грошові кошти за замовлений Туристичний продукт Туроператору та передано Ваучер, який дає змогу скористатись замовленими туристичними послугами. Якість Туристичного продукту жодним чином не могла залежати від Турсубагента ФОП [PERSON] , а отже, є результатом подій, на які відповідач не міг впливати. Оскільки формування та надання Туристичного продукту відповідно до Закону України "Про туризм" та договору не є діяльність Турагента та Турсубагента, то відсутні підстави для покладення на Турсубагента відповідальності щодо стягнення будь-якої частини сплачених Позивачем коштів, в тому числі і матеріальної та моральної шкоди. Щодо вимоги позовної заяви про відшкодування відповідачем моральної шкоди у визначеному позивачем розмірі 2000 гривень, представник відповідача зазначив про наступне. Споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень статей 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів" тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Частиною першою статті 33 Закону України "Про туризм" встановлено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За умовами Додатку № 1 (Заявка) до Договору № 400-2307071 на туристичне обслуговування Турсубагентом заброньовано Туристичний продукт який було погоджено із Замовником що підтверджується видачею Ваучера та інших документів від Туроператора. У даному випадку Позивач скаржиться на якість готельних послуг, однак в позовній заяві та додатках до неї, не наведено доказів порушень прав споживачів туристичних послуг, які б були небезпечні для позивача або становили загрозу для життя та здоров`я. Враховуючи наведене, відсутні правові підстави для відшкодування з Турсубагента на користь Замовника (Позивача) моральної шкоди. Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій у постанові від 07.11.2018 по справі № 521/18881/16-ц. Враховуючи викладене, та те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не підтверджені позивачем, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідач ФОП [PERSON] очікує понести витрати у зв`язку з розглядом справи, а саме на професійну правову (правничу) допомогу, у розмірі 5 000 грн. за складання Відзиву та 2500 грн. за участь у кожному судовому засіданні. Зважаючи на вищевикладене, представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог до ФОП [PERSON] відмовити та стягнути з позивача витрати на правову допомогу на користь ФОП [PERSON] . При цьому у відзиві представник відповідача заявив клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у матеріалах справи документами. У зв`язку з подачею представником відповідача відзиву на позов, ухвалою суду від 25.01.2024 р. підготовче судове засідання було відкладене на 21.02.2024 р. о 14:00 та запропоновано позивачу протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали подати відповідь на відзив, після чого запропоновано відповідачу у разі подання відповіді на відзив, у 10-денний строк з дня її отримання подати заперечення. 18.03.2024 р. ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 04.04.2024 р. о 10:00 з викликом учасників справи. На призначену дату розгляду справи 04.04.2024 р., позивач та представник відповідача були повідомлені належним чином. Позивач 28.03.2024 р. надала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що відзив не отримувала та не мала змоги з ним ознайомитися. На підставі положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд провів розгляд справи по суті за відсутністю учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутністю всіх учасників справи у зв`язку з їх неявкою відповідно до раніше поданих заяв, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву т та відзив, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: 07.07.2023 р. [PERSON] та Туроператор ТОВ "ДЖОІН АП!" за посередництва Турагента ТОВ "Агенція туристичних послуг "Поїхали з нами" та Турсубагента ФОП [PERSON] було укладено Договір № 400-2307071 від 7 липня 2023 року. Згідно додатку №1 до Договору на туристичне обслуговування № 400-2307071 від 7 липня 2023 року датою поїздки зазначено: з 13.08.2023 р. по 19.08.2023 р., готель: Amphoras Beach 5*, розміщення і тип номеру: Standard, кількість туристів 4: Maryna Marian, Tetiana Valova, Sofiia Valova, Makar Marian. Відповідно до ваучера № 3042325 від 10.08.2023 р. виданого ТОВ "ДЖОІН АП!" до переліку туристів входять: Marian/Maryna, Valova/Tetiana, Valova/Sofiia, Marian/Makar, країна: Egypt Sharm El Sheikh/Hadaba, готель: Amphoras Beach 5*, період: 13.08.2023-19.08.2023 (6) Згідно квитків пасажирів, Maryna Marian, Tetiana Valova, Sofiia Valova, Makar Marian, датою відправки зазначено 12.08.2023 р., час відправлення 19:00, час прибуття 07:00. Згідно квитків пасажирів, Maryna Marian, Tetiana Valova, Sofiia Valova, Makar Marian, датою відправки зазначено 20.08.2023 р., час відправлення 00:05, час прибуття 09:05. З довідки № 267 наданої лікарні ДУ ТМО МВС України по Черкаській області вбачається, що [PERSON] направлена до поліклініки ДУ ТМО МВС України по Черкаській області та знаходилася на обстеженні та лікуванні в лікарні з 21.08.2023 р. по 31.08.2023 р. Відповідно скарги щодо порушення умов договору про надання туристичних послуг від 11.09.2023 р. спрямованої [PERSON] до ТОВ "ДЖОІН АП!", перша просить відшкодувати на її користь суму матеріальних збитків в розмірі 250 доларів США за курсом НБУ та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Відповідно скарги щодо порушення умов договору про надання туристичних послуг від 03.11.2023 р. спрямованої [PERSON] до ТОВ "Агенція туристичних послуг "Поїхали з нами" [PERSON] , перша просить відшкодувати на її користь суму матеріальних збитків в розмірі 250 доларів США за курсом НБУ та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Відповідно скарги щодо порушення умов договору про надання туристичних послуг від 03.11.2023 р. спрямованої [PERSON] до ФОП [PERSON] , перша просить відшкодувати на її користь суму матеріальних збитків в розмірі 250 доларів США за курсом НБУ та моральну шкоду в розмірі 3000 грн При ухваленні рішення судом застосовано наступні правові норми. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про туризм" учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі - суб`єкти туристичної діяльності), є: - туристичні оператори (далі - туроператори) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; - туристичні агенти (далі - турагенти) - юридичні особи, створені згідно із законодавством України, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг; та інші. Статтею 20 Закону України "Про туризм" передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. Згідно з положеннями\~ст.25 Закону України «Про туризм»\~турист має право на отримання передбачених договором туристичних послуг, а у разі невиконання чи неналежного виконання туристичною компанією умов договору - на відшкодування матеріальних і моральних збитків. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 296 Господарського кодексу України (далі - ГК України) агентські відносини виникають у разі, зокрема надання суб`єктом господарювання на підставі договору повноважень комерційному агентові на вчинення відповідних дій. За агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов?язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок (частина перша статті 297 ГК України). Суд установив, що фактично послуги за укладеним позивачем 07.07.2023 р. договором на туристичне обслуговування мали надаватись ТОВ "Агенція туристичних послуг "Поїхали з нами" як турагентом на підставі укладеного з ТОВ "Джоін Ап!" як туроператором договору, із залученням до реалізації туристичного продукту ФОП [PERSON] на підставі субагентського договору від 15.08.2023 р. № 2151 (туроператор - турагент - субагент). Спір у справі стосується відшкодування шкоди, завданої замовнику туристичного продукту у зв`язку з порушенням (неналежним виконанням) умов договору, укладеного між туристом і суб`єктом туристичної діяльності. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про туризм" порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг. За неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (статті 32, 33 Закону України "Про туризм"). За умовами договору від 07.07.2023 р. № 400-2307071 туроператор відповідно до заявки, поданої Замовником через Турагента, за плату зобов`язується забезпечити надання замовнику та/або туристам туристичні послуги (туристичний продукт, Турпродукт). Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Позивач заявив вимоги до відповідача, який є турсубагентом та здійснював посередницькі послуги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Зазначений висновок висловлено Великою Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] заявлені до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, відмова у позові до неналежного відповідача, не перешкоджає позивачу звернутись із позовом до належного відповідача, який брав на себе зобов`язання туроператора щодо надання туристичних послуг. Питання стосовно розподілу судових витрат суд вирішує наступним чином. Згідно з\~ч.\~ч.\~1-2\~ст.\~133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено та позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень Закону України «Про судовий збір», обов`язок зі сплати судового не може бути покладений на жодну зі сторін. Відповідно до\~п.\~1\~ч.\~3\~ст.\~133\~ЦПК України\~ до\~витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16). Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Звертаючись до суду із відзивом на позовну заяву представник відповідача - адвокат Гайдай С.О. заявив вимогу щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. На підтвердження витрат відповідача на правничу допомогу до суду надано: ордер на надання правничої допомоги, виданий на підставі договору № 2024/01-10 про надання правової допомоги від 10 січня 2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 до договору 2024/01-10 про надання правової (правничої) допомоги від 10 січня 2024 року (а.с. 64, 66). Разом з тим, суд враховує, що відповідно до зазначеного Акту приймання-передачі послуг № 1, адвокатом відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 2024/01-10 від 10 січня 2024 року було надано клієнту [PERSON] правову допомогу зі складання, надіслання та подання відзиву на позовну заяву [PERSON] , що не є позивачем у даній справі. При цьому, самого тексту договору 2024/01-10 про надання правової (правничої) допомоги від 10 січня 2024 року, матеріали, додані представником відповідача до відзиву, не містять, що позбавляє суд можливості перевірити за надання яких саме послуг [PERSON] та за чиїм позовом відповідним адвокатом було складено Акт приймання-передачі. З цих підстав суд дійшов висновку, що відповідні витрати на професійну правничу не доведені, у зв`язку з чим до стягнення з позивача, якому відмовлено в позові, не підлягають.

Outcome: dismissed