Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним договору позики №22.11.2019-100000387 від 22.11.2019 року, укладений між ним та ТзОВ «Споживчий Центр». В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте ним даний договір не був підписаний. Відповідачем не було повідомлено всю необхідну інформацію щодо умов договору і скористався тим, що позивачу як позичальнику бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Даним законом також передбачено, що встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог ст.203 ЦК України. Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Оскільки порядок акцентування пропозиції відповідачем не відповідає положенням Закону України «Про електронну комерцію», договір про надання позики є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Також даний договір містить ознаки кредитного договору, проте в такому не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Таким чином, вважає даний договір недійсним та звертається з відповідним позовом до суду. Відповідач ТзОВ\~«Споживчий Центр»\~звернувся із\~зустрічним позовом\~до [PERSON] \~про стягнення\~з останнього\~заборгованості за\~кредитним договором\~№22.11.2019-100000387\~від 22.11.2019\~року в\~розмірі 7015,84грн.\~та 2270,00\~грн.\~судового збору.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що між\~сторонами укладено\~кредитний договір\~на строк\~до одного\~місяця,\~кредит наданий\~на будь-які\~законні цілі,\~включаючи перекредитування,\~підприємницьку,\~незалежну професійну\~діяльність або\~виконання обов`язків\~найманого працівника,\~внаслідок чого\~цей договір\~не є\~договором про\~споживчий кредит\~та на\~нього не\~поширюється дія\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~так як\~цей закон\~не поширюється\~на кредитні\~договори,\~що укладаються\~на строк\~до одного\~місяця.\~Відповідно до\~п.4.1.\~кредитного договору\~кредитор надає\~позичальнику кредит\~в розмірі\~5000,00\~грн.\~на 14\~календарних днів,\~з кінцевим\~терміном повернення\~кредиту до\~06.12.2019р.\~та проценти\~за користування\~кредитом \~в розмірі\~1400,00\~грн.\~ТзОВ «Споживчий\~Центр» видав\~відповідачу кредитні\~кошти,\~чим виконав\~свої зобов`язання\~по договору. Відповідно до п.5.4 договору у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором, кредитор має право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Оскільки відповідач обов`язку щодо повернення коштів не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 7015,84 грн. та яку і просить стягнути з відповідача. У судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не з`явився, клопотанням до суду просить справу слухати у його відсутності і позов задоволити в повному обсязі. З врахуванням представлених документів, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Представник відповідача за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився, клопотанням до суду просить справу слухати у його відсутності і зустрічний позов задоволити в повному обсязіі, в задоволенні первісного позову відмовити. З врахуванням представлених документів, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. У відповідності до ч.2 ст.241 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Судом встановлено, що між сторонами 22.11.2019 року укладено кредитний договір №22.11.2019-100000387, відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Згідно з п.1 ч.2 ст.3 Закону України «Про споживче кредитування» цей закон не поширюється на кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Згідно з п.8.1, 1.2 оспорюваного кредитного договору, даний договір укладений строк до одного місяця, кредит наданий на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Відтак, кредитний договір №22.11.2019-100000387 від 22.11.2019 року не є договором про споживчий кредит та на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.4.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит в розмірі 5000,00 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 06.12.2019р., та визначено проценти за користування кредитом в розмірі 1400,00 грн. Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за договором, кредитор має право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. ТзОВ «Споживчий\~Центр» видав\~відповідачу [PERSON] \~кредитні кошти,\~що підтверджується\~видатковим касовим\~ордером №2491\~від 21.11.2019\~року,\~чим виконав\~свої зобов`язання\~по договору,\~однак своїх\~зобов`язань\~відповідно до\~умов кредитного\~договору відповідач\~не виконує,\~що призвело\~до утворення\~заборгованості за порушення грошового зобов`язання, яка становить 7015,84грн., з яких: -3528,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; -987, 84 грн. заборгованість по процентах; -2500, 00 грн. сума штрафу. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] та ТзОВ «Споживчий центр» уклали кредитний договір у письмовій формі у відділенні ТзОВ «Споживчий центр», а не за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, та [PERSON] підписав даний договір. Відтак, суд не бере до уваги посилання [PERSON] на Закон України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний судом недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Позивачем не вказано жодної з передбачених законом підстав для визнання кредитного договору недійсним, а незнання закону чи неправильне його тлумачення не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що зустрічний позов слід задовольнити та стягнути з відповідача в користь позивача вищевказану заборгованість, а в задоволенні первісного позову слід відмовити. Задовольняючи зустрічний позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, що становлять 2270,00 грн. судового збору.

Outcome: approved