Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

04.01.2024 року [PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем [PERSON] . Стислий виклад позиції позивача Сторони перебувають у шлюбі з 12.06.2015 року. Від шлюбу спільних дітей не мають Одруження сторін виявилось невдалим Спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, постійні зради чоловіка, різні погляди на вирішення сімейних проблем та ігнорування спроб налагодження сімейних відносин. Вказане призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Протягом останніх трьох років вони шлюбні відносини не підтримують та однією сім`єю не живуть, спільного господарства не ведуть та спільним бюджетом не пов`язані. Розірвати шлюб в позасудовому порядку відповідач не бажає. Враховуючи викладене, позивач вважає, що примирення між ними неможливе, просить шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Рух справи в суді Позовна заява надійшла до суду 04.01.2024 року. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті вимог. Позиція учасників справи Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, призначені на 16.02.2024 та 15.04.2024, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом. Так виклик відповідача в судове засідання на 16.02.2024 року було здійснено шляхом направлення судової повістки на адресу останнього відомого місця його проживання, однак поштове відправлення повернулось на адресу з відміткою про невручення у зв`язку з тим, що адресат за вказаною адресою не проживає. Враховуючи викладене, виклик відповідача в судове засідання на 15.04.2024 року було здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та за номером телефону, що підтверджується телефонограмою, складеною секретарем судового засідання. Відповідач причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань не подав, відзив на позов він нього на адресу суду не надходив. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини 8 статті 178 ЦПК України. 15.04.2024 на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовної заяви в повному обсязі з огляду на наступне. Фактичні обставини справи, встановлені судом Як вбачається з свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , сторони перебувають у шлюбі з 12.06.2015 року, шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрії реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено актовий запис №206. Побудувати спільне життя сторонам не вдалось, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, спільним бюджетом не пов`язанні, проживають окремо. Позивач не бажає примирення з відповідачем та не має наміру на збереження шлюбу, тому наполягає на його розірванні. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Висновки суду Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно\~ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, позивач під час укладення шлюбу своє дошлюбне прізвище не змінювала, тому підстави для задоволення вимоги позивача про залишення їй після розірвання шлюбу дошлюбного прізвища « [PERSON] » відсутні. Позивач є особою з інвалідністю, їй встановлено 2 групу інвалідності загального захворювання, довічно, що підтверджується долученою до позовної заяви копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серія [NUMBER] , тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи зазначене судовий збір в сумі 1211,20\~грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial