Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Позивач ТОВ «Енера Вінниця» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію. Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії юридичним та фізичним (побутовим) споживачам, відповідно до отриманої ліцензії (Постанова НКРЕКП від 14.06.2018р. № 429), починаючи з 01.01.2019 року. Абзацом 4 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VІІІ від 13 квітня 2017 року визначено, що електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, упродовж двох років з 1 січня 2019 року, виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території. Абзацом 5 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Боржник приєднався до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги та фактичного споживання обсягів електричної енергії опублікованого на веб-сайті Товариства за адресою: [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] . Так, згідно сальдово-оборотної відомості за боржником значиться заборгованість за спожиту електричну енергію на загальну суму 27\~049 грн. 76 коп. за період з 01 травня 2021 року по 31 липня 2023 року. Згідно пункту 2.1. Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних, Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору. Станом на момент подання даного позову відповідач заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 27 049 грн. 76 коп. не оплатив, що змушує позивача звертатися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Ухвалою судді\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~05\~вересня 2023\~року,\~у даній\~цивільній справі\~прийнято позовну\~заяву до\~розгляду та\~відкрито провадження\~за правилами\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення (виклику)\~сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. 19 жовтня 2023 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки 14 травня 2021 року [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу, було відчужено право власності на квартиру під номером [ADDRESS] [PERSON] . Споживання електричної енергії [PERSON] припинено з моменту підписання договору купівлі-продажу квартири, а саме 14 травня 2021 року. Також відповідач вказує у своєму відзиві на те, що як вбачається із довідки про споживання за період з 05.2021 по 08.2023 по Особовому рахунку № [NUMBER] , додану позивачем до позову, саме 14 травня 2021 року, на дату укладення договору купівлі-продажу, відповідачем було проведено оплату боргу за спожиту електроенергію в сумі 201 грн. 60 коп., хоча сума боргу становила 156 грн. 24 коп. Відповідно до відомостей паспортних даних відповідача було знято з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] 20 травня 2021 року. Заборгованість за спожиту електроенергію виникає з 06 червня 2021 року, тобто після продажу та передачі квартири новому власнику. Відповідач вважає, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно абз. 5 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Судом встановлено, що [PERSON] приєднався до публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON] не виконує обов`язку, щодо своєчасної та повної оплати спожитої електричної енергії, у зв`язку із чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 27\~049 грн. 76 коп. за період з 01 травня 2021 року по 31 липня 2023 року, що підтверджується довідкою про споживання за період з 05.2021 по 08.2023, сальдовими оборотами по споживачу 770303311. З приводу вказаних вище обґрунтувань суд зазначає наступне. Судом із копії паспорта [PERSON] встановлено, що він дійсно з 24 березня 2009 року по 20 травня 2021 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а з 02 вересня 2021 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Вказане також підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 30 серпня 2023 року, виданої Департаментом адміністративних послуг ВМР, отриманої судом під час вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі (а.с. 28). 14 травня 2021 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу квартири, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] передав у власність (продав), а [PERSON] , прийняла у власність (купила) належну продавцю квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 350948182 від 18 жовтня 2023 року, [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Державна реєстрація права власності проведена 14 травня 2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О. Таким чином, [PERSON] з 14 травня 2021 року не являється власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки № 459 від 06 квітня 2021 року, виданої ТОВ «Енера Вінниця», вказана довідка видана [PERSON] , о/р [NUMBER] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , про те, що на показник приладу обліку 19972, заборгованість за спожиту електричну енергію відсутня. З наданої позивачем довідки про споживання за період з 05.2021 по 08.2023 вбачається, що станом на 14 травня 2021 року заборгованість по оплаті електроенергії відсутня, а заборгованість за спожиту електроенергію виникає з 06 червня 2021 року, тобто після реєстрації права власності на вказану вище квартиру за новим власником (а.с. 13-15). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги (ч. 3 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку. До вказаного висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 02 квітня 2020 року у справі 757/29813/17-ц. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Таким чином, як встановлено судом, що в квартирі [ADDRESS] , в період, за який нараховано заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 27 049 грн. 76 коп., відповідач [PERSON] не проживав і дана квартира у його власності не перебувала, а тому відсутні підстави для стягнення вказаної заборгованості з відповідача. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «Енера Вінниця» до [PERSON] про стягнення суми боргу за спожиту електричну енергію. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed