Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

У грудні 2021 року [PERSON] звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом та просив стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, в розмірі 5 120 грн.; додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду; стягнути з відповідача на користь позивача, як законного представника малолітнього [PERSON] , 40 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 серпня 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого у подружжя народилося двоє синів: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 31 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва у справі № 369/6432/13-ц. Син [PERSON] зареєстрований та проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу відповідач повністю залишила сина інваліда [PERSON] на виховання позивачу, який і сам являється інвалідом першої групи з обмеженими фізичними можливостями. Позивач не може самостійно забезпечувати, самостійно доглядати за собою без сторонньої допомоги. Догляд за сином повністю несуть бабуся та дідусь. [PERSON] народився з вродженими вадами здоров`я дитинства, а, отже, потребує постійного догляду та піклування, забезпечення медичним доглядом і лікуванням. Двічі на рік, починаючи із 2018 року, дитині проводять курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації. Останнє обстеження та лікування дитини коштувало 13 092 грн. Бабуся двічі на рік своїми силами та за свій власний кошт возить внука на лікування та реабілітацію, на проходження якої двічі на рік витрачається більше 10 000 грн. До теперішнього часу [PERSON] жодного разу не відвідала дитину та жодним чином не надала їй ні матеріальної, ні моральної допомоги. У результаті протиправної поведінки відповідача дитині була завдана шкода, яка полягає у її тривалих душевних хвилюваннях, викликаних порушенням прав. Суттєво порушений як спокій дитини, так і позивача, що негативно впливає на повсякденний образ життя. Позивач вимушений витрачати багато часу на питань, пов`язаних із захистом порушених прав, постійно обмірковувати зазначене. Це в свою чергу негативно відображається і на дитині, вона також обмірковує, засмучується і час від часу плаче. Син сторін [PERSON] є інвалідом дитинства - захворювання ВВР головного мозку, синдром спастичного тетрапарезу, когнітивна недостатність, переніс у 2015 році операцію на обох ногах, двічі на рік проходить реабілітації, в міжкурсовий період отримує гімнастику та масаж, однак, весь цей час позбавлений материнського піклування, ласки і догляду. Відповідач проживає в м. Київ, є працездатною, має працездатного чоловіка, непрацездатних батьків на утриманні не має. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня становить 2618 гривень. Оскільки відповідно до відомостей Державної служби статистики показник середньомісячної заробітної плати в м. Києві на жовтень 2021 року становить 20\~481 грн., позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина інваліда щомісячно в розмірі 5 120 грн. Крім того, враховуючи наявність особливих обставин, що спричиняють додаткові витрати на дитину, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] безспірно була обізнана, що на утриманні позивача перебуває їх хворий син [PERSON] , від якого вона відмовилася. Однак, не дивлячись на те, що вона не звільнена від обов`язку утримання хворого сина, самоусунулася від цього обов`язку і жодним чином не надавала йому ні матеріальної, ні моральної допомоги. Відповідач завідомо знехтувала усіма життєвими потребами малолітнього і хворого сина, позбавила його материнської любові і матеріального утримання, що в свою чергу призвело до суттєвого порушення невід`ємних прав дитини і потягнуло за собою спричинення значної моральної шкоди. Враховуючи викладене, а також те, що фактично восьми років позивач самостійно виховує і утримує хворого сина сторін [PERSON] , який потребує постійного догляду, який здійснює батько, бабуся та дідусь, а також те, що хворий син сторін вже вісім років без материнського піклування і ласки, позивач вважає, що такими діями від [PERSON] позивачу [PERSON] а також його сину завдається моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 40 000 грн. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2022 року прийнято справу до провадження та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У відзиві на позовну заяву [PERSON] вказує на те, що після розлучення в 2013 році позивач та відповідач разом вирішили, що не будуть мати взаємних претензій по утриманню дітей, через те, що син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком за адресою [ADDRESS] , а син [PERSON] , [INFO] , буде проживати з матір`ю за адресою - [ADDRESS] . Вказане будувалося на тому, що кожна сторона відмовляється від майнових претензій на нерухоме майно, спільно придбане та нажите під час перебування у шлюбі. Нерухоме майно знаходиться за адресою, [ADDRESS] , та складається з декількох будівель. Про відсутність взаємних претензій підтверджує сам позивач у наданих суду аудіозаписів розмов та голосовий повідомлень, зроблених самим позивачем. Позивач не надав відомостей, що відповідач самостійно з 2013 року утримує та виховує сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з 16 серпня 2014 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , виховує та утримує доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач не врахував вимоги ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів. Розпочинаючи з дня закінчення навчального закладу в 2007 році, і по 22 березня 2021 року відповідач не працювала. З 01 серпня 2022 року знаходиться у відпустці по доглядом за сином [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, відповідач, на день пред`явлення позовної вимоги про стягнення аліментів в розмірі 5 120 грн. 00 коп. щомісячно, виплачувати не в змозі. Відповідач по справі утримує та виховує трьох малолітніх дітей. [PERSON] , [INFO] , навчається в сьомому класі, займається в секції карате, плавання, в гуртку малювання, та має ряд заохочень, що вказує на позитивне та комфортне проживання в сім`ї. Заняття в секції потребують витрат на оплату занять, купівлю форми та витрати на поїзди на змагання в інші міста України, підсилене харчування. [PERSON] , [INFO] , навчається в першому класі та займається в гуртках по плаванню, малюванню та танцювальному гуртку. Заняття в гуртках потребує витрат на оплату занять, купівлю форми, підсилене харчування. Утримання двох спільних дітей покладено на відповідача та її чоловіка. При цьому, варто зазначити, що в обов`язки [PERSON] не входить обов`язок утримувати дитину [PERSON] , але він розпочинаючи з 2014 виховує та утримує [PERSON] , [INFO] . На даний час відповідач не має можливості приймати участь в додаткових витратах на дитину [PERSON] , [INFO] . Тим більше, що справа про утримання дітей була вирішена раніше, та перебування на даний час в декретній відпустці по догляду за дитиною. Позивач та його представник не надали наукових методик, які дають можливість за певними критеріями визначити приблизний розмір завданої немайнової школи (в розмірі 40 000 грн. з розрахунку 5 000 грн. на рік), проте жодна із них офіційно не визнана єдиновірною, і опиратися на них можливо при доведенні фактів та обставин, на які здійснюється посилання. Позивач та його представник на надали суду висновків судово-психологічної експертизи, висновком якої підтверджується психологічний стан особи позивача та його неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , наявність чи відсутність у неї переживань, страждань, особливостей сприйняття певної події, тощо. Цей доказ не є переважним, але у сукупності із показаннями свідків, письмовими та електронними доказами (документами, відео, аудіо записами тощо) підтверджує чи спростовує обставини, які становлять предмет доказування. Позивачу стало відомо про заподіяну йому моральну шкоду ще з 31 липня 2013 року, після судового рішення про розірвання шлюбу, а тому пропущено строк позовної давності в частині відшкодування моральної шкоди. У лютому 2023 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом та просила стягувати з [PERSON] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5\~000 грн. на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 серпня 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого у подружжя народилося двоє синів: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 31 липня 2013 року шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Києво-Святошинського районного суду міста Києва. Колишній чоловік [PERSON] не цікавиться життям, навчанням, вихованням та розвитком [PERSON] , [INFO] . За весь час після розлучення позивач за первісним позовом не сплачує аліменти в добровільному порядку та матеріально не утримує сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] з 28 січня 2014 року являється інвалідом І групи, довічно, але має мінливий дохід від занять на фінансовому ринку. Позивач за зустрічним позовом надає суду аудіо записи перемовин між нею, відповідачем за зустрічним позовом та адвокатом Василівською І. про відсутність будь яких претензій. На день звернення із зустрічним позовом [PERSON] відомо, що первісний позов підготовлений за сприянням матері [PERSON] . [PERSON] , яка має довіреність від сина. Також відомо, що адвокат Васильківська І. не проводила зустрічі з [PERSON] , і що він не обізнаний в судових справах та поданих позовах. У відповідача немає іншої сім`ї, за станом здоров`я [PERSON] є інвалідом І групи, але матеріальне становище платника аліментів добре, у платника аліментів на утриманні тільки одна дитина [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом дитинства, також відсутні інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує той факт, що неповнолітня дитина сторін по справі, [PERSON] перебуває на утриманні матері. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року прийнято зустрічну позовну заяву, об`єднано вимоги за первісним та зустрічним позовами в одне провадження, продовжено судовий розгляд справи та призначено підготовче судове засідання. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] зазначає, що строк для подачі зустрічної позовної заяви пропущено. [PERSON] частково визнає позов та просить стягувати з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме у розмірі 1\~416 грн. 50 коп. [PERSON] не працює та не може працювати у зв`язку із тим, що стан його здоров`я цього не дозволяє, і таким чином пенсія по інвалідності у розмірі 6\~092 грн. 50 коп. є єдиним джерелом його доходу. Інших доходів в [PERSON] немає, а, отже, він не має змоги сплачувати позивачу за зустрічним позовом аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн., як того вимагає [PERSON] . З пенсії відповідача за зустрічним позовом стягненню підлягає не більше п`ятдесяти відсотків її розміру. [PERSON] перераховував кошти не лише [PERSON] , але й сину [PERSON] . [PERSON] не надала доказів понесення лише нею витрат на утримання дитини. Надані суду аудіо записи не є належними та допустимими доказами у справі, оскільки ані позивач, ані його представник не надавали згоду на їх здійснення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. У судовому засідання 22 січня 2024 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Відповідач та його представник у судовому засідання 22 січня 2024 року проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві, вимоги зустрічного позову підтримали та просили їх задовольнити У судові дебати позивач та його представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи на іншу дату. У судові дебати відповідач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 21 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що було зроблено актовий запис № 2557 (а.с.12). Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.13-14). 31 липня 2013 року шлюб розірвано згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду міста Києва у справі №369/6432/13-ц (а.с.15). [PERSON] зареєстрований та проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16). [PERSON] є дитиною-інвалідом, захворювання: ВВР головного мозку, синдром спастичного тетрапарезу, когнітивна недостатність (а.с.18-20). [PERSON] є інвалідом І групи, загальне захворювання (а.с.17). [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та моральної шкоди. Щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі\~ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів, [PERSON] вказує на те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні сина [PERSON] , який є інвалідом та постійно проживає з позивачем. Визначаючи\~\~розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, судом враховується: матеріальне становище платника аліментів (п. 2 ч. 1\~ст. 182 СК України), а саме, що [PERSON] на даний час не працює, наявність у платника аліментів інших дітей (п. 3 ч. 1\~ст. 182 СК України), стан здоров`я дитини, а саме, що дитина є інвалідом та постійно потребує лікування. За таких обставин, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку, що розмір аліментів на дитину 3 000 грн. щомісячно буде відповідати рівню життя, достатньому для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що після розлучення в 2013 році позивач та відповідач разом вирішили, що не будуть мати взаємних претензій по утриманню дітей, оскільки син [PERSON] , [INFO] , залишився проживати з батьком, а син [PERSON] - з матір`ю. Разом з тим, судом встановлено, що будь-які договори, які стосуються порядку утримання та участі у вихованні дитини [PERSON] сторонами не укладалися. Щодо додаткових витрат на дитину [PERSON] . Відповідно до\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З матеріалів справи вбачається, що син сторін\~ [PERSON] є дитиною-інвалідом та потребує лікування. Починаючи з 2018 року, [PERSON] проходив курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації у Міжнародні реабілітаційній клініці [PERSON] , у зв`язку з чим позивачем були понесені витрати. На підтвердження понесених витрат [PERSON] надав суду довідки про оплату за курс лікування, платіжні інструкції та рахунок за проживання (а.с.22-23), а також проїзні документи (а.с.31-34). Загальна сума витрат на лікування та проживання склала 48 871 грн. (8\~352+4\~740+8\~352+2\~320+8\~352+8\~355+8 400). Загальна сума витрат на проїзд з м. Київ до м. Трускавець та у зворотньому напрямку склала 3\~567 грн. 36 коп. (185,55+185,55+249,61+249,61+173,9+173,9+172,82+172,82+181,5+151,28+151,28+96,39+96,39+151,28+172,82+172,82+347,48+150,43+150,43). Загальна сума додаткових витрат на дитину склала 52 438 грн. 36 коп. Оскільки обов`язок понесення додаткових витрат на дитину покладено на обох батьків, відповідач повинна компенсувати додаткові витрати на дитину у розмірі 26 219 грн. 18 коп. (52\~438,36/2). [PERSON] просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину у розмірі 2\~000 грн. щомісячно. У той же час, позивач не надав доказів, які вказують на необхідність понесення витрат у такому розмірі щомісячно в майбутньому, а відтак суд стягує додаткові витрати на дитину в межах суми, яка понесена позивачем та підтверджена доказами, тобто 26 219 грн. 18 коп. Щодо відшкодування за спричинену моральну шкоду. Заподіяння моральної шкоди [PERSON] позивач фактично пов`язує з невиконанням нею батьківських обов`язків щодо [PERSON] , вказуючи на те, що мати знехтувала усіма життєвими потребами малолітнього і хворого сина, позбавила його материнської любові і матеріального утримання. Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У даному випадку вираз\~«відповідальності, встановленої законом» не обмежується застосуванням до правопорушника виключно наслідків, передбачених Сімейним кодексом України, та видом такої відповідальності може бути, у тому числі, покладення на особу обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду (за умови її доведення), яка згідно пункту 2 частини другої статті 23 ЦК України може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Разом з тим, [PERSON] не надав доказів ухилення [PERSON] від виконання нею батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , та доказів заподіяння останньому, а також позивачу моральної шкоди. Щодо зустрічного позову [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі\~ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів У зустрічній позовній заяві [PERSON] вказує на те, що [PERSON] не цікавиться життям, навчанням, вихованням та розвитком [PERSON] , [INFO] . За весь час після розлучення позивач за первісним позовом не сплачує аліменти в добровільному порядку та матеріально не утримує сина [PERSON] . Визначаючи\~\~розмір аліментів, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, судом враховується стан здоров`я платника аліментів (п. 2 ч. 1\~ст. 182 СК України), а саме, що [PERSON] є інвалідом. За таких обставин, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, суд приходить до висновку, що розмір аліментів на дитину 3 000 грн. щомісячно буде відповідати рівню життя, достатньому для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами підлягають частковому задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що інтереси [PERSON] представляла [PERSON] на підставі договору № 42/1 про надання правової допомоги від 08 листопада 2021 року. [PERSON] були надані наступні юридичні послуги: усна консультація з вивчення документів та правовий аналіз (гонорар 1\~000 грн.); вивчення останніх рішень/судової практики (гонорар 1\~000 грн.); підготовка позовної заяви, формування додатків, подання документів до суду, подання клопотань, заяв, заперечень до суду (гонорар 7\~500 грн.); представництво інтересів у суді (гонорар 4\~000 грн.), всього 13\~500 грн. (а.с.7). Інтереси [PERSON] представляв [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 3/8/21-17/Ц-Яхновська від 03 серпня 2021 року. Між сторонами було підписано акти № 1, 2 від 06 лютого 2023 року та від 05 грудня 2023 року про прийняття-передачу наданих послуг. Загальна вартість наданих послуг становить 4\~981 грн. На підтвердження оплати наданих послуг [PERSON] надала квитанції від 24 жовтня 2022 року та від 07 лютого 2023 року. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення частини п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях\~статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у\~статті 43 Конституції України. Заперечуючи проти розміру витрат на правничу допомогу, які заявлені до стягнення [PERSON] , [PERSON] вказує на те, що у договорі про надання правової допомоги відсутні положення про порядок виплати гонорару та не вказана сума витрат на правову допомогу, а саме 13\~500 грн. Вказаний договір не має розділу про компенсацію витрат на правничу допомогу. У матеріалах справи відсутня квитанція про сплату вартості правової допомоги. Заперечуючи проти розміру витрат на правничу допомогу, які заявлені до стягнення [PERSON] , [PERSON] вказує на те, що Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» втратив чинність на підставі Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», а, отже, не може бути використаний при розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката. Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. [PERSON] також зазначив, що планує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з підготовкою відповіді на зустрічний позов, які становлять 5\~000 грн. Вирішуючи питання про компенсацію [PERSON] витрат на правничу допомогу, суд враховує, що [PERSON] не вказувала на не співмірність витрат, а посилалася лише на відсутність у договорі положення про порядок виплати гонорару та відсутність квитанції про сплату вартості правової допомоги. Однак, зазначені обставини не є підставою для зменшення витрат на правову допомогу, так як у матеріалах справи міститься акт наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги № 42/1 від 08 листопада 2021 року. У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18 (провадження №61-3157св21) зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. З [PERSON] на користь [PERSON] підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (29 %), а саме у розмірі 3 915 грн. З [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (60 %), а саме у розмірі 2 988 грн. 60 коп. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 926 грн. 40 коп. (3\~915-2\~988,6).

Outcome: partial