Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позов мотивований тим, що 22.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №Л220421-1. Цього ж числа, між сторонами було укладено додаткову угоду про зміну та доповнення умов договору позики. Так, позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 222\~092,98 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 7\~884 доларів США, строком до одного року, тобто до 22.04.2022 року. У свою чергу, відповідач [PERSON] , свої зобов`язання повернути грошові кошти виконав частково, зокрема повернув готівкою позивачу тільки 1\~527 доларів США, що і стало підставою для позивача звернення до суду про стягнення решти суми боргу у судовому порядку. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.08.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження і запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У свою чергу, відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги визнав частково, а саме визнає суму боргу у розмірі 138 259,17 гривень, оскільки він частково повернув суму позики. Також позивач просить суд застосувати строк позовної давності щодо суми неустойки та щодо 3% річних. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить суд позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає частково та просить суд ухвлити рішення із врахування поданного ним відзиву на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 22.04.2021 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір позики №Л220421-1, згідно якого останній отримаву власність грошові кошти в сумі 206\~880,48 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 7\~344 доларів США, строком до 12 місяців, тобто до 22.04.2022 року (а.с. 27, 28). Цього ж числа, між зазначеними сторонами була укладена Додаткова угода до договору позики №Л220421-1, згідно якої внесено зміни в п.1, 5, 6 Договору і викладено їх в наступній редакції: «Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 222\~092,98 гривень, що за курсом НБУ еквівалентно 7884 доларів США, яка підлягає поверненню не пізніше ніж через 12 місяців з моменту укладення даного договору, тобто до 22.04.2022 року» (а.с. 29, 30). Із письмової розписки від 22.04.2021 року слідує, що [PERSON] отримав позику від [PERSON] в сумі 222\~092,28 гривень, що по курсу НБУ еквівалентно 7\~884 доларів США, які зобов`язується повернути до 22.04.2022 року включно (а.с. 31). Згідно Інформації про курси валют на 02.08.2022 року наданої АТ КБ «ПриватБанк», офіційний курс НБУ для UAН становить 36,5686 (а.с. 32). Із скріншот наданого відповідачем [PERSON] вбачається, що абонент на ім`я « [PERSON] » зазначила наступне: « [INFO] - 657 доларів США, 22.06.2021 року - 657 доларів США, 31.07.2021 року 174 доларів США, 13.08.2021 року 483 доларів США, 31.12.2021 року 505 доларів США, 11.01.2022 року 500 доларів США» (а.с. 197). Як вбачається із позовної заяви предстаник позивача просить суд також стягнути із відповідача 548 558,24 гривень - неустойка та 4 508,69 гривень - 3% річних за прострочення виконання зобовязання. Дані правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до\~ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст.610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~із ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності з\~ст.1046 ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Відповідно до вимог\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановивши наявність укладеного договору та письмової розписки про отримання відповідачем суми позики від позивача, факт неповернення цих коштів на момент звернення з позовом до суду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики. Таким чином, беручи до уваги вищезазначе судом встановлено, що відповідач [PERSON] у повному обзязі не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики, суму боргу повернув частково, а тому враховуючи загальну суму повернутих коштів позивачу із відповідача слід стягнути неповернуту суму боргу, що становить 253\~962,15 гривень. У свою чергу, суд не бере до уваги поданий відповідачем скріншот із мобільного телефону і визнає його неналежним доказом, оскільки із нього не вбачається, що зазначену суму саме позивачу було сплачено відповідачем, а отже останнім не доведено належними та достовірними доказами ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень у поданому відзиві на позовну заяву. Що стосується стягнення суми пені та 3% річних, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом,\~пенею)\~є грошова\~сума або\~інше майно,\~які боржник\~повинен передати\~кредиторові у\~разі порушення\~боржником зобов`язання. Штрафом\~є неустойка,\~що обчислюється\~у відсотках\~від суми\~невиконаного або\~неналежно виконаного\~зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 551 ЦК України передбачено, що предметом неустойки\~може бути\~грошова сума,\~рухоме і\~нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Приписи ч.2 ст.625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання\~статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3% річних або інший розмір процентів, який встановлений в договорі, не є неустойкою у розумінні\~статті 549 ЦК України. Як вбачається із позовної заяви представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача суму неустойки у розмірі 548\~558,24 гривень та 3% річних у розмірі 4\~508,69 гривень. У свою чергу, суд вважає, що сума неустойки значно перевищує суму заборгованості, а тому її слід зменшити і визначити у розмірі, що становить суму самій заборгованості, тобто у розмірі 253\~962,15 гривень. Крім цього, також підлягає до стягнення із відповідача і сума 3% річних, що становить 4\~508,69 гривень. Таким чином, беручи до уваги вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до частково задоволення. Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 101\~584,86 гривень, то суд приходить до наступного висновку. Відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є одним з основних принципів цивільного судочинства є (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України), метою впровадження якого є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною третьою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на це суд зазначити, що витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (постанова ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Процесуальним законодавством\~не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті, а суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved