Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Адвокат Прядка\~В.М.,\~як представник\~ [PERSON] ( [INFO] ,\~ [ADDRESS] ,\~РНОКПП \~ [NUMBER] ),\~звернувся до\~Придніпровського районного\~суду м.\~Черкаси з\~позовом до\~ [PERSON] ( [INFO] ,\~ [ADDRESS] ,\~РНОКПП [NUMBER] ),\~ [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради (18001, м. Черкаси, вул. Б. Вишневецького, 36, РНОКПП [NUMBER] ) про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності [NUMBER] від 21.09.2018, що видане Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради власниками квартири, що знаходиться в [ADDRESS] є [PERSON] (приватна власність) та [PERSON] (спільна часткова власність). 06 червня 2018 року у справі № 711/560/18 Придніпровським районним судом у м. Черкаси було ухвалено заочне рішення про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою за адресою: [ADDRESS] . На момент ухвалення даного рішення квартира була неприватизована, основним квартиронаймачем являлася [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] членами сім`ї наймача. Після зняття [PERSON] з реєстрації у вказаній квартирі, [PERSON] та [PERSON] , скориставшись тим, що [PERSON] не знав, що втратив право на користування житлом, отримали можливість збільшити свою частку у праві власності (з 1/3 частини на 1/2), під час передачі житла органами місцевого самоврядування, вказаним громадянам. 21 вересня 2018 року [PERSON] та [PERSON] Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради було видане свідоцтво про право власності СТЕ 125512. На підставі вказаного свідоцтва, 12.12.2018 року, відповідачі зареєстрували право спільної часткової власності (по 1/2 частині кожному) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1723080471101. Вказує, що лише на початку березня 2021 року позивач дізнався від державного виконавця Придніпровського ВДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції у Черкаській області про існування заочного рішення, яким втратив право на користування житлом. Просить визнати недійсним з дати видання та скасувати Свідоцтво про право власності серія та номер [NUMBER] , виданого 21.09.2018 року Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради, на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 17223080471101, зареєстрованого на праві приватної власності за [PERSON] (розмір частки 1/2 ) та [PERSON] (розмір частки 1/2); стягнути з відповідачів судові витрати по справі та витрати на професійну правничу допомогу. 20 вересня 2021 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 06 липня 2022 року ухвалою суду заборонено [PERSON] та [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо продажу, дарування, міни, реалізації, звернення стягнення та відчуження і зміни власника у будь-який спосіб відносно квартири за адресою: [ADDRESS] . 06 липня 2022 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у справі № 711/560/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Черкаська міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. 02 жовтня 2023 року ухвалою суду поновлено провадження у справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. 22 листопада 2023 року через систему «Електронний суд» адвокат Кучер Ю.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , надала заяву про збільшення позовних вимог. Заява мотивована тим, що на початку березня 2021 року [PERSON] стало відомо, що Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради на підставі наказу від 21.09.2018 року було видане свідоцтво про право власності СТЕ 125512 від 21.09.2018 року на квартиру в [ADDRESS] , згідно якого власниками квартири є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30.05.2023 року у справі № 711/560/18 встановлено, що [PERSON] не втратив інтерес до спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , вона є його єдиним титлом, тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Черкаська міська рада, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без задоволення. 12 вересня 2018 року [PERSON] звернулась до керівника органу приватизації із заявою про передачу в приватну власність спірної квартири до якої була додана довідка про склад сім`ї від 16.07.2018 № 4558, відповідно до якої в спірній квартирі зареєстровані лише [PERSON] та [PERSON] . Згідно до наказу Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 21.09.2018 року № 178 спірну квартиру в [ADDRESS] було передано у приватну власність згідно зі списком. 21 вересня 2018 року директором Департаменту економіки та розвитку ЧМР видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру в [ADDRESS] на підставі якого відповідачі здійснили державну реєстрацію права приватної власності. Вказує, що спірним наказом Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 21.09.2018 року № 178 відповідачам надано у власність спірну квартиру з порушенням прав та законних інтересів позивача, оскільки, він був позбавлений права на отримання частини квартири у власність відповідно до ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» квартир (будинків) державного житлового фонду, а тому, порушені права позивача підлягають до поновлення шляхом визнання недійсним та скасування Наказу Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 21.09.2018 року № 178 в частині приватизації квартири в [ADDRESS] . 16 січня 2020 року набули чинності зміни до ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка була викладена в новій редакції, зокрема, в абзаці 3 ч. 3 ст. 26 Закону було передбачено, що ухваленням судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсним чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства. Просить визнати недійсним та скасувати наказ Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 21.09.2018 року № 178 в частині приватизації квартири в [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право власності Серія та номер [NUMBER] видане 21.09.2018 року Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради та скасувати запис про право власності № 29479229 від 12.12.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 44646461 від 17.12.2018 Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради. 13 грудня 2023 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. 16 лютого 2024 року через канцелярію суду адвокат Кучер Ю.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , надала заяву про розмір фактично понесених судових витрат, в якій зазначено, що в заяві про збільшення позовних вимог представником позивача, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 178 ЦПК України, заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи в розмірі 12000 грн. 00 коп. Фактична сума судових витрат, які позивач поніс, станом на 15.02.2024 року, складається з витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 20000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією б/н від 15.02.2024. Просить судові витрати покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Адвокат Кучер Ю.В., яка діє в інтересах позивача [PERSON] , в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задоволити. Також, просила покласти на відповідачів судові витрати. Адвокат Захарченко Н.О., яка діє в інтересах відповідачів [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі та стягненню з відповідачів судових витрат. Представник відповідача Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради за дорученням [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши через систему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без її участі. Також зазначено, що проти задоволення позову заперечують, права та законні інтереси позивача Департаментом економіки та розвитку не були порушені. Також, надано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими.. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 06 червня 2018 року заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси визнано [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] із зняттям з реєстрації (справа № 711/560/18). 21 вересня 2018 року Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради видано Свідоцтво про право власності Серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної власності є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] (частка -1, в рівних частках).Підставою зазначено Наказ департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради № 178 від 21.09.2018. Також, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 247625549 від 10.03.2021, 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] (номер запису про право власності/довірчої власності: 29479229; дата, час державної реєстрації: 12.12.2018; Державний реєстратор: [PERSON] , Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради; підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія та номер : [NUMBER] , виданий 21.09.2018, видавник: Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44646461 від 17.12.2018 11:26:02, [PERSON] , Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради) та [PERSON] (номер запису про право власності/довірчої власності:29479194; дата, час державної реєстрації: 12.12.2018; Державний реєстратор: [PERSON] , Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради; підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] , виданий 21.09.2018, видавник: Департамент економіки та розвитку Черкаської міської ради; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44646461 від 17.12.2018 11:26:02, [PERSON] , Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради). 11 травня 2021 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси заочне рішення від 06 червня 2018 року по справі № 711/560/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Черкаська міська рада про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням скасовано. 30 травня 2023 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Черкаська міська рада, [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням залишено без задоволення. 19 вересня 2023 року постановою Черкаського апеляційного суду рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року по справі № 711/560/18 залишено без змін. 13 грудня 2023 року постановою Верховного Суду рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 травня 2023 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2023 року та постанову Черкаського апеляційного суду залишено без змін. В судовому засіданні встановлено, що на момент винесення Придніпровським районним судом м. Черкаси заочного рішення від 06 червня 2018 року по справі № 711/560/18 квартира за адресою: [ADDRESS] приватизованою не була, а рішення про її приватизацію було прийняте 21 вересня 2018 року. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як вбачається зі змісту Свідоцтва про право власності Серії [NUMBER] від 21.09.2018 року, приватизація квартири за адресою: [ADDRESS] відбулась згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Відповідно до ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Відповідно до ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127. Видача свідоцтва про право власності передбачена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868 (в редакції чинній на момент видачі Свідоцтва),визначала процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також, процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до п. 24 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, у випадках, установлених законом, державний реєстратор органу державної реєстрації прав після прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, відкриття відповідного розділу Державного реєстру прав та/або внесення записів до зазначеного Реєстру формує свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Свідоцтво оформляється у двох примірниках, один з яких долучається до реєстраційної справи, а другий видається заявникові. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент видачі оскаржуваного свідоцтва) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається у разі виділення окремого об`єкта нерухомого майна зі складу об`єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об`єктів. Свідоцтво про право власності на нерухоме майно підписується державним реєстратором і засвідчується печаткою. Згідно зі ст. 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент видачі оскаржуваного свідоцтва) у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. У п. 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків передбачено, що громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. В судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 2018 року Наказом директора Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради № 178 від 21.09.2018 року передано у власність громадян держане житло згідно зі списком (додаток). Відповідно до Витягу з додатку до наказу департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 21.09.2018 № 178, [PERSON] передано у власність житло за адресою: [ADDRESS] . 21 вересня 2018 року директором Департаменту економіки та розвитку ЧМР видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру в [ADDRESS] на підставі якого вони здійснили державну реєстрацію права приватної власності. Тобто, Свідоцтво про право власності є документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідачів відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Як зазначено в постанові Верховного Суду від 22.12.2020 року по справі № 303/6366/17, порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що при приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] не було включено до членів сім`ї [PERSON] . Спірним Наказом Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради від 21.09.2018 року № 178 [PERSON] та [PERSON] надано у власність спірну квартиру з порушенням прав та законних інтересів позивача, оскільки, [PERSON] був позбавлений права на отримання частини квартири у власність, відповідно до ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» квартир (будинків) державного житлового фонду. Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Суд звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Аналогічна правова позиція зазначена в Постанові Великої Палати Верховного Суду № 367/2022/15-ц від 29 травня 2019 року. А тому,\~враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку\~про визнання\~недійсним та\~скасування наказу\~Департаменту економіки\~та розвитку\~Черкаської міської\~ради від\~21.09.2018\~року №\~178\~в частині\~приватизації квартири\~в [ADDRESS] \~та про\~визнання недійсним\~Свідоцтва про\~право власності\~Серії [NUMBER] , видане 21.09.2018 року Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради та скасувати запис про право власності № 29479229 від 12.12.2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майн, який був внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 44646461 від 17.12.2018 Департамент організаційного забезпечення Черкаської міської ради). Відносно судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року). Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). Частиною 6 ст. 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витратна оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до матеріалів справи, на підтвердження витрат на правову допомогу адвоката під час розгляду даної справи, суду надано: Ордер на надання правничої (правової) допомоги Серії СА № 1066620 [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги/ доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги № 359 від 09 жовтня 2023 року у Придніпровському районному суді м. Черкаси адвокатом Кучер Юлією Вікторівною. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЧК № 000565 на ім`я [PERSON] . Договір про надання правової допомоги від 09 жовтня 2023 року, укладеного між адвокатом Кучер Ю.В. та [PERSON] . Відповідно до п. 1 Договору, клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу та здійснювати представництво інтересів клієнта в Придніпровському районному суді м. Черкаси в справі № 711/4870/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 3 Договору, гонорар винагорода адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку визначених цим договором. За правову допомогу клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) в розмірі 20000 грн. 00 коп. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення Адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Гонорар адвоката сплачується в день укладення даного договору. Клієнт може здійснити адвокатові оплату за послуги, які будуть надані у безготівковому порядку на рахунок адвоката або готівкою. Після ухвалення рішення судом першої інстанції в справі № 711/4870/21 в разі позитивного результату для клієнта, клієнт сплачує адвокату гонорар успіху в розмірі 20000 грн. 00 коп. протягом 10 календарних днів. Квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 15.02.2024 року, відповідно до якої прийнято від [PERSON] 20000 грн. 00 коп. на підставі Договору № 359 від 09.10.2023. У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд враховує, що відповідачами заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат позивача понесених на оплату правничої допомоги. Враховуючи викладене вище, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, які підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу та той факт, що розмір таких витрат є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвокатом, складністю справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви та стягненню з [PERSON] , [PERSON] та Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради на користь [PERSON] понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 5000 грн.00 коп. з кожного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн.00коп. (квитанція про сплату № 100877866 від 02 серпня 2021 року) та судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. (квитанція про сплату№ 4033-7078-2220-1374). А тому, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та Департаменту економіки та розвитку Черкаської міської ради на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 660 грн. 53 коп. з кожного. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На думку суду, заходи забезпечення позову по даній цивільній справі підлягають скасуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved