Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська через свого представника звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони з 03 жовтня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Подружжя має спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного господарства з 04 березня 2023 року через відсутність взаєморозуміння, протилежні погляди на сімейне життя. За викладених обставин шлюб між сторонами існує лише формально і позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить її інтересам та інтересам спільної дитини, рішення про розірвання шлюбу прийнято нею остаточно. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 лютого 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, однак через свого представника подала клопотання про розгляд справи у відсутність сторони позивача. В клопотанні позивач також просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. За таких обставин у відповідності до ст.ст.211, 223, 240, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності сторін та здійснити розгляд справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 03 жовтня 2017 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №354, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] . На території Російської Федерації [INFO] у подружжя народилася спільна дитина донька [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження 20 серпня 2022 року зроблено запис про народження за № [NUMBER] . Даний факт підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 20 серпня 2022 року відділом РАЦСу № 122 міста Москви. Згідно рішення Генерального Консульства України у Франкфурті-на-Майні від 20 квітня 2023 року громадянка [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Москва, Російська Федерація, набула громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України». Як встановлено судом в ході розгляду справи, не спростовується матеріалами справи і не заперечувалось сторонами, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем наразі остаточно припинені вже тривалий час, подружжя проживає окремо, спільного господарства сторони не веде, не підтримує тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї, що зробило збереження шлюбу в кінцевому рахунку неможливим. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. За змістом ст.ст.105-107, 109, 110 СК України така форма припинення шлюбу як його розірвання у випадку наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей, небажання подружжя за обопільною згодою подати до суду заяви про розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично вже припинені та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, враховуючи інтереси кожного з подружжя та їх спільної дитини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Крім того, приймаючи до уваги, що позивачем в тексті заяви про розгляд справи у її відсутність висловлено намір не змінювати її теперішнє прізвище на дошлюбне, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.10, 294 ЦПК України після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін « [PERSON] ». Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1211,20 гривень,

Outcome: approved