Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

У січні 2022 року до суду звернулося ТОВ «Фінфорс» (далі - позивач, товариство) із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 26 березня 2019 року [PERSON] уклала із ТОВ «СС Лоун» кредитний договір № 521901-А в електронній формі, згідно з яким відповідач отримала кредит у розмірі 6500,00 грн., строком кредитування на 21 день на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,33% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Реальна процента ставка за користування кредитом становить 485,45%. Позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання коштів в кредит. У встановлений строк 16.04.2019 року відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала та уклала декілька додаткових угод до кредитного договору. Відповідно до Додаткової угоди № 3 строк кредитного договору був продовжений до 30.05.2019 року. Однак, у цей строк відповідач не виконала свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 6500,00 грн. за тілом кредиту та 7658,95 грн. за нарахованими процентами. 29 серпня 2019 року між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» було укладено Договір факторингу № 40071779-15, згідно якого ТОВ «СС Лоун» відступило ТОВ «Фінфорс» права грошової вимоги за кредитним договором № 521901-А від 29.08.2019 року на загальну суму 14 158,95 грн. Станом на дату подання позовної заяви відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 14 158,95 грн., яку просили стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Ухвалою судді від 11 березня 2022 року (головуючий суддя Кривич Ж.О.) відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 86). 13 липня 2022 року до суду від представника відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 100-101). Представник відповідача у поданому відзиві заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано жодного належного доказу факту наявності заборгованості та законності нарахування відсотків. Просив відмовити у задоволенні позову. Цього ж дня, 13 липня 2022 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Фінфорс» про визнання недійсними п. 2.2. та п. 8.3. договору від 26.03.2019 року, укладеного між сторонами. В обґрунтування зустрічного позову представник відповідача-позивача посилався на укладений договір між сторонами щодо надання кредиту у розмірі 6500,00 грн., за п. 2.2. якого визначено фіксовану плату за користування кредитом у вигляді відсотків в розмірі 1,33% в день, що фактично складає 485,45 % річних. Пунктом 8.3. цього договору передбачений штраф в розмірі 50% від суми кредиту, який зобов`язаний сплатити споживач в разі прострочення строку користування кредитом. Також зазначалося, що [PERSON] є особою з ознаками інвалідності 2-ої групи з дитинства, пенсія є єдиним джерелом її існування, вона постійно відчуває потребу у лікуванні та вимушена придбавати ліки. Під впливом тяжких для неї обставин була вимушена укласти договір з ТОВ Фінфорс» на вкрай невигідних для неї умовах. За таких умов вона вже сплатила 3 803,80 грн., а саме штраф у розмірі 3 250,00 грн. та проценти в розмірі 553,80 грн. Просив продовжити строк на прийняття зустрічного позову. Визнати недійсним п. 2.2. та п. 8.3. Договору 5211901-А від 26.03.2019 року. Стягнути з ТОВ «СС Лоун» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 3 803,80 грн. Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року (головуючий суддя Кривич Ж.О.) об`єднано в одне провадження справи за позовом ТОВ «Фінфорс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінфорс» про визнання недійсним договору, постановлено розглядати справу у порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 124). 16 листопада 2022 року від позивача ТОВ «Фінфорс» до суду надійшли письмові пояснення по справі (т. 1 а.с. 141-147). Вказали, що ТОВ «Фінфорс» не нараховувало [PERSON] жодних додаткових сум за кредитним договором. Такий розмір заборгованості нарахувало ТОВ «СС Лоун» про що і повідомило відповідача на її електронну адресу разом із направленням їй листа про укладення договору факторингу. Щодо розміру заборгованості жодних заперечень від відповідача не поступало. Стосовно зустрічного позову зазначили, що підписавши договір відповідач погодилася з його умовами. Крім того, звернули увагу, що вона виконала 14 аналогічних договорів, укладених з ТОВ «СС Лоун» за якими умови тих договорів є аналогічними цьому. Доводи відповідача щодо визнання кредитного договору недійсним не мають підтвердження того, що кредитний договір укладений під впливом тяжкої обставини. Просили відмовити у задоволенні зустрічного позову, первісний позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року (головуючий суддя Кривич Ж.О.) закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 170). 19 квітня 2023 року до суду від ТОВ «Фінфорс» надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (т. 1 а.с. 177-178). 26 травня 2023 року до суду від представника відповідача-позивача [PERSON] - [PERSON] надійшли заперечення (т. 1 а.с. 184). Представник заперечував щодо наданого позивачем розрахунку заборгованості, вважаючи його таким, що не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розпорядженням керівника апарату суду за № 448 від 14 червня 2023 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку зі звільненням попереднього головуючого - судді, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2023 року визначено головуючим - суддю Нестеренка С.Г. (т. 1 а.с. 186-187). Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року залучено до участі у справі третьою особою за первісним позовом ТОВ «СС Лоун» та співвідповідачем за зустрічним позовом (т. 1 а.с. 199-200). 05 грудня 2023 року до суду від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли письмові пояснення по справі (т. 1 а.с. 221-223), в яких він фактично заперечував щодо укладання між сторонами жодного кредитного договору та знову повторився стосовно наданого позивачем-відповідачем розрахунку заборгованості, яка, на його думку, не може бути належним доказом наявності заборгованості. Просив залишити без розгляду поданий зустрічний позов. Відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі. 07 грудня 2023 року до суду від третьої особи ТОВ «СС Лоун» подані письмові пояснення по справі. Вказали, що між [PERSON] та ними було укладено кредитний договір від 26.03.2019 року та 3 додаткові угоди. Боржником було сплачено 3 803,80 грн. на користь ТОВ «СС Лоун». З 28.05.2018 року по 26.03.2019 року між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] було укладено 14 кредитних договорів, 13 з яких було виконано належним чином. Такі договори є аналогічними за способом укладання, нарахування, порядку сплати та інше. Просили відмовити у задоволенні зустрічного позову, первісний позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 17 січня 2024 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про залишення без розгляду зустрічного позову. Зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «Фінфорс» та ТОВ «СС Лоун» про визнання частково недійсним договору про надання фінансових послуг та стягнення коштів залишено без розгляду. Зобов`язано позивача ТОВ «Фінфорс» та третю особа - ТОВ «СС Лоун» надати докази на підтвердження факту перерахування коштів відповідачу (т. 1 а.с. 244). 23 лютого 2024 року до суду звернувся позивач ТОВ «Фінфорс» із клопотанням про витребування доказів (т. 2 а.с. 15-16). Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року витребувано від АТ «Ощадбанк» інформацію та документи (т. 2 а.с. 28). 15 березня 2024 року до суду від АТ «Ощадбанк» надійшли витребувані судом документи та інформація. У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінфорс» не прибув. Керівництво позивача було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи належним чином. Керівник товариства просив справу розглядати без участі представника позивача, заявлений позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив справу розглянути за відсутності відповідача та її представника, про що надав письмову заяву. Представник третьої особи - ТОВ «СС Лоун», керівництво якого було повідомлено належним чином про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув. У поданих письмових пояснення просили справу розглядати без участі їх представника, позов підтримали. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 26 березня 2019 року між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] було укладено електронний договір про споживчий кредит № 521901-А (далі - договір). Перед заповненням заявки та до укладання договору, відповідач створила особистий кабінет. При реєстрації особистого кабінету відповідачем було використано фінансовий номер телефону [NUMBER] та електронну пошту [INFO] , що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору. Далі, відповідач [PERSON] оформила заявку на займ, вказавши суму договору та строк користування ним (т. 1 а.с. 31-38). До укладання договору відповідач ознайомилася із Паспортом кредиту, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором 324937 (т. 1 а.с. 40-41). Електронний договір про споживчий кредит було укладено за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи TOB «CC Лоун», на підставі Правил надання коштів у позику TOB «CC Лоун», затверджених наказом TOB «CC Лоун» за № 0412-1 від 04.12.2018 року (т. 1 а.с. 18-17). Даний договір містить відмітку про підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором 323749 (т. 1 а.с.42-45). Підписом, згідно якого відповідач погодилася на укладення договору, є ідентифікатор 323749, надісланий кредитодавцем відповідачу у вигляді CMC на її мобільний номер [NUMBER] , який вказувався нею при реєстрації на сайті. Суд звертає увагу, що цей номер також вказаний відповідачем, як її номер телефону у процесуальних документах та зустрічній позовній заяві, що подавались до суду під час розгляду справи. Згідно п. 2.1 та п. 2.2. договору про споживчий кредит, загальний розмір наданого кредиту становить 6500,00 грн., плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,33% в день. Строк, на який надався кредит - 21 календарних днів (п. 1.2. договору). Відповідно п. 3.2. договору, кредит надається у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на платіжну картку позичальника. У п. 4.2 договору сторони визначили, що строк користування кредитом може бути продовжений за домовленістю сторін. За п. п. 5.7. та 5.8. договору реальна процентна ставка за кредитом становить 485,45%. Загальна вартість кредиту становить 8315,45 грн. (т. 1 а.с. 42-45). У разі прострочення строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2 цього договору, протягом більш як 30 календарних днів поспіль, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю штраф в розмірі 50% від суми кредиту, отриманого за цим договором. Кредитодавець має право нарахувати штраф, визначений п. 8.3 договору, починаючи з 31 календарного дня, що слідує за останнім днем строку користування кредитом, що передбачено п. 8.3 та 8.4 кредитного договору. Додатковою угодою № 1 від 15 квітня 2019 року до кредитного договору № 521901-А від 26.03.2019 року, строк користування кредитом було продовжено позичальнику [PERSON] на 20 календарних днів, який розпочав свою дію з 17.04.2019 року (т. 1 а.с. 46). Додатковою угодою № 2 від 05 травня 2019 року до кредитного договору № 521901-А від 26.03.2019 року, строк користування кредитом було продовжено позичальнику [PERSON] на 14 календарних днів, який розпочав свою дію з 07.05.2019 року (т. 1 а.с. 47). Додатковою угодою № 3 від 20 травня 2019 року до кредитного договору № 521901-А від 26.03.2019 року, строк користування кредитом було продовжено позичальнику [PERSON] на 10 календарних днів, який розпочав свою дію з 21.05.2019 року (т. 1 а.с. 47). 03 жовтня 2016 року між ТОВ «CC Лоун» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» було укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-03106-2 (т. 1 а.с. 52-65). Факт перерахування грошових коштів за договором в розмірі 6500,00 грн. відповідачу [PERSON] підтверджується карткою рахунку 376 від 26 березня 2019 року, де о 22:25:41 їй було перераховано грошові кошти у такому розмірі (т. 1 а.с. 50) та інформацією (т. 1 а.с. 67), за якою на банківську картку [NUMBER] ….6260, власником якої є Srebnyak Viktoriya, через АТ «Ощадбанк» перераховано 6500,00 грн. Крім того, із наданої АТ «Ощадбанк» суду інформації вбачається, що 26.03.2019 року на ім`я [PERSON] в філії - Полтавському обласному відділенні АТ «Ощадбанк» відкрито рахунок № [NUMBER] , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] . 26 березня 2019 року о 22:25:39 на дану банківську картку було перераховано 6500,00 грн. 29 серпня 2019 року між ТОВ «CC Лоун» та ТОВ «Фінфорс» укладено договір Факторингу № 40071779-15. Відповідно до умов укладеного договору факторингу ТОВ «CC Лоун» відступило позивачу за первісним позовом заборгованість та право вимоги основного зобов`язання, відсотків, комісії, неустойки, штрафу, пені та інших платежі до боржників (т. 1 а.с. 68-74). Відповідно до п. 1.2 договору факторингу право вимоги до боржників переходить від ТОВ «CC ЛОУН» до ТОВ «Фінфорс» відбувається в момент після підписання сторонами реєстру прав грошових вимог. Зазначений реєстр є невід`ємною частиною договору факторингу. Згідно даних реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № 40071779-15 від 29 серпня 2019 року ТОВ «СС Лоун» відступив ТОВ «Фінфорс» право грошової вимоги до боржника [PERSON] (т. 1 а.с. 76). Згідно із статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У матеріалах справи міститься копія листа ТОВ «CC Лоун» про направлення на електронну адресу відповідача повідомлення про факт укладення відповідного договору факторингу від 29.08.2019 року за № 40071779-15 та про перехід права вимоги за договором № 521901-А від 26.03.2019 року на користь ТОВ «Фінфорс» (т. 1 а.с. 77). Таким чином, ТОВ «Фінфорс» має право вимоги до [PERSON] на підставі договору факторингу № 40071779-15. Згідно з наданою позивачем довідкою про стан заборгованості за договором № 17/03-С2 від 17.03.2023 року, станом на 29.08.2019 року (дату укладання договору факторингу), утворилась заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за кредитним договором у розмірі - 14 158,95 грн., із яких: - заборгованість за кредитом - 6500,00 грн.; - заборгованість за нарахованими процентами - 7658,95 грн. (т.1 а.с. 178). Звертаючись до суду із позовом, позивач заявив про наявний борг відповідача за кредитним договором в розмірі 14 158,95 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була прийнята пропозиція (оферта) укласти електронний договір про споживчий кредит, яка розміщена на веб-сайті ТОВ «CC Лоун», шляхом реєстрації та заповнення заявки на займ з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором у смс-повідомленні засобом зв`язку, що свідчить про укладення договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину (т. 1 а.с. 35-39). Із наявного в матеріалах справи договору про споживчий кредиту № 521901-А від 26.03.2019 року, разом із графіком платежів до цього договору, які були підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 323749, сторони визначили, що сума кредиту становить 6500,00 грн., строк кредиту становить 21 день, проценти за користування кредитом є фіксованими та складають 1,33% в день. Загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням суми кредиту, розміру процентів за користування кредитом, за умови дотримання графіку платежів, становить 8315,45 грн. Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними за та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та третьою особою було укладено договір про споживчий кредит у формі електронного документу з електронними підписами сторін. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася з ними шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором 323749 самого договору та додаткових угод № 1 від 15.04.2019 року, № 2 від 05.05.2019 року та № 3 від 20.05.2019 року, за якими за проханням [PERSON] було продовжено строки користування кредитом. Остаточна дата повернення кредиту була 30.05.2019 року із необхідністю сплати 6500,00 грн. суми кредиту та 1815,45 грн. процентів за користування кредитом. У наданий строк позичальник грошові кошти не повернула кредитору. У відповідності до п. 8.3 договору про споживчий кредит, [PERSON] був нарахований штраф у розмірі 50% від суми кредиту в розмірі 3 250,00 грн. у зв`язку із простроченням строку користування кредитом більш ніж на 30 календарних днів поспіль. Даний штраф було сплачено [PERSON] у добровільному порядку, що не заперечувалося стороною відповідача (т. 1 а.с. 49). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (ст. 510 ЦК України). У матеріалах справи наявна довідка про стан заборгованості за договором № 17/03-С2 від 17.03.2023 року, станом на 29.08.2019 року (дату укладання договору факторингу). Суд звертає увагу, що позивач та третя особа, як господарські товариства та фінансові установи, не є банківськими установами, то, відповідно, позбавлені можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками також не можуть. При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Звідси, суд вважає, що надана довідка про стан заборгованості є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості за договором про споживчий кредит № 521901-А від 26.03.2019 року. Заперечуючи у відзиві на позовну заяву щодо розміру заборгованості, наданого ТОВ «Фінтраст», ні відповідач [PERSON] , ні її представник [PERSON] власного контррозрахунку не надали, як і не надали суду належні і допустимі докази на спростування встановлених судом обставин. З огляду на це, суд констатує, що розрахунок розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, наданий позивачем суду, відповідає умовам договору та вимогам закону. Відповідач не спростовувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала, до позивача із заявою про розірвання кредитного договору не зверталася. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України). Окремо, суд звертає увагу на те, що заявляючи про недоведеність фінансовою установою факту отримання споживачем [PERSON] кредиту у 6500 грн., остання та її представник не заперечувала факту того, що [PERSON] зверталася до ТОВ «СС Лоун» з трьома заявами про продовження строку повернення кредиту, що лише підтверджує сам факт отримання кредитних коштів. Кріт того, як постає із матеріалів справи [PERSON] самостійно, добровільно у позасудовому порядку сплатила нараховані їй проценти у розмірі 553,80 грн. та штраф в розмірі 3 250,00 грн., що не заперечувалося сторонами. Із письмових пояснень третьої особи та його інформаційної довідки вбачається, що у період з 28.05.2018 року по 26.03.2019 року між ТОВ «СС Лоун» та [PERSON] було укладено 14 аналогічних кредитних договорів, 13 з яких останньою було виконано у повному обсязі і лише 1 (один) спірний договір залишився невиконаним, що лише доводить, що істотні умови спірного договору були добре відомі [PERSON] , вони чіткі і зрозумілі їй, не мають прихованого змісту та не вводять її в оману. У п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» наголошується, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Фінфорс» в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 14 158,95 грн. - підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач за первісним позовом при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2270,00 грн., який просив стягнути з відповідача [PERSON] . Згідно довідки МСЕК від 06.06.2010 року [PERSON] є особою з ознаками інвалідності 2-ої групи з дитинства безстроково, а тому в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є такою, що звільнена від сплати судового збору. Тому, судові витрати по справі, сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду у розмірі 2270,00 грн. не підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , відповідно до ст. 141 ЦПК України. Звідси позов підлягає часткового задоволення. Сторони у справі не заявляли про понесення ними інших судових витрат.

Outcome: partial