Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних долях по 1/2 частці за кожним нерухоме майно, яке було набуте подружжям в період проживання в зареєстрованому шлюбі, а саме: земельну ділянку кадастровий номер 3223110100:01:019:0100, загальною площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка [NUMBER] , транспортний засіб марки «SMART ROADSTER», ідентифікаційний номер кузова/шасі [NUMBER] , 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . В порядку поділу неподільної речі, транспортного засобу марки «SMART ROADSTER», 2004 р.в., ідентифікаційний номер кузова/шасі [NUMBER] , 2004 р.в., д.н.з. [NUMBER] , виділити його у особисту власність [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] зі сплатою на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , компенсації половини його вартості замість частки відповідача у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі 72\~295,30 грн. Стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] всі судові витрати в тому числі сплачений судовий збір, витрати позивача пов`язані з розглядом справи, а також витрати позивача пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 27.09.2008 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05.09.2022 року. В період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем за спільні кошти ними було придбано рухоме та нерухоме майно, а саме земельну ділянку та автомобіль. Вказане майно є об`єктами права спільної сумісної власності позивача та відповідача, оскільки набуто ними за час перебування в зареєстрованому шлюбі, а тому підлягає поділу. У зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом. 13.11.2023 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого судового засідання. 26.02.2024 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Представник позивача\~ [PERSON] \~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримав\~в повному\~обсязі та\~просив їх\~задовольнити,\~посилаючись на\~обставини викладені\~в позові.\~Пояснив,\~що сторони\~перебували в\~зареєстрованому шлюбу,\~який біло\~розірвано рішенням\~Обухівського районного\~суду Київської\~області.\~Від шлюбу\~сторона мають\~неповнолітню дитину.\~За час\~перебування в\~зареєстрованому шлюбі\~сторонами було\~придбано земельну\~ділянку та\~автомобіль,\~що є\~спільним майном\~подружжя,\~яке позивачка\~просить визнати\~спільною сумісної\~власністю подружжя\~та в\~порядку поділу\~спільного майна\~просить визнати\~спільною сумісною\~власністю подружжя\~в рівних\~долях по\~1/2\~частці за\~кожним об`єктом\~нерухомого майна.\~В порядку\~поділу неподільної\~речі,\~транспортного засобу\~марки «SMART\~ROADSTER»,\~2004\~р.в.,\~ідентифікаційний номер\~кузова/шасі\~ [NUMBER] ,\~2004\~р.в.,\~ д.н.з.\~ [NUMBER] , виділити його у особисту власність [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] зі\~сплатою на\~користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , компенсації половини його вартості замість частки відповідача у праві спільної сумісної власності на автомобіль в розмірі 72\~295,30 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовну вимоги щодо поділу спільного майна подружжя визнав в повному обсязі. Щодо стягнення суми сплаченого судового збору заперечив частково, зокрема в частині стягнення половини сплаченого судового збору. Щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу заперечив в повному обсязі. Вислухавши представника позивачки, відповідач, перевіривши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. 27 вересня 2008 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 309. Після реєстрації шлюбу у позивачки та відповідача народилась донька: [PERSON] , [INFO] . Через певний проміжок часу, після реєстрації шлюбу, сімейне життя між сторонами не склалося, та в подальшому рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05.09.2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В період зареєстрованого шлюбу, за спільні кошти сторонами було придбано земельну ділянку та 13 червня 2013 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3223110100:01:019:0100, загальною площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу № НВ-9930372602023 від 24.10.2023 року із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, вартість земельної ділянки з кадастровим номером 3223110100:01:019:0100, загальною площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: Київська обл., м. Обухів житловий масив, сектор III, квартал 9 земельна 28, складає 380 937,89 грн. Також за спільні кошти сторони в період зареєстрованого шлюбу, придбали транспортний засіб марки «SMART ROADSTER», ідентифікаційний номер шасі/кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] . 11 квітня 2012 року було зареєстровано вищевказаний транспортний засіб на позивачку, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно звіту ФОП [PERSON] ринкова вартість транспортного засобу марки «SMART ROADSTER», ідентифікаційний номер шасі/кузова [NUMBER] д.н.з. [NUMBER] складає 144\~590,60 грн. Зазначене нерухоме майно було придбано за спільні кошти подружжя в період проживання у зареєстрованому шлюбі, а тому має статус спільного майна подружжя в рівних долях по 1/2 частині за кожним (в розумінні вимог ст.ст.60,61 СК України). Згідно ст.\~3\~СК\~України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Виходячи з наведених норм кожна людина має право на сімейне життя, при цьому укладання шлюбу між чоловіком та жінкою не є обов`язковою умовою для створення їхньої сім`ї. Сім`я може бути створена на будь-яких підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1, 2 ст.\~21\~СК\~України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~36\~цього\~Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.09.2008 року та 05.09.2022 року шлюб між ними рішенням Обухівського районного суду Київської області було розірвано, що підтверджується матеріалами справи. Згідно\~статті 68 СК України\~розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до\~ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єкти права спільної сумісної власності визначені ст.61 СК України. Положення ч.2 ст.60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцією права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Як передбачено ч.1 ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними Отже, право на вільне та безперешкодне володіння, користування та розпорядження майном, у тому числі і тим, що є об`єктом права спільної сумісної власності, гарантоване кожній особі, яка є його власником, не залежно від того, чи він володіє ним особисто чи воно перебуває у спільній власності. Аналогічне положення міститься і в ч.3 ст.368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Майнові права та обов`язки подружжя, підстави виникнення цих прав та обов`язків визначаються Сімейним кодексом України (далі - СК України).\~ Такі висновки ґрунтуються на положеннях ст.ст.15,16 ЦК України, відповідно до яких кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу майна, що є у спільній сумісній власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, як випливає зі змісту ч.1 ст.70 СК України та ч.2 ст.372 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи те, що вищевказане нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, оскільки набуто ними за час перебування у шлюбі, вони мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільним майном, що випливає з наступного. У відповідності до ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тому, положення ст. 391 ЦК України встановлює гарантію права власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.\~71\~Сімейного\~кодексу\~України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. З обставин справи вбачається, що це спірне майно, придбане під час перебування в зареєстрованому шлюбі, тобто набуте ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 368, 372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а державна реєстрація права власності за одним із подружжя порушує законні права та інтереси іншого, як співвласника такого майна. Частиною 1 ст.\~61\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми\~закону\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. За таких обставин, суд виходить з того, що спірне майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер 3223110100:01:019:0100, загальною площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка [NUMBER] , транспортний засіб марки «SMART ROADSTER», ідентифікаційний номер кузова/шасі [NUMBER] , 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ., є спільною власністю сторін. Оскільки вказане\~вище майно\~набуто сторонами\~під час\~перебування в зареєстрованому шлюбі,\~є об`єктом\~спільної сумісної\~власності сторін,\~відтак може\~бути поділено\~між сторонами\~в судовому\~порядку на засадах рівності часток кожного із сторін. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами ст.ст.\~76-81\~ЦПК\~України засобами доказування є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними і допустимими доказами, тому позов підлягає до задоволення. Щодо стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з вищевикладеним, суму сплаченого судового збору у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача в повному обсязі. При цьому суд не приймає до уваги позицію відповідача в частині стягнення з нього половини суми сплаченого судового збору, оскільки відповідачем повідомлено суду про визнання позивних вимоги після закриття підготовчого провадження у справі та початку судового розгляду по суті. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.3 п.1\~ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Частиною третьою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши подані документи, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5\~000,00 грн. 00 коп. Суд не вбачає ознак співмірності заявленого представником позивачки розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи, що на підтвердження понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу суду не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Outcome: approved