Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу з відповідачем, донька залишилась проживати разом з позивачем та перебуває на її утриманні, рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти. З початком повномасштабної війни, позивач разом із донькою переїхали до м. Вінниця, а відповідач залишився проживати на окупованій території. Позивач посилаючись на те, що на теперішній час між сторонами угода про місце проживання дитини не досягнута, просить позов задовольнити та визначити місце проживання дитини за місцем проживання її матері [PERSON] , судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді від 29.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву. Ухвалою суду від 25.12.2023 року Службу у справах дітей Вінницької міської ради обов`язано надати висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] , за її місцем проживання, на виконання якої 19.02.2024 року подано відповідний висновок. Ухвалою суду від 20.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, за замістом якої, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзив не подавав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради у судове засідання не з`явилася, суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені докази у справі у їх сукупності і взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судом встановлено, що з 18.10.2008 року сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.04.2014 року (а.с. 12). Від шлюбу у сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Водянською сільською радою Кам`янсько-Дніпровського району Запорізької області від 21.06.2010 року, актовий запис № 23, відповідно до якого батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 17.04.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.03.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», [PERSON] , [INFO] , на території України станом на 22.09.2023 року до кримінальної відповідальності не притягалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 18). Крім того, згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 22.09.2023 року, [PERSON] за 2022 рік має нарахований дохід у розмірі 490 424,17 гривень; за 2023 рік - 237 695,90 гривень (а.с. 24). З матеріалів справи встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] . З наданого суду Вінницькою міською радою, як органа опіки та піклування, висновку від 19.02.2024 про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини, разом із матір`ю [PERSON] за наступних підстав. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеного 12.02.2024 року працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради, за адресою проживання матері [PERSON] , дитина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , у 2-кімнатній квартирі з усіма зручностями, де для дитини створені належні умови для проживання виховання та навчання. Батько дитини - [PERSON] на даний час перебуває на окупованій території, зв`язок з ним відсутній. Дитина - [PERSON] на засіданні комісії повідомила, що з батьком не спілкується та не бажає з ним жити, останній раз бачилась з ним влітку 2020 року. Ознаки та чинники, які спричиняють складні життєві обставини, відсутні. Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів визначений СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року та яка набрала чинності для України 27.09.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за нею за законом. Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За встановлених обставин, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю, беручи до уваги, що на даний час дитина проживає разом з нею, за місцем проживання дитини створені всі умови для проживання та навчання, мати її виховує та утримує, та проживання неповнолітньої дитини із матір`ю, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 гривень.

Outcome: approved