Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивачі звернулися\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про визначення часток співвласників на земельну ділянку. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , є власником 2/5 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою від 20.07.1977 року за реєстровим № 1-771 після смерті бабусі, [PERSON] , померлої [INFO] , та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою від 26.05.1997 року за реєстровим № 1-982 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Право власності [PERSON] на 2/5 частки домоволодіння зареєстровано у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації. Станом на 2005 рік співвласниками зазначеного домоволодіння під [ADDRESS] була [PERSON] , а також [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] , на той час належало і належить зараз 2/5 частки даного домоволодіння, [PERSON] належало частка домоволодіння, а [PERSON] була власницею решти 7/20 його часток. Їхнє право спільної часткової власності на домоволодіння було належним чином зареєстроване в органах державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Будучи співвласниками домоволодіння, [PERSON] , та [PERSON] і [PERSON] вирішили приватизувати разом земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння. Рішенням 32 сесії 4 скликання Вінницької міської ради від 04.03.2005 року за № 1049 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного із співвласників), була передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельна ділянка, площею 0,0792 га, кадастровий номер 0510100000:03:008:0051, розташована в [ADDRESS] . 12 січня 2006 року Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів кожній з них були видані Державні акти на право власності на земельну ділянку. На підставі даних Державних актів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності та право постійного користування землею, договорів оренди землі на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було належним чином зареєстроване право спільної сумісної власності на приватизовану ними земельну ділянку, площею 0,0792 га, кадастровий номер 0510100000:03:008:0051. Приватизованою земельною ділянкою співвласники весь час користувалися разом, юридично поділ між собою не проводили, вважали, що частки кожної з них є рівними по 1/3 (одній третій) частині земельної ділянки. Однак, склад співвласників домоволодіння з часом змінився. [PERSON] , є дочкою [PERSON] . [PERSON] мати [PERSON] , померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, якою вона розпорядилася при житті. 16 березня 2000 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян М.В. за реєстровим № 1383 був посвідчений заповіт, яким [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] . [PERSON] , як єдиний спадкоємець за заповітом після смерті своєї матері прийняла спадщину, своєчасно подавши відповідну заяву в нотаріальну контору. 22 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б. було заведено спадкову справу № 23/2019 (реєстраційний номер у Спадковому реєстрі № 64926874) до майна померлої [PERSON] . 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б. [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом за р. № 559 на належну її померлій матері [PERSON] частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно даного документу, того ж дня, право власності [PERSON] на успадковану частку домоволодіння було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об`єкта нерухомості 2053016505101, номер запису про право власності 38506508. Після смерті [PERSON] , [PERSON] , продовжує користуватися частиною земельної ділянки, що належала її матері за її життя. Однак, документально оформити своє право на спадщину на належну матері частину земельної ділянки остання не змогла, оскільки частки співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку за життя матері не були визначені. У зв`язку з цим, 27.09.2023 року за вих. № 23/02-31 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б. [PERSON] була видана Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відмова нотаріуса в оформленні спадщини на належну [PERSON] частину земельної ділянки мотивована тим, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частину нерухомого майна необхідно видавати Свідоцтво про право на спадщину. У постанові зазначено, що відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними, та окрім того, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Оскільки мати [PERSON] як одна із співвласників зазначеного нерухомого майна померла, то визначити її частку у праві спільної сумісної власності неможливо, тому що немає можливості з`ясувати домовленість між співвласниками. В 2008 році померла третя співвласниця домоволодіння та земельної ділянки, [PERSON] . Після її смерті спадщину на все її майно прийняла її дочка Відповідач по справі, [PERSON] , та стала власницею 7/20 часток в праві власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, під номером [ADDRESS] . Враховуючи те, що спірна земельна ділянка була об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , співвласники користувалися нею спільно, жодна їх домовленість не була закріплена документально. [PERSON] , успадкувавши частку в праві власності на домоволодіння, зараз користується часткою спільної з позивачем 1 та Відповідачем земельною ділянкою, однак, документально оформити своє право власності на успадковану частку земельної ділянки не має можливості, а [PERSON] , не може оформити своє право власності та в подальшому розпорядитись належною їй часткою без документального її визначення. На даний час співвласниками домоволодіння під номером [ADDRESS] , є сторони по справі Позивачі, [PERSON] , яка володіє часткою в розмірі 2/5, і [PERSON] , яка володіє часткою в розмірі , а також Відповідач [PERSON] , яка володіє часткою в розмірі 7/20. Однак, спірна земельна ділянка, на якій розташоване вказане домоволодіння, станом на сьогодні, є об`єктом спільної сумісної власності [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] . Вчинити будь-які дії щодо даної земельної ділянки, в тому числі визначити розмір часток трьох співвласників в позасудовому порядку неможливо, оскільки двоє із колишніх співвласників ( [PERSON] та [PERSON] ) померли, і їх цивільна дієздатність припинена з моменту смерті кожної з них, що передбачено ст. 25 ЦК України, а за наявними документами нотаріус не може з`ясувати домовленість між співвласниками щодо розміру часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку. На даний час позивачі, бажають припинити право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку, визначити частку кожного з них у праві спільної сумісної власності, для подальшого користування та розпорядження нею. З огляду на зазначене вище, позивачі звернулися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2023 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 29). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2024 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника [PERSON] [PERSON] надійшла заява, у якій остання просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та відсутності позивача та зазначила, що [PERSON] позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду надала заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності та зазначила, що вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку. На адресу суду від представника [PERSON] [PERSON] надійшла заява, у якій останній просить суд розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності відповідача та зазначив, що [PERSON] позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] у м. Вінниця, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданий в грудні 1999 року Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області (а.с. 5). [PERSON] (позивач) народилась [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 29 червня 1971 року міським бюро ЗАГС м. Вінниця. У графі «батьки» зазначено: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00041813367 від 12 жовтня 2023 року, 21 травня 1988 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 10). Згідно копії дубліката свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 липня 1977 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Монастирською І.Г., спадкоємцями вказаного у заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є дочка [PERSON] та онука [PERSON] , які проживають в [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано дане свідоцтво, складається з 2/5 частки жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до заповіту у власність [PERSON] переходить 4/15 частки будинку, а [PERSON] 2/15 частки (а.с. 79). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 травня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Старковою Л.А., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 4/15 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 12). Право власності [PERSON] на вищевказане майно зареєстровано у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації. Як вбачається з копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , який виготовлений КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» станом на 19 лютого 2020 року, що вищезазначений будинок належить на праві часткової власності [PERSON] 2/5 частки, [PERSON] 7/20 частки та [PERSON] частки. 12 січня 2006 року [PERSON] (мати позивача [PERSON] ) було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 385767, і на підставі рішення Вінницької міської ради від 04 березня 2005 року № 1049 32 сесії 4 скликання, вона є власником земельної ділянки площею 0,0792 га, у межах згідно з планом, яка розташована: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:03:008:0051. У списку співвласників земельної ділянки вказані: [PERSON] (спільна сумісна власність) та [PERSON] (спільна сумісна власність) (а.с. 15). 12 січня 2006 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 385768, і на підставі рішення Вінницької міської ради від 04 березня 2005 року № 1049 32 сесії 4 скликання, вона є власником земельної ділянки площею 0,0792 га, у межах згідно з планом, яка розташована: [ADDRESS] , цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0510100000:03:008:0051. У списку співвласників земельної ділянки вказані: [PERSON] (спільна сумісна власність) та [PERSON] (спільна сумісна власність) (а.с. 16-17). [INFO] померла [PERSON] (мати позивача [PERSON] ), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 06 вересня 2019 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б., спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1937 року народження, яка померла [INFO] є її донька - [PERSON] . Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 226799485 від 05 жовтня 2020 року, [PERSON] на праві спільної часткової власності частки, належить житловий будинок, з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). [INFO] померла [PERSON] (мати відповідача [PERSON] ), що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 19 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 березня 2020 року, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С., спадкоємицею зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1919 року народження, яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 7/20 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами номер [ADDRESS] (а.с. 54). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 23/02-31, виданою приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Довгалюк Л.Б. 27 вересня 2023 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка належала її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку нерухомого майна необхідно видати свідоцтва про право на спадщину, так як визначена земельна ділянка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві сумісної власності (без визначення часток кожного співвласника) (а.с. 22). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~321\~ЦК України,\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 12161218, 1222-1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 1296-1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України). До особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України (ст. 377 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до\~ст.\~89\~ЗК України,\~земельна ділянка\~може належати\~на праві\~спільної сумісної\~власності лише\~громадянам,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. У спільній\~сумісній власності\~перебувають земельні\~ділянки,\~зокрема,\~співвласників жилого\~будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Зі ст. 1225 ЦК України вбачається, що право власності\~на земельну\~ділянку переходить\~до спадкоємців\~на загальних\~підставах,\~із збереженням\~її цільового\~призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Згідно ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, за рішенням суду. Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 318/1274/18, у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтереса. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеними обставини, на які посилаються позивачі як на підставу позовних вимог. Встановлені у судовому розгляді фактичні обставини справи, переконують суд у тому, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому останні підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved