Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

11.04.2018 року сторони уклали договір про надання фінансового кредиту № 1426-К (далі Кредитний договір), за умовами якого ТОВ «МСБ Фінанс» надав позичальнику [PERSON] фінансовий кредит готівкою у розмірі 4 000, 00 грн., зі сплатою 540 процентів річних, строк погашення кредиту - 10.05.2018 рік. Також, відповідно до графіку повернення кредиту (Додаток № 1 до Кредитного договору), позичальник повертає кредит до 10.05.2018 року, сума погашення 5 740, 00 грн. Пунктом 2.3 Кредитного договору визначено, що моментом (днем) повернення кредиту вважається день внесення суми кредиту, сплати процентів за користування ним та неустойки (пені, штрафу) за прострочення виконання зобов`язань (за їх наявності) в касу кредитора або день надходження коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора. Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щоденно та обчислюються від суми кредиту, яка фактично знаходилася у користуванні позичальника за кожен календарний день користування кредитом за методом «факт/360» з моменту надання кредиту до моменту повного повернення кредиту, при цьому день надання кредиту враховується, а день повернення кредиту не враховується. Позичальник сплачує проценти, відповідно до розрахунків, що містяться, у період до 10.05.2018 р. числа кожного наступного за розрахунковим місяця та одночасно з повним погашенням кредиту. Сплата процентів здійснюється позичальником готівкою до каси кредитора, або перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок, зазначений у розділі 6. У випадку, якщо зазначений день сплати процентів припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахований процентів у перший за ним робочий день. \~ \~ \~ \~ Згідно з п. 2.5 Кредитного договору у разі несплати кредиту та/або процентів і інших платежів у період, визначений у цьому договорі, сума зобов`язань по поверненню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. Умовами п. 2.7. Кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення сплати платежів за графіком розрахунків, проценти за користування кредитом нараховуються до моменту повного повернення кредиту, при цьому день повернення кредиту не враховується, але у будь-якому випадку не більше 90 календарних днів з моменту допущення прострочення сплати. Відповідно до п.п. 3.3.7, 3.3.8 Кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному п.п. 2.4., 2.5. цього Договору; повернути в повному обсязі кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями, в порядку визначеному цим Договором. Пунктом 5.4. Кредитного договору визначено, що цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. Згідно з копією видаткового касового ордеру від 11.04.2018 року позивач надав, а відповідач отримав кошти відповідно до умов зазначеного договору у розмірі 4 000, 00 грн. Відповідно до прибуткового касового ордеру № 407 від 03.05.2018 року відповідач частково сплатив позивачу лише суму процентів у розмірі 1\~400, 00 грн. Таким чином,\~відповідач порушив\~взяте на\~себе зобов`язання\~зі своєчасного\~повернення отриманого\~кредиту,\~не повернув\~кредит і\~не сплатив\~проценти за\~користування кредитом,\~що призвело\~до виникнення\~заборгованості,\~яка становить\~10\~520,\~00\~грн., з яких 4 000, 00 грн. основного боргу та 6 520, 00 грн. заборгованість за процентами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами 1 та 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з не додержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Після підписання Кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у відповідача виникло зобов`язання повернути суму отриманого кредиту та сплатити проценти. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~ст.\~610,\~612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Всупереч вимог ст. ст. 525, 526 ЦК відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 10\~520, 00 грн., з яких 4 000, 00 грн. основного боргу та 6 520, 00 грн. заборгованість за процентами. За таких обставин, оскільки відповідач належним чином взяті на себе грошові зобов`язання не виконав, суд дійшов висновку про те, що відповідачем були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Таким чином, відповідний борг в сумі 10\~520, 00 грн., який існує на момент розгляду справи в суді, має бути стягнутий з відповідача в судовому порядку. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями ч. ч. 1 та 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України). Разом з цим відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідач був позбавлений можливості у порядку ч. 4 ст. 83 ЦПК України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). При цьому, за приписами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. З огляду на вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з урахуванням наведеного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved