Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною вище заявою, у якій просила встановити факт належності [PERSON] державного акту на землю, виданого на ім`я « [PERSON] ». Заява мотивована тим, що померла [INFO] [PERSON] за життя склала заповіт, яким заповіла земельну частку, яка належала їй на підставі державного акта на землю серії І-ПЛ № 059463, заявниці. 06 березня 2024 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку. Заявниці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у державному акті серії І-ПЛ № 059463 власником зазначено « [PERSON] », а спадщина відкрилась після [PERSON] . Встановлення факту належності державного акту необхідно [PERSON] для оформлення спадщини. Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] звернулася до суду з даною заявою та просить її задовольнити. Ухвалою судді від 26 березня 2024 року у справі відкрите провадження та призначене судове засідання на 15 квітня 2024 року. У судове засідання заявниця та її представник [PERSON] не з`явилися, 15 квітня 2024 року до суду надійшло клопотання [PERSON] про розгляд справи без її участі, заяву підтримує та просить задовольнити (а.с. 18). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі (а.с. 17). У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. За положеннями ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 28 березня 2001 року Шилівською сільською радою народних депутатів на ім`я « [PERSON] » було видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 059463 (а.с. 9). 21 серпня 2012 року [PERSON] написала заповіт, який був посвідчений головою Шилівської сільської ради Решетилівського району Кальницькою Р.В. та зареєстрований в реєстрі за № 19 (а.с. 8). Згідно згаданого заповіту [PERSON] , [INFO] , заповіла заявниці [PERSON] земельну частку (пай), яка належала їй на підставі акта на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 059463. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 7). 06 березня 2024 року постановою державного нотаріуса Решетилівської державної нотаріальної контори Терещенко Г.В. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,82 га після померлої [PERSON] , у зв`язку з поданням невідповідного документу - державного акту (а.с. 6). Дана постанова мотивована тим, що у державному акті серії І-ПЛ № 059463 власником зазначено « [PERSON] », а спадщина відкрилась після [PERSON] . Судом встановлено, що заявниця [PERSON] позбавлена можливості в позасудовому порядку вирішити питання належності [PERSON] державного акту та внесення в нього відповідних виправлень, оскільки [PERSON] померла. Також судом встановлено, що померлій [PERSON] за життя належала земельна ділянка на підставі державного акту серії І-ПЛ № 059463, в якому власником зазначена « [PERSON] ». Крім того встановлено, що померла [PERSON] заповіла заявниці земельну ділянку, яка належала їй на підставі державного акту серії І-ПЛ № 059463. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення та тягне за собою виникнення майнових прав на належне оформлення спадкових прав. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено про те, що інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищезазначене, заяву [PERSON] про встановлення факту належності [PERSON] державного акту на право власності на землю суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, та

Outcome: approved