Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

У вересні 2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» про стягнення грошових коштів за договором позики, у якій позивач за просить суд: стягнути солідарно з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 365 700,00 грн., пеню в розмірі 51 198, 00 грн. та 3% річних розмірі 6582, 60 грн., а всього 423 480, 60 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 лютого 2022 року позивач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] Договір позики №02Ф. Згідно пункту 1.1 Договору позики Позикодавець передає Позичальнику власні грошові кошти в розмірі 343 480 гривень 00 копійок, що на момент укладення договору дорівнює еквіваленту суми 12 150 доларів США 00 центів за комерційним курсом НБУ на дату укладення цього договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. У разі, якщо на день повернення позики (або її відповідної частини) валютний курс зміниться, сума, що підлягає поверненню у гривнях визначається за комерційним курсом НБУ на день повернення позики (або її відповідної частини). Згідно пункту 2.1 Договору позики підтвердженням отримання позики Позичальником є Акт приймання-передачі грошових коштів підписаний сторонами. На вимогу пункту 2.1 Договору позики 06 лютого 2022 року між Позивачем та Відповідачем було підписано Акт приймання-передачі грошових коштів, згідно якого Позичальник отримав від Позикодавця у борг 282 700 (двісті вісімдесят дві тисячі сімсот) гривень 00 копійок, що на момент отримання грошових коштів дорівнює еквіваленту суми 10 000 доларів США 00 центів. Згідно пункту 4.3 Договору позики сторони домовились, про те, що остаточний розрахунок за цим Договором має бути здійснено не пізніше 06 лютого 2023 року включно. У позовній заяві вказано, що згідно пункту 3.1 Договору позики для забезпечення зобов`язань щодо повернення позики, сплати штрафних санкцій, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов цього договору, одночасно з цим договором підписується договір фінансової поруки №02П підписаний ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ». 06 лютого 2022 року позивачем, відповідач [PERSON] та ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» в особі директора - [PERSON] підписали Договір поруки №02П (надалі за текстом - Договір поруки) до Договору позики. Згідно пункту 1.1 Договору поруки Поручитель поручається перед Позикодавцем за виконання Позичальником зобов`язань по Договору позики №02Ф від 06 лютого 2022 року, укладеному між Позикодавцем та Позичальником (надалі - Договір позики), за умовами якого Позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у Договорі позики не пізніше 06 лютого 2023 року повернути Позику у розмірі 343 480 (триста сорок три тисячі чотириста вісімдесят) гривень 00 копійок. Згідно пункту 1.2 Договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Позикодавцем за порушення виконання зобов`язань по Договору позики. Позивач вказує, що звертався до відповідачів з письмовими вимогами про повернення суми позики, однак відповіді так і не отримав. В обґрунтування позову, позивачем вказано, що сума грошових коштів, які відповідач 1 має повернути позивачу за договором позики становить 365 700 гривень 00 копійок, що станом на 14 вересня 2023 року дорівнює еквіваленту суми 10 000 (десять тисяч) доларів США 00 центів за офіційним курсом гривні щодо долару США, встановлених Національним банком України 36 гривень 57 копійок за 1 долар США. Також, позивач вказує, що відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1. та 5.2 Договору позики позикодавець має право на стягнення з позичальника 2% від суми позики за період з 07 лютого 2023 року по 14 вересня 2023 року (7 місяців та 7 днів), яка становить 51 198,00 грн., та розраховуються множенням суми боргу на 2% (0,02) та множенням на кількість повних календарних місяців прострочення - 7 (365 700,00х0,002х7). Окрім того, позивач вважає, що з відповідачів в порядку ст. 625 ЦК України підлягає стягнення три відсотки річних за порушення грошового зобов`язання за період з 07.02.2023 по 14.09.2023 у розмірі 6582,60 грн. У зв`язку із наведеним позивач просив суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.11.2023 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] у якому відповідач вказує, що враховуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України позовні вимоги позивача в частині стягнення пені у розмірі 51 198,00 грн. та 3% річних у розмірі 6582,60 грн. не підлягають задоволенню. Окрім того, відповідачем [PERSON] зазначено, що між [PERSON] та [PERSON] дійсно було укладено Договір позики №02Ф від 06.02.2022 року, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 282 700,00 грн., що на момент отримання грошей дорівнювало 10 000 доларів США, що підтверджується Актом прийому-передачі грошових коштів до договору позики №02Ф від 06.02.2024. Останнім днем повернення фактично отриманої суми позики у розмірі 10 000 дол. США 21.02.2024 до суду надійшов відзив відповідача ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ», у якому останній просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначено, що позивачкою не виконано умови Договору позики, не надала грошові кошти відповідачу 1 в повному обсязі, чим порушила умови Договору позики. Всупереч Договору позики та Договору поруки позивач все ж таки має на увазі, що 60 780,00 тисяч грн. це є процентами за користування коштами. Окрім того, у відзиві вказано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів стосовно фактичного передання грошових коштів за умовами Договору позики №02Ф від 06.02.2022 року, оскільки операції (розрахунки) між фізичними особами на суму понад 50 000 гривень, обов`язково проводяться в безготівковій формі, відповідно ч. 3 ст. 1087 ЦК України та 6 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог зі стягнення грошових коштів з ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» за Договором позики №02Ф від 06.02.2022 року та Договором поруки №02П від 06.02.2022 року. Також, у відзиві вказано, що враховуючи п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України позовні вимоги позивача в частині стягнення пені у розмірі 51 198,00 грн. та 3% річних у розмірі 6582,60 грн. не підлягають задоволенню. Окремо у відзиві вказано, що відповідач ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» заперечує проти стягнення судових витрат, а саме витрат на надання правничої допомоги, у зв`язку із їх неспівмірністю. 19.03.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» у якому позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У відповіді на відзив вказано, що передання позивачем на виконання умов Договору позики відповідачу-1 грошових коштів в меншому розмірі, ніж це передбачено у п. 1.1 Договору, жодним чином не впливає на обов`язок Відповідача-1 повернути позику в сумі, яка була фактично передана позивачем (гривневий еквівалент 10 000,00 доларів США), не пізніше 06.02.2023, що визначено сторонами вказаного правочину як кінцевий термін повернення позики. Також, у відповіді на відзив вказано, що доводи відповідача-2 про те, що акт прийому-передачі грошових коштів від 06.02.2022 до Договору позики є неналежним доказом і не свідчить про факт реальності передачі коштів позивачем відповідачу-1 в розмірі 282 700 грн., що на момент передачі грошей дорівнює еквівалентну 10 000 доларів США, є хибними та засновані на неправильному тлумаченні законодавства. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в судовому засіданні встановлено, що 06 лютого 2022 року [PERSON] , уклала з [PERSON] Договір позики №02Ф (надалі за текстом - Договір позики), оригінал якого досліджено судом в судовому засіданні 10.04.2024. Згідно пункту 1.1 Договору позики Позикодавець передає Позичальнику власні грошові кошти в розмірі 343 480 гривень 00 копійок, що на момент укладення договору дорівнює еквіваленту суми 12 150 доларів США 00 центів за комерційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (далі - Сума позики), а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. У разі, якщо на день повернення позики (або її відповідної частини) валютний курс зміниться, сума, що підлягає поверненню у гривнях визначається за комерційним курсом НБУ на день повернення позики (або її відповідної частини). Згідно пункту 2.1 Договору позики підтвердженням отримання позики Позичальником є Акт приймання-передачі грошових коштів підписаний сторонами. На вимогу пункту 2.1 Договору позики 06 лютого 2022 року між Позивачем та Відповідачем було підписано Акт приймання-передачі грошових коштів, згідно якого Позичальник отримав від Позикодавця у борг 282 700 гривень 00 копійок, що на момент отримання грошових коштів дорівнює еквіваленту суми 10 000 доларів США 00 центів, оригінал якого дослідженого судом в судовому засіданні 10.04.2024. Таким чином, актом Акт приймання-передачі грошових коштів підтверджено отримання [PERSON] грошових коштів у борг 282 700 гривень 00 копійок, що на момент отримання грошових коштів дорівнює еквіваленту суми 10 000 доларів США 00 центів в якості позики відповідно до умов викладених у договорі позики від 06.02.2022. Згідно пункту 2.3 Договору позики проценти за користування позикою не нараховуються. Згідно пункту 4.1 Договору позики сторони домовились, що загальна сума, яка підлягає поверненню у строки та в порядку, передбаченого цим Договором буде відповідати гривневому еквіваленту суми 12 150 доларів США 00 центів за комерційним курсом НБУ на дату здійснення платежу. Згідно пункту 4.2 Договору позики позика повертається в готівковій формі у національній валюті України - гривні, частинами відповідно до графіку, зазначеного у Додатку №1 до цього договору. Згідно Додатку №1 до Договору позики визначено графік повернення позики. Згідно пункту 4.3 Договору позики сторони домовились, про те, що остаточний розрахунок за цим Договором має бути здійснено не пізніше 06 лютого 2023 року включно. Відповідачем [PERSON] у відзиві фактично не заперечувалось щодо укладення Договір позики №02Ф від 06.02.2022, отримання грошових коштів згідно Акту приймання-передачі грошових коштів. Заперечення відповідача [PERSON] зводяться до незгоди із нарахованими позивачем штрафними санкціями. Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти у сумі в сумі 282 700 гривень 00 копійок, що на момент отримання грошових коштів дорівнює еквіваленту суми 10 000 доларів США, згідно договору позики від 06.02.2022 а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу [PERSON] суму грошових коштів, що на момент повернення буде еквівалента сумі 10 000 доларі США не пізніше 06.02.2023 включно, доказів, що відповідач [PERSON] у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно пункту 3.1 Договору позики для забезпечення зобов`язань щодо повернення позики, сплати штрафних санкцій, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов цього договору, одночасно з цим договором підписується договір фінансової поруки №02П підписаний ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ». Судом встановлено, що 06 лютого 2022 року позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та Відповідач ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» в особі директора - [PERSON] підписали Договір поруки №02Ф (надалі за текстом - Договір поруки) до Договору позики, оригінал якого досліджено судом в судому засіданні 06.02.2022. Згідно пункту 1.1 Договору поруки Поручитель поручається перед Позикодавцем за виконання Позичальником зобов`язань по Договору позики №02Ф від 06 лютого 2022 року, укладеному між Позикодавцем та Позичальником (надалі - Договір позики), за умовами якого Позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у Договорі позики не пізніше 06 лютого 2023 року повернути Позику у розмірі 343 480 (триста сорок три тисячі чотириста вісімдесят) гривень 00 копійок. Згідно пункту 1.2 Договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Позикодавцем за порушення виконання зобов`язань по Договору позики. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Суд оцінює критично обґрунтування відзиву ТОВ «ФК «Пастулато Капітал», що при укладання договору позики порушено вимоги ч. 3 ст. ст. 1087 ЦК України щодо розрахунків, однак вказана правова норма не регулює спірні правовідносини, так як ч. 3 ст. 1087 регулює відносини між фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців, разом із тим, договір позики укладеним між двома фізичними особами і відповідно до ч. 1 ст. 1087 ЦК розрахунки можуть проводитись у готівковій формі. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги в частині солідарного стягнення з відповідачів суми основного боргу за договором позики від 06.02.2022 в розмірі 10 000,00 доларів США, гривневий еквівалент станом на 14.09.2023 згідно офіційного курсу НБУ (36,57 грн. за 1 долар США) становить 365700,00 грн. є доведеними і підлягають задоволенню. При цьому, щодо вимог про стягнення з відповідачів пені у розмірі 51 198,00 грн. та відповідно ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних за порушення грошового зобов`язання за період з 07.02.2023 по 14.09.2023 у розмірі 6582,60 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно пункту 5.1 Договору позики при порушенні Позичальником строків повернення позики, установлених договором, він повинен сплатити Позикодавцю за його вимогою пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Згідно пункту 5.2 Договору позики пеня в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен місяць вважається нарахованою з 3 (третього) дня такого прострочення платежу, та рахується помісячно. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач здійснив розрахунок суми пені та трьох відсотків річних за період 07.02.2023 та 14.09.2023. Разом з тим, згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і станом на дату розгляду справи діє на території України. Враховуючи вищевикладене, вимоги п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача пеню в розмірі 51 198, 00 грн. та 3% річних розмірі 6582, 60 грн. в даному випадку відсутні, а тому у вказаній частині позовна заява задоволенню не підлягає. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Таким чином, інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю « ФК «Пастулато Капітал» солідарно на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 06.02.2022 в розмірі 365700,00 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України із [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Пастулато Капітал» на користь [PERSON] підлягає стягненню сума судовий збір у розмірі по 1828, 59 грн.. з кожного. Окрім того позивач просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, щодо закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеної у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію договору №29/07-23-3 про надання правової допомоги від 29.07.2023, копію додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №29/07-23-3 від 27 липня 2023 та копію платіжної інструкції від 11.08.2023. Відповідно до п. 3.1 Договору №29/07-23-3 про надання правової допомоги від 29.07.2023 укладеного між [PERSON] та [PERSON] за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 Договору Клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеною додатком №1 до цього Договору. Договір підписано [PERSON] з використання електронного підпису, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікаційного та удосконаленого електронного підпису від 09.08.2023. Згідно п. 3 додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №29/07-23-3 від 27 липня 2023 вартість послуги: Підготовка, подання претензії та позовної заяви про стягнення грошових коштів за Договором позики №02Ф від 06.02.2022 за позовом [PERSON] становить 10 000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції від 11.08.2023 позивачем сплаченого адвокату відповідно до умов договору №29/07-23-3 про надання правової допомоги від 29.07.2023 вартість наданих послуг у розмірі 10 000,00 грн. Відповідач ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» у відзиві окремо зазначив свої заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу та зазначив, що визначеним позивачем вказаний розмір витрат не співмірний, також зауважив, що даний розмір не відповідає складністю справи та виконаних адвокатських робіт, часом який був витрачений на виконання робіт адвокатом та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також позивачем не надано належних доказів понесених витрат . Таким чином, відповідачем фактично заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Суд, з урахуванням клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу доходить до висновку щодо часткове стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначила, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи. Аналогічним чином тлумачить це питання і ЄСПЛ, висновки якого, зокрема, у рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (latridis v. Greece, заява № 31107/96) свідчать, що договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом, може підтверджувати, що у клієнта дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові, якщо така угода є юридично дійсною. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли між адвокатом і клієнтом, не може зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. В питанні критеріїв також слід згадати висновки Великої Палати у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог В постанові Великої Палати у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial