Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

[PERSON] 6 лютого 2024 року звернувся до суду із позовом до Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовної вимоги позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від її імені не посвідчувався. Після її смерті відкрилася спадщина. Спадкове майно [PERSON] становить: земельні ділянки, загальною площею 0,5441 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого підсобного господарства на території с. Блажів Самбірського району Львівської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 069553, виданого 20 березня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6602. В даний час звернувшись до державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було роз`яснено, що він пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач зазначає, що строк на прийняття спадщини ним було пропущено через тривалу хворобу і потребу лікування та піклування про стан здоров`я. Покликаючись на зазначені обставини [PERSON] просить суд визначити додатковий строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , тривалістю три місяці, що є достатнім для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 лютого 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній цивільній справі з призначенням справи до розгляду за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 17). Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 6 березня 2024 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 27). У судове засідання позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, не прибув, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 25). Належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, відповідач Ралівська сільська рада Самбірського району Львівської області, у судове засідання не прибув, подав до суду заяви, в якій просить розглянути справу без участі його представника за наявними в матеріалах справи документами (а.с. 21, 22). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [INFO] у віці 89 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 19 жовтня 2009 року Блажівською сільською радою Самбірського району Львівської області (а.с. 6). Із довідки виданої Чукв`янською сільською радою Самбірського району Львівської області № 2007 від 19 листопада 2019 року відомо, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , до дня смерті була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . Їй належав житловий будинок [ADDRESS] . Станом на 1 липня 1990 року будинок належав до колгоспного двору. Заборони і арешту на будинок не має. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку не приватизована (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження позивача, серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 12). Із Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 069553, вбачається, що [PERSON] належали земельні ділянки площею 0,2635 га та 0,2806 га, загальною площею 0,5441 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого підсобного господарства на території с. Блажів Самбірського району Львівської області (а.с. 8). Будучи спадкоємцем майна [PERSON] , позивач звернувся до державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак йому було роз`яснено, що він пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини після смерті своєї [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується листом Самбірської державної нотаріальної контори № 200/01-16 від 1 лютого 2024 року (а.с. 5). Причиною того, що [PERSON] пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини позивач зазначає те, що в період з 6 квітня 2010 року по 13 квітня 2010 року перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з історії хвороби стаціонарного хворого № 1671/387 Львівського обласного державного клінічного лікувально-діагностичного кардіологічного центру від 13 квітня 2010 року (а.с. 10). Крім того, у подальшому позивач проходив лікування та звертався за медичною допомогою за місцем проживання до лікарів Самбірської районної центральної лікарні та до сімейного лікаря в періоди: з 14 грудня 2011 року по 29 грудня 2011 року денний стаціонар; з 30 квітня 2013 року 7 травня 2013 року, з 8 травня 2015 року 14 травня 2015 року стаціонарне лікування в м. Львів, а також звернення до сімейного лікаря протягом 2017, 2021, 2022 ,2023, та 2024 років, що вбачається з виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 5 лютого 2024 року (а.с. 11) Із посвідчення, серії [NUMBER] відомо, що з 10 лютого 2000 року [PERSON] визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи безтерміново (а.с.13). Статтею 4 КПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220, ст. 1222 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , проте, позивач звернулася до нотаріуса 1 лютого 2024 року, отже з пропуском вказаного строку. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже правила частини третьої 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними (Постанова ВС від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заведена, що підтверджується листом завідувача Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області № 358/01-16 від 16 лютого 2024 року (а.с. 20). Отже інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті [PERSON] . Втрата спадкового майна будуть для нього надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1211 грн. 20 коп. (а.с. 4). Позивач при зверненні до суду не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачці при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved