Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 279000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 квітня 2021 року [PERSON] надав [PERSON] безвідсоткову позику у сумі 279 000,00 грн, що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання грошей від 08 квітня 2021 року. Відповідно до розписки [PERSON] підтверджує, що отримав грошові кошти в сумі 279000,00 грн для особистого користування від [PERSON] та зобов`язується повернути гроші в повному обсязі своєчасно до 08 квітня 2022 року. Таким чином, останнім днем на повернення позики є 08 квітня 2022 року. Проте, у вказаний у розписці строк грошові кошти повернуті відповідачем не були. Відтак, строк повернення позики порушений відповідачем. У зв`язку з цим позивач звернувся до [PERSON] із листом-вимогою від 07.09.2023 року, у якому просив протягом трьох банківських дні, з моменту отримання листа-повідомлення, повернути позивачу грошові кошти в сумі 279000 грн. Вказаний лист було направлено за фактичним місцем проживання відповідача ( [ADDRESS] ), оскільки місто Луганськ, де він зареєстрований, є тимчасово окупованою територією. Однак вказаного листа-повідомлення відповідачем отримано не було. Поштове відправлення №7903707427987 повернуто з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Представник позивач надала суду заяву в якій прохала розгляд справи здійснювати без її участі та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, враховуючи думку представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що копією розписки про отримання грошей від 08.04.2021 року складеної у місті Одеса підтверджується, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), який проживає в [ADDRESS] , отримав грошові кошти в сумі 279000 грн для особистого користування від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), які зобов`язався повернути в повному обсязі до 08.04.2022 року. Так, згідно умов розписки позичальник зобов`язується повернути суму позики не пізніше 08.04.2022 року, проценти за користування позикою не встановлені. В обумовлений строк [PERSON] грошові кошти не повернув. Згідно копії листа-вимоги від 07.09.2023 року та копії поштового відправлення вбачається, що [PERSON] направлялася рекомендованим листом до [PERSON] на адресу [ADDRESS] , вимога про повернення позичених грошових коштів в сумі 279000 грн, та вказано банківські реквізити позивача. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У відповідність ч.ч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи, що відповідачем сума боргу у встановлений договором позики строку не була повернута позивачу, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованість в розмірі 279000,00 грн. А також на підставі ст.141 ЦПК понесені позивачем витрати на сплату судового збору в сумі 2790,00 гривень слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved