Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

03 серпня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, зменшення розміру сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що від шлюбу з відповідачем має двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 24 травня 2022 року Дарницьким районним судом м. Києва було видано судовий наказ щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу. Позивач зазначає, що наразі донька проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, а тому він просить суд звільнити його від сплати аліментів на доньку, зменшити розмір аліментів на утримання сина до 1/4 частини від усіх видів доходу та стягувати з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 серпня 2023 року цивільну справу № 753/13542/23 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 08 серпня 2023 року Відповідно до відомостей, які містяться у Єдиному державному демографічному реєстрі, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04 жовтня 2023 року на 14:30 год. 12 вересня 2023 року до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, розмір аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача залишити незмінним, а аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача визначити у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Підготовче засідання призначене на 04 жовтня 2023 року було відкладено за клопотання представника позивача на 27 жовтня 2023 року. У підготовчому засіданні призначеному на 27 жовтня 2023 року було відмовлено у задоволенні заяви позивача про виклик та допит свідка, підготовче засідання було відкладено на 11 грудня 2023 року для надання сторонам часу з метою врегулювання спору мирним шляхом. Підготовче засідання призначене на 11 грудня 2023 року було відкладено на 31 січня 2024 року для надання часу сторонам у справі врегулювати спір у позасудовому порядку. 31 січня 2024 року підготовче засідання було відкладено на 14 березня 2024 року за клопотанням представника відповідача. У підготовче засідання призначене на 14 березня 2024 року учасники справи не з`явилися, представники сторін подали до суду заяви, у яких просять проводити підготовче засідання за їх відсутності та відсутності позивача і відповідача, зазначили, що не заперечують щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою суду від 14 березня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 17 квітня 2024 року. У судовому засіданні 17 квітня 2024 року представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, зазначив, що донька проживає разом із позивачем, вона самостійно вирішила проживати саме з батьком, а отже, враховуючи те, що з відповідачкою проживає наразі лише одна дитина - син сторін, просив суд звільнити позивача (з дня набрання цим рішенням законної сили) від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання доньки, яка проживає з ним, зменшити розмір аліментів, який стягується з позивача на утримання сина з 1/3 на частину від усіх заробітків (доходів) як то визначено нормами законодавства на 1 дитину та призначити аліменти з відповідачки на його користь на утримання спільної доньки у розмірі частину від усіх заробітків (доходів). Зазначив, що заборгованості по аліментам у позивача на сьогодні немає, він сплатив всі належні кошти на утримання обох дітей, у розмірі, що був визначений судовим наказом. Відповідачка добровільно поїхала із їх спільної квартири та орендує за власним бажанням іншу квартиру, поряд з цим, у їхній спільній власності є ще одна квартира у Деснянському районі м. Києва, проте відповідачка там не проживає, а здавала її в оренду, у позивача навіть немає ключів від цієї квартири. Позовні вимоги просив задовольнити повністю. Позивач підтримав позицію свого представника у судовому засіданні. Представник відповідача у судовому засіданні частково заперечував проти заявлених вимог, вказав, що дійсно дочка сторін добровільно пішла проживати з батьком і наразі з 16 жовтня 2022 року проживає з батьком, в той же час заперечував проти зменшення розміру аліментів на утримання сина сторін, оскільки відповідачка має незначний дохід порівняно з позивачем, змушена орендувати квартиру для проживання із сином, за яку вона щомісячно сплачує у середньому з комунальними послугами 18000 грн, при цьому позивач проживає у їх спільній квартирі, яка є спільною частковою власністю позивача та відповідача, а отже не витрачає додатково кошти на сплату оренди як відповідач. Просив відмовити у задоволенні вимоги про зменшення розміру аліментів, враховуючи те, що відповідач несе значно більші витрати на утримання сина ніж позивач, а також призначити стягнення з відповідачки аліментів на утримання дочки у мінімальному розмірі - 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідачка підтримала позицію свого представника, не заперечувала, що добровільно виїхала із квартири по [ADDRESS] , оскільки не могла більше проживати там з позивачем через його недостойну поведінку. Вказала, що позивач приховав від державного виконавця свої дійсні доходи, мав певний період заборгованість по аліментам, чи є така заборгованість наразі вона не знає, до державного виконавця за довідкою не зверталась. Зазначила, що дійсно у їх спільній власності із позивачем є квартира у Деснянському районі м. Києва, проте вона там не проживає із сином, бо син ходить у школу у Дарницькому районі м. Києва та для зручності сина вона орендує квартиру у цьому районі. Повідомила, що наразі в квартирі ніхто не проживає, вона ні ким не зайнята. Просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог та врахувати її доходи і значні витрати порівняно із позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та її представника, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи обома учасниками справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 9 червня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). Від шлюбу подружжя має двох дітей: дочку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 15-16). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 13-14). Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до судового наказу, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 24 травня 2022 року з [PERSON] (позивач) на користь [PERSON] (відповідач) стягуються аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частина від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 травня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 11). Стосовно вимоги про звільнення від сплати аліментів. Як зазначив у судовому засіданні позивач та це не заперечувалось відповідачем, донька [PERSON] проживає наразі з батьком. Позивач вказав, що з 18 жовтня 2022 року, а відповідач - з 16 жовтня 2022 року. Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями частини другої статті 188 СК України визначено, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Судом встановлено, що дочці сторін у справі [PERSON] наразі 16 років та вона самостійно вирішила проживати з батьком з жовтня 2022 року (на той час є вже виповнилось 14 років). При цьому за судовим наказом від 24 травня 2022 року, який перебуває на примусовому виконанні, продовжується стягнення аліментів з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] на утримання обох спільних дітей і доньки і сина, який проживає разом з матір`ю і це не заперечується і не оспорюється наразі сторонами у справі. Зміна фактичних обставин після видання судового наказу від 24 травня 2022 року про стягнення аліментів, а саме визначення неповнолітньою [PERSON] місце свого проживання саме з батьком, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти (відповідач [PERSON] ), є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України є підставою для звільнення від сплати аліментів. Беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, враховуючи встановлений факт проживання з жовтня 2022 року неповнолітньої [PERSON] разом з позивачем, суд дійшов висновку про необхідність звільнити позивача [PERSON] від сплати аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 24 травня 2022 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/4864/22. Стосовно вимоги про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів з відповідача. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Згідно частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із долучених до матеріалів справи довідок, позивач [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] та за період з березня 2022 року по травень 2023 року (15 місяців) отримав (за винятком аліментів) 602801,14 грн (а.с. 17), відповідачка [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] та за період з серпня 2022 року по липень 2023 року (12 місяців) отримала дохід у розмірі 343621,70 грн (а.с. 49). Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При розгляді справ вказаної категорії суд, вирішуючи питання про зменшення розміру аліментів, враховує чи відповідатиме зменшений розмір аліментів інтересам дітей сторін у справі, чи не ставить їх у несприятливі умови в частині матеріального забезпечення, погіршуючи положення самих дітей. Відповідно до статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 років до 18 років, до вікової категорії якої належать діти позивача та відповідача, становить: з 1 січня - 3196 грн, гарантований мінімальний розмір - 1598 грн. Судом встановлено, що на час видачі судового наказу про стягнення з позивача аліментів на користь відповідачки на утримання обох дітей, діти проживали разом із відповідачкою, враховуючи специфіку такого судового рішення як судовий наказ, який, відповідно до приписів норм ЦПК України, може бути виданий виключно при заявлені вимоги про стягнення аліментів на утримання двох дітей саме у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), при цьому під час видачі судового наказу суд не має можливості задовольнити його частково, з огляду на те, що фактично з жовтня 2022 року донька сторін знаходиться на одноособовому утриманні позивача, а син сторін проживає разом з відповідачкою, суд доходить висновку, що у такому випадку, враховуючи щомісячний розмір заробітної плати обох батьків та з огляду на те, що аліменти визначаються саме у частці від доходу (тобто із зменшення/збільшення заробітної плати відповідно зменшується/збільшується щомісячна сума аліментів на дитину), буде справедливим та таким, що ухвалено з урахуванням найкращих інтересів обох дітей сторін, враховуючи їх вік, рішення про зменшення з позивача аліментів на утримання сина з 1/3 частини на частину всіх його доходів та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання доньки у розмірі частини всіх її доходів. Стосовно доводів відповідачки та її представника про те, що вона витрачає додатково кошти на оренду квартири та сплату комунальних послуг, суд зазначає, що саме відповідачка ухвалила рішення про зміну місця проживання та переїхала з квартири по [ADDRESS] , частка якої належить їй на праві власності, за власною ініціативою та самостійно обирала місце свого подальшого проживання з сином. Поряд з цим, як було встановлено у судовому засіданні, у Деснянському районі м. Києва сторони мають у спільній власності ще одну квартиру, в якій ніхто не проживає та ані позивачу, ані відповідачу ніхто не чинить перешкод у користуванні такою квартирою, а отже сторони не позбавлені можливості вирішити питання користування спільним майном, з урахуванням інтересів обох власників, дітей та фінансового забезпечення кожного. Крім того, вирішуючи такий спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). При цьому суд вважає, що зменшення розміру аліментів до 1/4 частини доходів позивача та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів у розмірі частини її доходів відповідає вимогам статті 182 та частині п`ятій статті 183 СК України щодо розміру аліментів на одну дитину, (враховуючи, що з кожним із батьків проживає одна спільна дитина), буде справедливим балансом між захистом прав батьків та прав обох їх спільних дітей, в той час як визначений розмір аліментів відповідачкою на утримання сина у розмірі 1/3 частина доходу, а на утримання доньки - 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1598 грн) не відповідатиме найкращим інтересам дітей та не забезпечить рівність обох дітей сторін щодо розміру їх утримання. Суд зауважує, що учасники справи не позбавленні права до повноліття дитини звернутись до суду в порядку статті 192 СК України на зменшення або збільшення розміру аліментів за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved