Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Продан Оксана Василівна, звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області. Позовні вимоги мотивує тим, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дитини (сина) [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем. Шлюб між батьками дитини (сторонами спору) розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 30.10.2020 року у справі №299/2713/20 та цим же рішенням вирішено стягувати з відповідача на користь матері дитини аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у сумі 2500 гривень щомісячно, однак батько дитини не має бажання забезпечити стабільну сплату навіть такого мізерного розміру аліментів. Прізвище позивача змінено у зв`язку з укладанням повторного шлюбу. Відповідач своїх обов`язків по вихованню і утриманню сина не виконує. Розвитком та станом здоров`я власної дитини не цікавиться взагалі. Батько не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, яка в свою чергу не проявляє до нього жодних почуттів. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач зауважує, що батько ніяким чином не піклується про власну дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Окремо позивач зазначає, що така ситуація має місце вже кілька років поспіль, а саме з 2019 року (за рік до розірвання шлюбу між батьками дитини). Весь цей час відповідач життям сина не цікавиться, жодним чином не виявляв бажання спілкуватися з власною дитиною та приймати участь у її вихованні. За ці роки син не спілкувався з власним батьком. Відповідач також не здійснює належне матеріальне утримання своєї дитини, в тому числі не надає необхідної фінансової допомоги на забезпечення її повноцінного розвитку. Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та їх спільної дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні сина з ним та участі батька в вихованні своєї дитини. Такі обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання [PERSON] виконувати відносно власного сина батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Позивач та її представник про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просить задоволити (а.с. 29-33, 48, 53-55). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Розгляд справи проведено в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України з ухваленням заочного рішення (а.с. 41-42. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.24-27, 31, 36-38, 45-47, 52). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України , батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає та знаходиться на повному утриманнні та вихованні позивача по справі (а.с. 5-10). Шлюб між батьками дитини (сторонами спору) було розірвано рішенням Виноградівського районного суду від 30.10.2020 року у справі №299/2713/20 та вирішено стягувати з відповідача на користь матері дитини аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у сумі 2500 гривень щомісячно, однак батько дитини не має бажання забезпечити стабільну сплату навіть такого мізерного розміру аліментів (а.с.5-10). Прізвище позивача [PERSON] змінено на [PERSON] у зв`язку з укладанням шлюбу (а.с.5-7). Відповідач своїх обов`язків по вихованню і утриманню сина не виконує. Розвитком та станом здоров`я власної дитини не цікавиться взагалі. Батько не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, яка в свою чергу не проявляє до нього жодних почуттів. Всі питання щодо виховання сина вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дітей буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дітей буде забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі відповідач не надав жодного доказу, який би свідчив про те, що він належним чином виконує батьківські обов`язки по вихованню малолітніх дітей, утверджує повагу до матері, піклується про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток, виховує дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, тобто вчиняв/вчиняє активні дії на виконання вимог ст. 150 СК України. Згідно висновку Органу опіки та піклування Виноградівської міської ради вказано про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 24-26). Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують обставини, які свідчать про те, що батько ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами на підставі яких суд дійшов до беззаперечного висновку про те, що відповідач злісно ухиляється від участі у вихованні дитини, що слугує підставою для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим суд приймає рішення про задоволення позову. Судові витрати понесені позивачем на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved