Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Представник заявника - адвокат Биченко А.О. звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області із заявою про встановлення факту належності померлому [INFO] [PERSON] , [INFO] , матеріалів пенсійної справи, які заведені в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на ім`я [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви вказав, що [INFO] помер батько заявника [PERSON] . Після його смерті заявник звернулася до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо виплати допомоги на поховання батька. Їй було відмовлено, оскільки в паперовій справі міститься копія паспорта пенсіонера, де зазначено прізвище « [PERSON] ». Заявник отримала довідку від Першотравневого відділу ГУДМС в Дніпропетровській області, згідно якої [PERSON] документований паспортом громадянина України [NUMBER] . 10.02.2023 заявник звернулася до пенсійного фонду з заявою про внесення змін до електронної пенсійної справи, однак їй було відмовлено у зв`язку з наявністю у паперовій спадковій справі копії паспорта на прізвище « [PERSON] ». 12.05.2023 заявник повторно звернулася до пенсійного фонду з заявою про виплату допомоги на поховання, однак їй знову було відмовлено з тих самих підстав. Не погодившись з діями Пенсійного фонду заявник звернулася з позовом до Харківського окружного адміністративного суду. Рішенням суду від 05.02.2024 у задоволенні позову було відмовлено та зазначено, що «суд вважає обґрунтованим посилання відповідача на те, що відсутність судового рішення про встановлення факту належності правовстановлюючого документу саме батьку позивача, відсутні підстави для внесення змін до електронної пенсійної справи [PERSON] та виплати допомоги на поховання, внаслідок його смерті. Також суд зазначає, що оскільки на час розгляду справи не було встановлено обставин, які спростовували висновки відповідача стосовно наявності у поданих позивачем та наявних в пенсійному органі документах розбіжностей, то у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу допомогу на поховання її батька.» Заявник звернулася до Українського бюро лінгвістичних експертиз з приводу розбіжностей та отримала висновок, згідно якого « [PERSON] » і « [PERSON] » є ідентичними прізвищами, вказана розбіжність є граматичною помилкою. З метою отримання допомоги на поховання, представник заявника просить встановити факт того, що матеріали пенсійної справи , яку було заведено в ГУ Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області на [PERSON] , [INFO] , належать [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Представник заявника надав заяву, в якій просив суд розглядати справу без участі заявника та її представника, вимоги підтримав. Представник заінтересованої особи до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі та винести рішення згідно чинного законодавства. Суд, розглянувши заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть від 05.01.2023 (а.с.12) [INFO] помер [PERSON] , [INFO] [PERSON] є батьком [PERSON] (заявника), що підтверджується копією свідоцтва про народження від 02.01.1969 (а.с.13). 10.02.2023 [PERSON] звернулася із заявою до ГУ Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с.18) з проханням внести зміни до електронної пенсійної справи її батька. Згідно копії повідомлення заінтересованої особи від 10.02.2024 (а.с.14) внести зміни в особисті дані (прізвище) померлого пенсіонера немає підстав, оскільки в копії паспорта, наявній в паперовій пенсійній справі, зазначено прізвище « [PERSON] ». Аналогічне повідомлення виготовлено 21.03.2023 (а.с.19). На а.с.15-16 наявні копії паспорту серії [NUMBER] , виданого 15.06.2001 Петропавлівським РВУМВС України в Дніпропетровській області, з зазначенням прізвищ « [PERSON] » та « [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Блонько, Закарпатської області. Згідно копії довідки (а.с.17), виданої Першотравенським відділом ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] , 15.06.2021 був документований паспортом громадянина України [NUMBER] на ім`я « [PERSON] ». Паспорт був чинним на момент смерті [PERSON] 12.05.2023 заявник звернулася до пенсійного фонду з заявою про виплату допомоги на поховання (а.с.22). 11.06.2023 заявнику відмовлено у наданні допомоги на поховання [PERSON] .. оскільки у пенсійній справі наявна копія паспорта на пенсіонера « [PERSON] » (а.с.20). Згідно копії експертного висновку №056/898-n від 29.06.2023, виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз» (а.с.21) розходження з записах [PERSON] викликане графічним впливом російської форми цього прізвища ( [PERSON] ) та/або фонетичним коливанням в вимові голосного [і/и] в ареалі документальної фіксації української форми прізвища. Українські записи прізвища [PERSON] (копія паспорта громадянина України [NUMBER] від 15.06.2001, який видано Петропавлівським РВУМВС України в Дніпропетровській області, яка знаходиться в паперовій пенсійній справі, запис [PERSON] ) і [PERSON] (паспорт громадянина України, свідоцтво про смерть, запис [PERSON] , довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, запис [PERSON] ) та російський запис [PERSON] (свідоцтво про одруження, паспорт громадянина України, запис російською мовою) в документах наданих для експертизи є ідентичними. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 (а.с.23-26) у задоволенні позову [PERSON] до ГУ Пенсійного фонду було відмовлено та зазначено, що «суд вважає обґрунтованим посилання відповідача на те, що відсутність судового рішення про встановлення факту належності правовстановлюючого документу саме батьку позивача, відсутні підстави для внесення змін до електронної пенсійної справи [PERSON] та виплати допомоги на поховання, внаслідок його смерті. Також суд зазначає, що оскільки на час розгляду справи не було встановлено обставин, які спростовували висновки відповідача стосовно наявності у поданих позивачем та наявних в пенсійному органі документах розбіжностей, то у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача виплатити позивачу допомогу на поховання її батька.» Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Оскільки встановлення факту належності померлому батьку матеріалів пенсійної справи має для заявниці юридичне значення, а саме необхідне для реалізації можливості отримати допомогу на поховання, а вирішити питання в позасудовому порядку не є можливим, суд вважає за необхідне заяву задовольнити. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Outcome: approved