Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 03 жовтня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] (надалі - Позивач) до Петриківської селищної ради (надалі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, внаслідок смерті\~на виробництві(а.с. 1). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 03 жовтня 2023 року визначено головуючого - суддю Скотар Р.Є. Ухвалою судді від 04 жовтня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 16). Ухвалою суду\~від 18\~березня 2024\~року витребувано\~з Петриківського\~районного суду\~Дніпропетровської області матеріали цивільної справи № 187/213/23. На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 02 січня 2024 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. На виконання\~ухвали суду\~від \~Петриківського районного\~суду Дніпропетровської\~області надійшли\~матеріали цивільної\~справи №\~187/213/23. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, скористався правом подання відповіді на відзив. Сторони в судове засідання не викликались. Згідно із ч.13\~ст.7 ЦПК України\~розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. В обґрунтування\~позовних вимог\~ [PERSON] зазначає, що його мати, [PERSON] , наказом директора радгоспу «Чаплинський» № 65 від 31 серпня 1965 року була прийнята на роботу на посаду рахівника, де тривалий час працювала. [INFO] мати позивача [PERSON] трагічно загинула і вказаний трагічний випадок був пов`язаний з виробництвом, так як саме на виробництві під час виконання своїх трудових обов`язків мати зазнала ушкодження здоров`я несумісного з життям. У день смерті [PERSON] позивач був малолітньою дитиною і відповідно над ним було встановлено опіку. Внаслідок смерті матері позивач був змушений змінити своє місце проживання, учбовий заклад, що спричинило депресію протягом тривалого часу. Так, позивач просить суд стягнути з Петриківської селищної ради в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті на виробництві у розмірі 1\~340\~000,00 грн та 5000,00 грн витрат на правову допомогу. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що до прийняття Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійне захворювання, які спричинили втрату працездатності», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків здійснювалося згідно з Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, затвердженими постановою КМУ від 23.06.1993 року № 472. Зазначена постанова втратила чинність згідно з постановою КМУ від 11 липня 2021 року № 807. При цьому уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодовували матеріальної і моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації Фондом соціального страхування від нещасних випадків. У разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такою непрацездатною особою був позивач дитиною, яка не досягла 16 років. Таким чином, держава гарантувала усім застрахованим особам забезпечення прав на страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Отже, Петриківська селищна рада не може бути відповідачем у даній справі, тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. 15 квітня 2024 року від представника позивача [PERSON] адвоката Мотрук В.І. надійшли заперечення проти відзиву на позовну заяву, в яких зазначив, що [INFO] мати позивача [PERSON] трагічно загинула і вказаний трагічний випадок був пов`язаний з виробництвом, так як саме на виробництві під час виконання трудових обов`язків мати зазнала ушкодження здоров`я несумісного з життям. На день смерті позивач був малолітньою дитиною і відповідно над ним було встановлено опіку. В своєму відзиві відповідач не заперечує факт смерті позивача при виконанні трудових обов`язків, однак зазначає, що відповідачем повинен був залучений ВВДФСС від нещасних випадків на виробництві. Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві станом на час смерті матері позивача, тобто на січень 1990 року взагалі не було утворене, а Петриківська селищна рада на даний час є правонаступником і відповідно належним відповідачем. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно архівної довідки Петриківської селищної ради № А-136 від 23.03.2021 року наказом директора радгоспу «Чаплинський» від 31 серпня 1965 року № 65 [PERSON] була прийнята на роботу в радгосп рахівником 2-го відділення, наказом директора радгоспу «Чаплинський» від 19 січня 1990 року № 5-к [PERSON] виключено зі списків особистого складу радгоспу у зв`язку із трагічною загибеллю з 15 січня 1990 року (а.с.10, мат цив. справи № 187/252/22) Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.07.1976 року матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] у віці 45 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , причина смерті грубе порушення анатомічної цілісності голови, про що складено актовий запис № 07 від 17.01.1990 року(а.с. 8). Згідно виписки з рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.10.1990 року визначено, стягувати з радгоспу «Чаплинський» Царичанського району Дніпропетровської області на користь [PERSON] по 159 р. щомісячно на утримання [PERSON] до його повноліття, починаючи з 15 січня 1990 року (а.с.7). Відповідно до довідки правління КСП «Чаплинський» Петриківського району Дніпропетровської області [PERSON] погашена заборгованість за виконавчим листом № 58/2 від 11.08.1990 року по 06.1996 року включно (а.с.5). Нормативно-правове обґрунтування Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Частиною третьою статті 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Тлумачення статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом дія актів цивільного законодавства в часі має футуроспективний характер, тобто спрямована на майбутнє - акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Смерть матері позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала [INFO] , тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року. Вказана позиція також узгоджуються з висновками Верховного Суду викладених у Постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 210/2271/19. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві представника Петриківської селищної ради аргументи, що належним відповідачем по справі є Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, з огляду на наступне. Правові підстави та механізм відшкодування шкоди з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань передбачено, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-ХІV (далі - Закон № 1105-ХІV). Згідно із частиною першою статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час настання нещасного випадку з матір`ю позивача) у разі настання страхового випадку, а таким на підставі статей 13 та 14 цього Закону є нещасний випадок на виробництві, що спричинив застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму у процесі виконання ним трудових обов`язків, Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, страхові виплати. Перелік грошових сум страхових виплат на відшкодування такої шкоди міститься в пункті 1 частини першої статті 21 Закону, серед яких підпунктом е) передбачено виплату грошової суми за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. До грошових сум, які в разі смерті застрахованого працівника підлягають виплаті особам, що перебували на його утриманні, Законом віднесено одноразову допомогу, пенсію у зв`язку з втратою годувальника та відшкодування вартості пов`язаних з похованням ритуальних послуг (підпункти б), д) пункту 1; пункт 2 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV). Таким чином, виплата Фондом соціального страхування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого у зв`язку із нещасним випадком на виробництві, членам його сім`ї Законом № 1105-ХІV не передбачена і така, за наявності для цього підстав, повинна виплачуватися роботодавцем відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК України. Подібного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033сво19). Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на виробництві суд зазначає наступне. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року, з подальшими змінами та доповненнями,№ 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно з частиною першою статті 58\~Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності,тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив відшкодувати моральну шкоду, завдану смертю матері внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 17 січня 1990 року. Зазначені правовідносини виникли в період дії ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема, станом на січень 1990 року. Діючим на час виникнення між сторонами правовідносин законодавством, а саме ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не було передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї потерпілого, оскільки ст.440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, була внесена до ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, на підставі Закону України "Про «внесення змін і доповнень до положень законодавчих актів України, що стосуються захисту честі, гідності та ділової репутації громадян та організації» N 3188-XII06 травня 1993 року. Крім того, до набрання чинності зазначеної норми, правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди було врегульовано Законом України\~«Про охорону\~праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету\~міністрів України\~№472\~від 23\~червня 1993\~року (зі змінами та доповненнями, затв. постановами КМУ від 18.07.1994 року № 492, 13.06.1995року №410, 2.10.1995 року №777, 10.01.1996 року №34)., тобто також після виникнення між сторонами правовідносин. Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків введено в дію з 1 липня 1993 року. Закон України\~«Про охорону\~праці» передбачає, що відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, однак зазначений Закон введено в дію з дня його опублікування, а саме, 24 листопада 1992 року, тобто також після виникнення між сторонами правовідносин. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що смерть матері позивача [PERSON] , яка перебувала у трудових відносинах з Радгоспом «Чаплинський», правонаступником якого є Петриківська селищна рада, сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, проте, ст.440-1ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, була внесена до Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 року, ЗУ «Про внесення змін і доповнень до положень законодавчих актів України, що стосуються захисту честі, гідності та ділової репутації громадян та організацій» від 06 травня 1993 року № 3188, який набрав чинності з 29.05.1993 року. У зв`язку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю на виробництві, оскільки нормами діючого законодавства на час виникнення між сторонами спірних правовідносин не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю батька, внаслідок смерті на виробництві. Що стосується розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed