Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

31 грудня 2023 року через свого представника до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.\~Дніпропетровська звернувся позивач із позовом про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог щодо розірвання шлюбу послався на те, що сторони з 30 серпня 2001 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають спільних дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також позивач зазначає, що спільне життя у нього з відповідачем не склалося через різні погляди на подружнє життя та обов`язки, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, а тому позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просив шлюб розірвати. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків її позову. 23 січня 2024 року від позивача до суду на виконання ухвали судді від 05 січня 2024 року про залишення позовної заяви без руху надійшли документи, необхідні для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного сумісного майна подружжя, та виділено у самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позовну заяву в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про надання сторонам строку для примирення. Позивач в судове засідання не з`явився, натомість від його представника до суду надійшла заява, в якій він просить розглядати справу без участі сторони позивача, вказує на підтримання позову в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні підтвердила факт припинення шлюбних відносин та тривале (понад два роки) проживання позивача окремо в іншому місті, однак заперечувала проти розірвання шлюбу. Вислухавши думку відповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2001 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України за актовим записом №1049, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Сторони мають спільних дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв. Як встановлено судом в ході розгляду справи у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України і не спростовується матеріалами справи, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем остаточно припинені, спільного господарства сторони не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї. Причиною припинення шлюбних відносин стала втрата почуттів, різні характери та погляди на сімейні стосунки сторін, що негативно впливало на шлюбні відносини і виховання дітей, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу як його розірвання у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільних дітей, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. При цьому, наявність заперечень відповідача проти задоволення позову, бажання лише відповідача зберегти шлюб сторін, відновивши шлюбні відносини, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову за встановлених судом фактичних обставин правовідносин сторін, оскільки фактично призведе до примушування позивача до збереження шлюбу, що є порушенням його прав на свободу та особисту недоторканість, а отже є неприпустимим. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 26 листопада 2018 року по справі №761/33261/16-ц та від 21 березня 2019 року по справі №569/1011/18. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1073,60 гривень,

Outcome: approved