Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1624 га, виділену для його будівництва та обслуговування, розташовані за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування вимог вказала, що нотаріальному оформленні цієї спадщини заважає факт реєстрації проживання за адресою відкриття спадщини відповідачки, яка, як і вона, відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом, хоча між ними досягнуто домовленість про розподіл спадщини, згідно якого вона отримує в спадок вказаний вище житловий будинок та земельну ділянку, а відповідачка - інше майно. Крім того нотаріальному оформленню спадщину заважає відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на майно. Посилаючись не те, що є спадкоємицею першої черги після смерті батька і прийняла спадщину, а наявними документами підтверджується, що будинок та ділянка належали спадкодавцю, а за домовленістю інша спадкоємиця отримує спадщину рухомим майном, тому просила суд в порядку спадкування визнати за нею право власності на будинок та ділянку. В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Позивачка надала заяву з проханням розглядати справу без її участі і задовольнити позов. Відповідачка також надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, вказавши в заяві, що визнає позов і не заперечує проти його задоволення, підтвердивши прийняття спадщини позивачкою і розподіл спадщини між ними. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні згідно положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі право на наступне нерухоме майно: житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, та на земельну ділянку, площею 0,1624 га, призначену для його будівництва та обслуговування, розташовані за тією ж адресою. Земельна ділянка площею 0,1624 га належала йому відповідно до державного акту серії МК № 05585, виданого 18 квітня 1994 року Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. А будинок був ним побудований за життя, що підтверджується документами про будівництво: свідоцтвом про забудову, дозволом № 86 на будівництво, будівельним паспортом. Проте, після завершення будування він не зареєстрував своє право власності на будинок і не отримав свідоцтво про право власності на нього, хоча рішенням Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 5 від 21 серпня 2006 року було визнано за ним право власності на будинок і вирішено видати свідоцтво про це. Часом відкриття спадщини є день її смерті. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] з ним були зареєстровані і проживали, зокрема дружина [PERSON] (відповідачка) і дочка [PERSON] (позивачка), а також інші особи, які не відносяться до спадкоємців першої черги, визначені ст. 1261 ЦК України. Крім того, відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області, із заявою про прийняття спадщини звернулася дружина [PERSON] . Вони (дочка та дружина) відносяться до спадкоємців першої черги за законом, що передбачено ст. 1261 ЦК України, і вважаються такими, що прийняли спадщину. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповіту [PERSON] не встановлено, тому спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом. Спадкування здійснюється за законом або за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Заповіт має переважне право перед спадкуванням перед законом, тобто в першу чергу здійснюється спадкування спадкоємцями за заповітом, а потім за законом, у тому разі, якщо заповітом не було охоплено все спадкове майно чи майнові права, або ж у разі неприйняття спадщини спадкоємцем, визначеним заповітом. В той же час, нотаріальному оформленню спадщини на зазначену нерухомість особисто позивачкою заважає як відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, так як і наявність іншої спадкоємиці - відповідачки, яка як і позивачка прийняла спадщину та відноситься до спадкоємців першої черги за законом. За пунктами 1.2, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує обставини стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а у разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього: у випадку відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно письмового роз`яснення від 24 січня 2024 року виданого позивачці та відповідачці приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., неможливо оформити спадщину після смерті [PERSON] , оскільки не подано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість. За невстановлених обставин оригінал правовстановлюючого документу на нерухоме майно у виді земельної ділянки був втрачений. Що ж стосується житлового будинку, то дійсно, право власності на нього не було зареєстроване в комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації", однак згідно наданих доказів, будинок був побудований спадкодавцем за свого життя і відповідно до рішення місцевої сільської ради за ним визнано право власності на будинок з видачею свідоцтва про це. Згідно технічного паспорту, складеного 24 квітня 2024 року ТОВ "Миколаївський інжиніринговий центр" будинок по [ADDRESS] має житлову площу 55,3 кв.м., загальну - 97,9 кв.м, а побудований він в 1979 році. Порушень при будівництві не виявлено. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. В той же час, в частині 2 та ч. 3 цієї статті передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них; а за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, вони можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Однак кожен із спадкоємців бажає успадкувати окреме майно, а не його частки. В ЦК України прямо не було передбачено можливості розподілу між спадкоємцями видів спадщини - спадкового майна, хоча норми закону, яка б забороняла це здійснити, не існує. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, що передбачено ст.ст. 364, 370 ЦК України. Учасники цивільних відносин вільні у своєму волевиявлені, якщо воно не суперечить законодавству, не порушує моральні засади суспільства, права інших осіб, не шкодить довкіллю або культурній спадщині (ст.ст. 1 - 8 ЦК України). Таким чином законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не заборонено розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, чи з певним відхиленням від рівності часток за їх домовленістю, що і було вчинено спадкоємцями після смерті [PERSON] . Так, згідно їх домовленості, вони узгодили, що після його смерті вони спадкують майно: позивачка [PERSON] - будинок та земельну ділянку в с. Лимани Миколаївського району Миколаївської області, а відповідачка [PERSON] - рухоме майно та грошові кошти. Нотаріально укласти договір про це вони не мають можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на нерухомість в порядку спадкування за законом згідно досягнутої між ними домовленості. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved