Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 10 600. 00 грн. боргу за умовами кредитного договору. Посилається в позові на те, що 25 жовтня 2022 року з відповідачем був укладений кредитний договір № 25.10.2022-100000106. за умовами якого йому був наданий кредит у розмірі 5 000. 00 грн. строком на 42 дні з датою повернення 05 грудня 2022 року. Умовами договору встановлена процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду. Ставка «стандарт»- фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 3% за один день, яка застосовується протягом усього строку кредитування, крім первинного. Свої зобов`язання за договором товариство виконало, відповідачу були перераховані грошові кошти на вказані ним реквізити шляхом електронного переказу. Відповідач свої зобов`язання не виконує, кредит та проценти не погашає, а тому просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 13 листопада 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 14 листопада 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позов. 30 листопада 2023 року відповідач подав відзив, яким проти позову заперечує. Зазначає, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ХІ « Про внесення змін до Податковог кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на перід дії воєнного стану» допонено розділ «Прикінцеві положення « ЦК України пунктом 18, яким заборонено стягувати з боржників за умовами кредитних договорів штрафні санкції за їх невиконання. Нарахован платежі станом на 24 лютого 2022 року підлягають списанню. З урахуванням цього, просить у позові відмовити. 13 грудня 2023 року позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що приведеними відповідачем нормами закону передбачено лише заборону стягувати штафні санкції та пеню за невиконання умов договору Позивач при звернення до суду просить стягнути лише саме тіло кредиту та проценти, передбачені умовами договору. З урахуванням цього,просить задовольнити позов. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1046 цього кодексу договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 25 жовтня 2022 року між ТОВ» «Споживчий центр» та відповідачем був укладений кредитний договір № 25.10.2022-100000106. Відповідно до п.2 кредитного договору сума кредиту становить 5 000. 00 гр, строк кредитування- 42 дні з моменту його надання, дата повернення - 05 грудня 2022 року. Відповідно до розділу 2 кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є публічна пропозиція ( оферта ). Договір сторонами був укладений у порядку, визначеному Законом України» Про електронн комерцію». Відповідно до умов договору він підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий позивачем на його мобільний номер телефону після ідентифікації в системі. Звертаючись до суду позивач зазначив, що після укладення договору відповідач будь-яких дій, направлених на виконання умов договору, не вчинив, заборгованість після закічення строку дії договору не погасив. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У ст. 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідач, як позичальник, тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. З матеріалів справи вбачається, що умови договору позивачем виконані. В свою чергу, відповідач умови договору не виконує, кредит та відсотки за умовам договору не погасив. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи викладене вище, неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. В той же час, з розрахунку позивача вбачається, що проценти за умовами договору нараховані ним станом на 01 листопада 2023 року. За змістом ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати розмір процентів, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що сума кредиту за умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, становить 5 000, 00 грн., строк кредитування - 42 дні, процентна ставка - 2 % за один день користування кредитом потягом строку кредитування. Ставка «Стандарт» у розмірі 3% умовами договору визначена для застосування після спливу строку кредитування. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи вищевикладене,істотними умовами кредитного договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року, відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦИК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням цього, досягнутої сторонами ціни договору при його укладенні, до стягнення з відповідача належить сума не виконаного грошового зобов`язання за обумовлений сторонами строк кредитування, який складає 7 100. 00 грн. ( 5.000, 00 + 2 100. 00 = 7 100.00 ). При цьому розмір процентів за період дії кредитного договору становить 2 100.00 грн. ( 5 000.00 : 100 = 50.00; 50.00 х 42 = 2 100.00 ). Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені в відзиві, виходячи з наступного. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Тобто, рівними є не тільки права, а й обов`язки сторін у справі. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Звертаючись до суду, позивачем приведені обставини та надані докази, якими обґрунтовуються вимоги позову. Відповідач, заперечуючи проти позову, будь-яких доказів виконання умов договору та відсутності у нього обов`язку перед позивачем, не довів. Крім того, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, доповненого Законом № 2120-IX від 15.03.2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Предметом спору сторін за позовом є сума кредиту, надана відповідачу за умовами договору. Та проценти за користування коштами. Проценти, з точки зору закону, не є ні штрафними санкціями, ні пенею. З урахуванням цього твердження відповідача судом не можуть бути прийняті до уваги. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, часткового задоволення вимог позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 438. 22 гр.судового збору.

Outcome: partial