Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

[PERSON] , через свого представника [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; - встановити над [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] опіку та призначити - [PERSON] , [INFO] їх опікуном. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що [INFO] померла дочка позивачки - [PERSON] . За час життя, [PERSON] , перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від вищевказаного шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактично з вересня 2022 року діти проживають з позивачкою, яка є їхньою бабусею. Після смерті [PERSON] , відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Крім того, за відповідачем рахується заборгованість по аліментам на дітей. З огляду на викладене, позивачка вважає, що саме вона зможе піклуватись про дітей та забезпечувати їх всім необхідним зокрема: одягом, взуттям, продуктами харчування, медичним обслуговуванням, надавати доступ до культурних та масових закладів та інше. З метою забезпечення прав дітей, враховуючи нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, позивачка просить позбавити його батьківських прав, а опікуном дітей призначити її, бабусю дітей. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.11.2023 відкрито загальне провадження у справі ( а.с. 29-30). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.12.2023 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 42). Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, представником позивачки адвокатом Лукашуком О.В. подано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки. Позовні вимоги підтримують повністю. Не заперечують проти заочного розгляду справи. В судовому засіданні 26.03.2024 позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання також не з`явився. Про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, за зареєстрованою адресою проживання, причину неявки суду не сповістив. Не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. 05.12.2023 року виконавчим комітетом Райгородоцьої сільської ради Бердичівського району Житомирської області, як органом опіки та піклування, на адресу суду скеровано повідомлення про розгляд справи за відсутності їх представника ( а.с. 47). Суд, за згодою позивачки, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторони позивачки, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебували в шлюбі, який був зареєстрований 15.08.2008 року Іванопільською селищною радою Чуднівського району Житомирської області, актовий запис №16 (а.с.11). [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2022 (а.с.10). Згідно витягу №176 від 09.10.2023 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстровані позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.14). Як вбачається з довідки №149 від 09.10.2023, виданої Озадівським ліцеєм Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області [PERSON] , [INFO] навчається в 8 класі Озадівського ліцею. Батько не цікавиться навчанням доньки, не відвідує батьківські збори, вихованням не займається (а.с.16). Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , наданої Озадівським ліцеєм, дитина має добрий загальний розвиток, бере активну участь у громадському житті школи. Бабуся приділяє належну увагу вихованню онуки (а.с.15). Як вбачається з довідки №150 від 09.10.2023, виданої Озадівським ліцеєм Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області [PERSON] , [INFO] навчався в Озадівському ліцеї до 15.06.2023. Батько не цікавився навчанням сина, не відвідував батьківські збори, вихованням не займався (а.с.18). Згідно характеристики [PERSON] , [INFO] , наданої Озадівським ліцеєм, хлопець розумово та фізично розвинений відповідно до свого віку, бере активну участь у громадському житті школи (а.с.17). Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей підтверджується висновком виконавчого комітету Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, як органу опіки та піклування від 16.02.2023 року №14 з якого вбачається, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у вихованні дітей участі не бере, фізичним розвитком, навчанням, станом здоров`я не цікавиться, тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.19-20). Відповідно до висновку, виконавчого комітету Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області від 11.01.2024 № 3, орган опіки та піклування вважає доцільним встановлення над дітьми опіки та призначення [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є дочкою позивачки. Зазначила, що батько дітей самоусунувся від їх виховання з серпня 2022 року, діти проживають разом з позивачкою, їх мати померла. Відповідач дітьми не цікавиться, матеріально не допомагає. Останній раз його бачили на похоронах сестри. Вихованням та утриманням дітей займається позивачка, вона також допомагає дітям матеріально. Свідок [PERSON] яка також є донькою позивачки, повідомила, що її сестра, мати дітей, померла, позивачка бажає взяти дітей під опіку. Відповідач дітям не допомагає, не цікавиться ними взагалі. З 2022 року діти проживають з позивачкою, яка повністю їх утримує. Діти з відповідачем спілкуватися не бажають, він був байдужий до них коли ще проживав разом із ними, він їх бив, ображав. Він навіть не знає коли в них день народження. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результат для дитини, який має настати. Згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. ВС в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дослідженими доказами доводиться свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Це виразилося у тому, що відповідач з серпня 2022 року самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням дітей, не утримує їх, не спілкується з ними, не виявляє батьківської уваги та турботи, діти фактично проживають із бабусею, яка повністю опікується ними. Оскільки такі дії відповідача тривають протягом значного періоду часу, настали з винної поведінки останнього, тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи відсутність протипоказань щодо призначення [PERSON] піклувальником [PERSON] , [INFO] та опікуном [PERSON] , [INFO] , та зважаючи, що орган опіки та піклування згідно подання від 11.01.2024 вважає за доцільне призначити її опікуном дітей, суд вважає за необхідне встановити над дітьми опіку/піклування та призначити їх опікуном / піклувальником [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2147,20 грн

Outcome: approved