Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.12.2023 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні будинком, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником 8/25 часток житлового будинку в [ADDRESS] ), де на реєстраційному обліку знаходяться відповідач [PERSON] , позивач [PERSON] та спільний син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначала, що під час спільного проживання [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство стосовно неї та сина, шлюб з відповідачем розірвано в 2023 році. Незважаючи на припинення шлюбних відносин, [PERSON] продовжував вчиняти домашнє насильство, що слугувало підставою для звернення до суду з заявою про встановлення обмежувального припису. Зазначала, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06.10.2023 видано обмежувальний припис, але [PERSON] добровільно спільне місце проживання не залишив, у зв`язку з чим вимушена була звернутися до органів поліції. Посилаючись на норми ст. ст. 157, 116 ЖК України, в поданій до суду позовній заяві [PERSON] просила усунути перешкоди в користуванні 8/25 частин будинку в [ADDRESS] , шляхом виселення та зняття з зареєстрованого місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26.12.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] та її представник повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи повідомлений про розгляд справи. Суд, заслухавши позивача та представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 8/25 часток в праві власності на житловий будинок в [ADDRESS] , що фактично складає квартиру [ADDRESS] . Також встановлено, що [PERSON] з 18 вересня 2010 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Шлюб розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2023 року у справі №552/3731/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Як встановлено судом, [PERSON] неодноразово вчиняв домашнє насильство відносно [PERSON] , яке полягало у висловленні погроз розправою, приниженні заявника та дитини нецензурною лайкою, що спричинило заявнику та дитині моральних страждань. Факт вчинення [PERSON] дій, які є домашнім насильством, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі даними термінового заборонного припису серії АА №444360, виданого 16 вересня 2023 року інспектором СДПН Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Коломійцем Б.В. стосовно [PERSON] . [PERSON] неодноразово притягувався судом до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Також судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06.10.2023 в справі № 552/5688/23, яке набрало законної сили, заяву [PERSON] , що діяла в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , про видачу обмежувального припису задоволено частково, заборонено [PERSON] терміном на шість місяців перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами - [PERSON] , [PERSON] . Заборонено [PERSON] терміном на шість місяців спілкуватися з постраждалою дитиною, [PERSON] , крім випадків, коли дитина [PERSON] виявлятиме бажання спілкуватися з батьком. Заборонено [PERSON] терміном на шість місяців з`являтися до місця проживання (перебування), навчання, роботи [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За нормами\~ст.\~319\~ЦК України\~власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд.\~ Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні\~своїх прав\~та виконанні\~обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства.\~ \~ Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321\~ЦК України\~передбачено,\~що право\~власності є\~непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Нормами ст. 157 ЖК України передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 116 ЖК України передбачено підстави для виселення без надання громадянам іншого жилого приміщення, зокрема, частиною 1 статті передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, створює позивачу неможливі умови для проживання, у зв`язку з зазначеним позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів, до суду за захистом своїх прав. Як встановлено судом, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, щодо нього були видані терміновий заборонний припис та обмежувальний припис. На підставі викладеного, враховуючи систематичне порушення відповідачем правил співжиття, створення ним неможливих для інших умов проживання в одному житловому приміщенні з позивачем, та враховуючи, що заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] . Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом виселення [PERSON] із жилого приміщення в будинку по [ADDRESS] та зняття з зареєстрованого місця проживання за вказаною адресою. При вирішенні питання про виселення відповідача з жилого приміщення, належного позивачу на праві власності, суд враховує ту обставину, що відповідач [PERSON] є власником іншого житла квартири [ADDRESS] , тобто, відповідач забезпечений іншим житлом. У ЦПК України визначено види судових витрат. Судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~До витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~належать витрати,\~зокрема,\~на \~професійну правничу\~допомогу (п. 1 ч. 3 статті 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи встановлено, що позивачем [PERSON] понесені судові втрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн та на правову допомогу в розмірі 8000 грн. Відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи. Ч. 6 ст. 141 УЦПК України передбачено, що сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідач [PERSON] як особа з інвалідністю відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» звільнений від спати судового збору, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають їй компенсації за рахунок держави. Разом з тим, понесені позивачем витрати на правову допомогу у зв`язку з задоволенням позовних вимог підлягають стягненню з відповідача в розмірі 8000 грн., оскільки чинним законодавством передбачено, що особи з інвалідністю ІІ групи звільнені від сплати судового збору, а не витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved