Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] в особистих інтересах, а також інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з даним позовом, в якому просила зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй та неповнолітнім дітям перешкод у користуванні та проживанні у квартирі [ADDRESS] , а також надати ключі від вхідних дверей квартири; заборонити [PERSON] та [PERSON] перешкоджати їй та дітям у подальшому проживанні та користуванні квартирою [ADDRESS] ; усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення. В обґрунтування позову зазначається, що позивач спільно з дітьми, зареєстрована та у період з 2016 по травень 2019 року проживала у квартирі [ADDRESS] . 20 травня 2019 року відповідач [PERSON] без будь-яких підстав змінив замки у вхідних дверях квартири та повідомив, що забороняє позивачу та її дітям користуватися житлом. Такими неправомірними діями відповідачі позбавили позивача та її дітей вільного доступу до житлового приміщення та можливості користування ним. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2019 року (суддя Селезньова Т.В.) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 03 січня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] 18 лютого 2020 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій просить усунути їй та неповнолітнім дітям перешкоди з боку відповідачів у проживанні та користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення та надання ключів від вхідних дверей квартири. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2020 року, занесеною до протоколу судового засідання, замінено третю особу з Броварської міської ради Броварського району Київської області на Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування. 24 лютого 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву. 11 березня 2020 року до суду надійшли пояснення від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як органу опіки та піклування. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено дану справу до судового розгляду. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2021 року дану справу прийнято до провадження суддею Василишиним В.О. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2021 року зупинено провадження у даній справі до вирішення Київським апеляційним судом цивільної справи № 361/3996/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє їхня мати: [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката відповідача [PERSON] [PERSON] про закриття провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою суду від 01 грудня 2022 року витребувано у Першій броварській державній нотаріальній конторі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2023 року залучено до участі у справі № 361/8206/19 правонаступника відповідача [PERSON] [PERSON] . Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2023 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року витребувано у Першій броварській державній нотаріальній конторі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлого [PERSON] та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Не з`явлення сторони позивача у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Онопрієнко З.В. 18 квітня 2024 року подала до суду заяви про розгляд справи у її відсутності, в яких вказала про невизнання позовних вимог. Третя особа Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування у судове засідання представника не направила. 11 березня 2020 року до суду надійшли пояснення, в яких третя особа просила розглянути дану справу без участі її представника. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 лютого 2024 року № 367588071 квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 02/17 від 28 квітня 2015 року. 24 травня 2022 року місті Деггендорфі Федеративна Республіка Німеччина помер [PERSON] , про що свідчить виписка із запису про смерть № С 541/2022 РАЦСу м.Деггендорф, видана 02 червня 2022 року. Відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] з 22 грудня 2006 року перебували у шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2019 року, що набрало законної сили 09 липня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З інформації, отриманої з Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 18 липня 2017 року значаться зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] . Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 30 травня 2019 року, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області у квартирі [ADDRESS] , що належить [PERSON] позивачу, зареєстровані, проте не проживали та не проживають [PERSON] , 1982 року народження, - невістка та двоє онуків [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження. З підстав чинення перешкод у користуванні спірною квартирою позивач [PERSON] зверталася до органів внутрішніх справ. На підставі вказаного звернення уповноваженими особами Броварського ВП ГУ НП в Київській області складено висновок від 03 червня 2019 року, з якого вбачається, що у своєму зверненні [PERSON] повідомила, що її чоловік [PERSON] змінив замки до спірної квартири, де зареєстрована вона (заявник) та двоє їхніх спільних дітей, чим обмежив їм доступ до житла, тому вона не має змоги доробити ремонт у цій квартирі, що належить батькові її чоловіка. У ході проведення перевірки було опитано [PERSON] , який пояснив, що 27 травня 2019 року його батько [PERSON] повідомив, що має намір продати вказану вище квартиру, яка є його власністю, у зв`язку з необхідністю коштів на лікування та реабілітацію після інсульту. Також пояснив, що з 28 квітня 2015 року з часу введення будинку в експлуатацію, у вказаній квартирі ніхто не проживав, через відсутність в ній здійсненого ремонту та комунікацій. Замки до квартири він не змінював, оскільки не має права цього робити. З часу укладення шлюбу з [PERSON] протягом 13 років вони разом із спільними дітьми винаймали житло у містах Бровари та Києві. З липня 2018 року вони проживають окремо, [PERSON] із їхніми двома дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] . З дослідженої у судовому засіданні цивільної справи № 361/3996/19 вбачається, що у червні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє їхня мати: [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування з позовом про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2021 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , малолітніх: [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє їхня мати: [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області як орган опіки та піклування з позовом про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням суду від 29 вересня 2021 року встановлено, що [PERSON] та двоє її малолітніх дітей набули право користування спірним житловим приміщенням і зареєстровані у квартирі зі згоди власника квартири, а та обставина, що відповідач з дітьми перестали бути членами сім`ї власника квартири [PERSON] не свідчить про припинення такого права, відповідно до положень частини четвертої статті 156 ЖК УРСР. Факт не проживання [PERSON] та малолітніх доньок у спірній квартирі більше року не може бути підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, оскільки не проживання визвано не відсутністю бажання, а відсутністю такої можливості: підтвердженням чого є ведення ремонту у квартирі та відібрання у [PERSON] від квартири. За положеннями статті 47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У цій справі спір виник щодо вселення в квартиру члена сім`ї власника квартири та зобов`язання не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою. Статтею 9 Житлового кодексу України (далі ЖК України) передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом частини першої та частини четвертої статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. (частина друга статті 65 ЖК України). Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до частини першої статті 405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20, Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо застосування норм права щодо припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житла. Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків, що аналіз норм статей 150, 156, 162 ЖК Української РСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника квартири користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. При розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. У цій справі, питання про вселення в квартиру та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні нею, у контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням дотримання балансу між захистом права власності та захистом права члена сім`ї власника Квартири на користування ним. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року справі №686/8440/16-ц. Право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції кожній особі крім інших прав гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання насамперед має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві. Державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, визначених у пункті 2 статті 8 Конвенції. У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом. Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування. Матеріалами справи доведено, що позивач [PERSON] спільно з малолітніми на той час дітьми [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження, за згодою власника квартири відповідача [PERSON] 18 липня 2017 року зареєстровані до квартири [ADDRESS] , однак внаслідок непорозумінь з відповідачами позивачу та її дітям заборонено проживати у квартирі та користуватися нею, в зв`язку з чим позивач в особистих інтересах та інтересах неповнолітніх дітей змушена звертатися до суду за захистом своїх прав. Позивач та її неповнолітні діти мають право користування вказаною квартирою. Оцінюючи в сукупності всі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову у частині вимог до [PERSON] правонаступника померлого відповідача [PERSON] . Щодо вимог [PERSON] до [PERSON] , то у їх задоволенні слід відмовити, так як відповідач [PERSON] не є власником спірної квартири та не проживає у ній. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі - 1\~609 грн. 20 коп.

Outcome: approved