Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

01 травня 2023 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Вознесенівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про оспорювання батьківства та встановлення батьківства. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , якого він вважав батьком. З раннього дитинства він не знав свого батька, жив з матір`ю [PERSON] . У 1992 році вона познайомила його із [PERSON] та повідомила, що він є його батьком, а [PERSON] , який вказаний батьком у свідоцтві про народження, вписала вона, бо образилась на [PERSON] , який знаючи про її вагітність пішов у плавання більше ніж на рік. З вказаного часу і до моменту смерті [PERSON] , вони спілкувались як батько та син. [INFO] померла його мати. За життя мати повідомила йому, що [PERSON] у 2000 році помер. До цього часу він бачив його двічі, коли йому було 3-4 роки, ніяких родинних відносин із ним ні в нього , ні в матері не було. Справжнім батьком він все життя вважав саме [PERSON] . [PERSON] також визнавав його своїм сином, завжди підтримував та дарував подарунки. Вони разом відпочивали, ходили на риболовлю. Останні роки [PERSON] пропонував йому вирішити питання офіційного оформлення батьківства, але вони не поспішали з цим. Потім [PERSON] захворів і це стало не на часі. Коли він дізнався про смерть [PERSON] , то звернувся із заявою до відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області із проханням провести посмертне дослідження для встановлення його споріднення із [PERSON] . В проведенні експертизи йому відмовили. 28 грудня 2022 року він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , у звязку з чим було заведено спадкову справу. Нотаріус повідомив йому про необхідність надати докази родинних відносин зі спадкодавцем. 22 березня 2023 року він звернувся до КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради, де уклав договір щодо проведення комплексної судової медико-генетичної експертизи батькіства. 25 квітня 2023 року він отримав висновок № 876 від 11 квітня 2023 року комплексного судово-медичного молекулярно-генетичного дослідження виконаного фахівцями КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради та КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. Відповідно до висновків вірогідність того, що [PERSON] є його біологічним батьком складає не менше 99,999 %. Виходячи з викладеного вище він вирішив звернутися до суду для встановлення батьківства [PERSON] та вважає за необхідне просити суд про виключення відомостей про [PERSON] як його батька з актового запису про народження. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 30 червня 2023 року [PERSON] надала відзив на позовну заяву з доказами, що підтверджують її позицію. [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог, вказує, що [PERSON] ніколи не пропонував [PERSON] встановити своє батьківство. Вона проживала зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] , достовірно знала від нього, що він мав лише одного рідного сина [PERSON] , який помер від розсіяного склерозу весною 2013 року у віці 30 років, та про якого він часто згадував з любов`ю. Більше рідних дітей у [PERSON] не було. Про [PERSON] померлий ніколи не згадував, він не є його сином і ніколи ним не був, тим паче [PERSON] не вважав його своїм сином та не відчував до нього батьківських почуттів. [PERSON] ніколи не зустрічався з померлою матір`ю [PERSON] , не жив з нею, не мав спільного господарства, та не виховував з нею її сина. Про це відомо і рідній сестрі померлого [PERSON] . [PERSON] . Якби [PERSON] прийняв [PERSON] як власного сина, то він би обов`язково знайшов час та можливість для встановлення свого батьківства. [PERSON] має в якості батька іншого чоловіка [PERSON] , який записаний у свідоцтві про народження позивача. [PERSON] надає суду неправдиві дані, його мета отримання спадщини після померлого [PERSON] . 30 червня 2023 року [PERSON] надала відзив на позовну заяву з доказами, направлення іншим учасникам справи. [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач вказує, що [PERSON] народився в 1985 році, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час вчинення оспорюваного позивачем актового запису. Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі №757/36468/16-ц (касаційне провадження 61-33593св1 8). Подібні за своєю суттю правові висновки щодо застосування до вирішення спірних правовідносин законодавства, чинного станом на момент їх виникнення викладено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №543/738/16-ц (касаційне провадження №61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (касаційне провадження №61-26210св18). у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №225/6301/15-ц (касаційне провадження №61-30047св18) та у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі №336/2362/16-ц (касаційне провадження №61 -19794св18). [PERSON] не надав суду та учасникам справи жодного належного доказу утримання або виховання померлим [PERSON] . [PERSON] , або докази, що з достовірністю підтверджують визнання [PERSON] свого батьківства відносно [PERSON] , тим більше, що з матір`ю [PERSON] . [PERSON] ніколи не мав стосунків та не жив з нею. Позов [PERSON] спрямований на позбавлення її спадкових прав щодо майна, належного її рідному брату [PERSON] , зокрема трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , за відсутності законних на те підстав. [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Згідно з ухвалою суду від 07 грудня 2023 року замінено у даній цивільній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Вознесенівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на належну особу правонаступника Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у зв`язку з чим підготовче судове засідання було відкладено зобов`язано позивача направити Олександрівському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), копію позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду, роз`яснено право на подання пояснень щодо позову. Згідно з ухвалою суду від 30 січня 2024 року в клопотанні позивача [PERSON] про витребування доказів відмовлено, клопотання представника позивача про виклик свідків, - задоволено, а також задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків. Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2024 року закрито підготовче провадження на призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено порядок дослідження доказів: заслухати вступне слово учасників справи, допитати свідків заявлених позивачем, після чого допитати свідків заявлених відповідачем, та дослідити письмові докази у даній справі. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Представник Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з 2000 року підтримує дружні стосунки з [PERSON] . Зі слів позивача йому відомо, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . [PERSON] він бачив разів 10, в період з 2002 року по 2020 роки, на різних заходах (двічі на дні народження позивача, декілька разів в гостях у [PERSON] та на відпочинку на природі (збиралися друзі посмажити шашлик). У [PERSON] вдома він жодного разу не був. Зі слів позивача йому відомо, що [PERSON] спілкувався з [PERSON] з приводу автомобілів, [PERSON] іноді передавав йому деякі деталі для автомобіля, вони їздили на рибалку. Йому не відомо чи проживав [PERSON] з матір`ю позивача, чи був у них спільний побут. Йому не відомо чи брав участь [PERSON] у вихованні [PERSON] [PERSON] аліменти на утримання позивача не сплачував. Зі слів позивача йому відомо, що [PERSON] іноді давав позивачу 100-200 доларів, проте він особисто свідком передання грошових коштів не був. Йому не відомо чи допомагав позивач [PERSON] . Мати позивача та [PERSON] не спілкувались. На передодні допиту позивач його ознайомив з матеріалами справи та нагадав про події, які необхідно повідомити суду. Свідок [PERSON] пояснила, що є тіткою позивача, їй відомо зі слів племінника, що останній спілкувався з [PERSON] їздив до [PERSON] допомагав йому. Він їй все розповідав про [PERSON] дитинстві [PERSON] водив [PERSON] до парку, коли позивач підріс вони разом їздили на рибалку. [PERSON] розповідав про автомобілі, які купував [PERSON] заходив до її сестри, [PERSON] , в гості. Сестра їй повідомила, що [PERSON] біологічний батько [PERSON] . Їй не відомо чи проживав [PERSON] з її сестрою, чи був у них спільний побут, вона не цікавилась її особистим життям. [PERSON] постійно ходив в море. Аліменти на утримання позивача [PERSON] не сплачував. З жовтня 1984 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] . Сестра записала сина на іншу людину, [PERSON] , який запропонував зареєструвати себе батьком дитини. За життя [PERSON] не оспорювала вчинений запис щодо батька дитини. Свідок [PERSON] пояснила, що є цивільною дружиною [PERSON] їй відомо, що [PERSON] спілкувався з [PERSON] . Вперше побачила [PERSON] в 2010 році. Він прийшов до кіоску розташованому в парку [PERSON] , який орендував [PERSON] , вона працювала в цьому кіоску. З 2012 року вона проживає з [PERSON] . Вони разом навідували [PERSON] за місцем його проживання та в лікарні. [PERSON] називав позивача « [PERSON] ». В 2019 році [PERSON] захворів, в нього виявили багато хвороб. [PERSON] бажав надати [PERSON] матеріальну допомогу на лікування, але останній відмовився та пояснив, що в нього є автомобіль БМВ, який він може продати, а кошти витратити на лікування. Родичів [PERSON] вона не знає. [PERSON] дарував [PERSON] светри. [PERSON] дарував [PERSON] телефон, ноутбук, коньяк, цукерки. [PERSON] з [PERSON] не проживав. Матір [PERSON] вона не знає. Їй не відомо чи проживав [PERSON] з матір`ю позивача, чи був у них спільний побут. За життя [PERSON] дій щодо оформлення батьківства відносно [PERSON] не вчиняв. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома з [PERSON] , в період з 2002 р. по 2005 р. у них були стосунки. За цей період разів 3 бачила [PERSON] , один раз приїздили до нього додому, на дні народження [PERSON] та на дні народження [PERSON] . Мати [PERSON] з [PERSON] не спілкувалась. Їй не відомо чи проживав [PERSON] з матір`ю позивача, чи був у них спільний побут. За життя [PERSON] дій щодо оформлення батьківства відносно [PERSON] не вчиняв. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживав в одному будинку з [PERSON] , знав його з 1984 року. Вони близько 13 років разом працювали, [PERSON] був його водієм. Між ними були дружні стосунки. Знає, що у [PERSON] був син, який проживав в [PERSON] на ім`я [PERSON] , про [PERSON] йому нічого не відомо. Про [PERSON] чує вперше. Свідок повідомив, що з 2013 року [PERSON] проживав з [PERSON] спільно однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , до 21 грудня 2022 року. До [PERSON] він проживав зі [PERSON] , а потім з жінкою на ім`я [PERSON] в якої була донька. Інших жінок він не знає. Свідок [PERSON] \~пояснила,\~що проживала\~в одному\~будинку з\~ [PERSON] ,\~знає його\~родину з\~1985\~року,\~спілкувалась з\~ [PERSON] матір`ю\~ [PERSON] .\~Вона відправляла\~посилки онуку\~в [PERSON] ,\~інших онуків\~вона не\~згадувала, про [PERSON] \~їй нічого\~не відомо. З 2013 року [PERSON] проживав з [PERSON] спільно однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , до 21 грудня 2022 року. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] бачила двічі в 2023 році, коли той приходив до будинку, де жив [PERSON] та хотів поспілкуватися з сусідами, які б підтвердили, що він син [PERSON] та на поминках. Похованням [PERSON] займались [PERSON] (сестра померлого) та [PERSON] (жінка з якою [PERSON] проживав). Знає,\~що у\~ [PERSON] \~був син,\~який проживав\~в [PERSON] ,\~інших дітей\~не знає,\~про [PERSON] \~їй нічого\~не відомо. З 2013 року [PERSON] проживав з [PERSON] спільно однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , до 21 грудня 2022 року. Похованням [PERSON] займались [PERSON] та [PERSON] (сестра [PERSON] ). Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, допитавши заявлених сторонами свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Запоріжжі, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом ЗАЦС 22 січня 1985 року, актовий запис № 112, батьками [PERSON] записані: батько [PERSON] та мати [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00039335667 від 19 квітня 2023 року батьком [PERSON] записаний [PERSON] , [INFO] , підставою запису відомостей про батька стало свідоцтво про встановлення батьківства відділу ЗАГС Орджонікідзевського райвиконкому м. Запоріжжя запис № 4 від 22 січня 1985 року, в результаті чого змінено прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №150. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №4656. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №3363. Позивач звертаючись з даним позовом посилається на те, що [PERSON] є його батьком. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. Підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. [PERSON] народився [INFO] , при розгляді вказаного спору підлягають застосуванню норми статті 53 КпШС. Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (провадження № 61-30047св18), від 19 грудня 2018 року у справі №336/2362/16-ц (касаційне провадження №61 -19794св18). Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин. Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Тобто при вирішені спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності. Для цілей застосування приписів процесуальних законів щодо подібності правовідносин важливо встановити критерії її визначення. Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі N 233/2021/19 (провадження N 14-166цс20) звертає увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин. Згідно зі ст. 53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Відповідно до частини 1 статті 56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Якщо особа, яка записана як батько або мати дитини, не оспорила вчинений запис, то інші особи (крім фактичного батька дитини в разі смерті матері або позбавлення її батьківських прав) не вправі оспорити цей запис після її смерті. В даному випадку [PERSON] , який записаний батьком [PERSON] помер, за життя не оспорював вчинений запис. [PERSON] , яка записана матір`ю [PERSON] померла, за життя не оспорювала вчинений запис щодо батька дитини. [PERSON] за життя також не оспорював вчинений запис щодо батька [PERSON] . Матеріали справи не містять доказів того, що померлий [PERSON] за життя оспорював своє батьківство відносно сина [PERSON] . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Зібрані у\~даній справі\~докази в\~їх сукупності,\~а саме\~показання свідків\~зі сторони\~позивача:\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не містять достовірного підтвердження визнання [PERSON] себе батьком [PERSON] , спільного проживання й ведення спільного господарства померлим та матір`ю позивача як до його народження так і після, спільного виховання або утримання ними дитини [PERSON] . Крім того, вказані свідки є зацікавленими особами. Водночас [PERSON] за 38 років з моменту його народження питання щодо батьківства не ставив, а фактично між сторонами наявний спір щодо спадкового майна померлого [PERSON] . Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 р., до заяви про встановлення факту батьківства, у якості доказів можна надавати такі документи: докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником тощо. Спільні фотографії (у кількості 4 штук: 2 в 2002 році, 1 в 2003 році та 1 в 2004 році), факт спільно відпочинку не є підставою того, що [PERSON] визнав своє батьківство щодо [PERSON] . Фото зі сторінки в соціальний мережі також не є підставою того, що [PERSON] визнав своє батьківство щодо [PERSON] . Крім того, достовірно не відомо кому саме належить дана сторінка. В матеріалах\~справи наявна\~довідка від\~06\~лютого 2023\~року видана\~головою правління\~ОСББ [PERSON] \~зі змісту\~якої слідує,\~що з\~26\~січня 2013\~року [PERSON] \~проживав з\~ [PERSON] \~спільно однією\~сім`єю за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~до 21\~грудня 2022\~року.\~Факт спільного\~проживання та\~ведення спільного\~господарства між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~підтвердили і\~допитані в\~судовому засіданні\~свідки [PERSON] ,\~ [PERSON] , [PERSON] . Вказані свідки також вказали, що про [PERSON] їм нічого не відомо. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України. Висновок спеціаліста № 876 (ім)/888 (мг) складений на підставі приватної письмової заяви [PERSON] від 22 березня 2023 року по наданню послуг щодо встановлення батьківства не може бути визнаний належним та допустимий доказом з огляду на наступне. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у висновку № 876 від 11 квітня 2023 року комплексного судово-медичного молекулярно-генетичного дослідження виконаного фахівцями КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради та КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Вказаний висновок не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до вимог статті 106 ЦПК України в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду. Згідно п. 2.5.6 Правил проведення судове медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судове медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року №6, експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей може бути проведена у випадку, коли одного з батьків чи дитини немає в живих, але є який-небудь біологічний матеріал від них (пляма крові, виділення, волосся, тощо) чи медична документація із зазначенням групи крові. Судом враховується, що отримання біологічного зразка для експертного дослідження у вигляді медичного втручання, медичних маніпуляцій, може завдати родинні померлого, яка акумулюється в моральну шкоду, пов`язану з поширеним уявленням про неповагу до людської честі й гідності. Право на фізичну (тілесну) недоторканість є варіантом права на свободу і особисту недоторканість. Це випливає із прав на повагу до гідності людини, яка є невід`ємною ознакою цивілізованого суспільства. Воно є загальновизнаним на міжнародному рівні. Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 28 Конституції України неприпустимо піддавати особу без її згоди медичним науковим чи іншим дослідам. Вище вказана норма Основного Закону відповідає і статті 7 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Статтею 29 Конституції України, Загальною декларацією прав людини (1948 року), Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року) додатково закріплено право кожного громадянина на свободу і особисту недоторканість. [PERSON] , сестра [PERSON] , згоду на відібрання біологічного матеріалу померлого брата не надавала. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року № 1102-IV усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене у: згоді чи незгоді на проведення патолого-анатомічного розтину; згоді чи незгоді на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів; побажанні бути похованим у певному місці, за певними звичаями, поруч з певними раніше померлими чи бути підданим кремації; дорученні виконати своє волевиявлення певній особі; іншому дорученні, що не суперечить законодавству. Контроль за виконанням волевиявлення громадян про належне ставлення до їхнього тіла після смерті в частині надання згоди на проведення патолого-анатомічного розтину, згоди чи незгоди на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів здійснюється відповідно до закону. Вилучення органів та/або тканин тіла здійснюється з дозволу чоловіка, дружини, близьких родичів (батьків, дітей, сестри, брата, діда, баби, онуків). Такої згоди не отримано. Доводи представника позивача про те, що висновок № 876 від 11 квітня 2023 року беззаперечно доводить, що [PERSON] не є біологічним батьком позивача, суд відхиляє, оскільки спеціаліст не проводив експертне дослідження біологічних зразків [PERSON] . Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б із достовірністю підтверджували факт батьківства [PERSON] щодо [PERSON] , того, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали й вели спільне господарство до народження дитини [PERSON] (у тому числі, в період з січня 1984 року по 21 грудня 2022 року), спільно виховували та утримували дитину, а також того, що померлий за життя визнавав його своїм сином. Таким чином, суд, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] про оспорювання батьківства та встановлення батьківства. Щодо судових витрат Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 2147,20 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається судом на позивача.

Outcome: dismissed