Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

У серпні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Моторного (транспортного) Страхового бюро України до [PERSON] відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою у розмірі 10 206,01 грн. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 25 січня 2019 о 14:08 год. в м. Києві по вул. Кільцева дорога, 11, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Volvo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено «Volvo», д.н.з. [NUMBER] та завдано шкоди власнику зазначеного транспортного засобу. Відповідно до Постанови Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/3089/19 від 14.02.2019 року відповідач визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Відповідно до Звіту № 1471_56281 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volvo», д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 10 299,38 грн.. Відповідно до Наказу № 3349 від 05.04.2019 розмір регламентної виплати склав 9 286,01 грн., яке МТСБУ сплатило потерпілій особі. Позивач вважає, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов?язана відшкодувати в порядку регресу позивача завдану шкоду у розмірі 10 206,01 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2023 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.08.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копія ухвали суду про відкриття провадження надсилалась сторонам, а відповідачу разом з копією позовної заяви з додатками. Від відповідача в установлений законом строк надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те,що дорожньо-транспортна пригода сталася 25.01.2019, а тому строк позовної давності тривалістю у три роки починає перебіг саме з 25.01.2019 і сплинув 25.01.2022. Однак, позивач МТСБУ звернулось до суду з позовом 08.08.2023, тобто після спливу строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.01.2019 року о 14 год. 08 хв. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме: [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault», д.н.з. [NUMBER] , рухався по вул. Кільцева Дорога, 11 в м. Києві, виїжджаючи з другорядної дороги, при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Volvo», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку по головній дорозі, чим порушив п.п. 2.3 (б), 10.1, 16.11 ПДР України, що призвело до механічних пошкоджень автомобілів. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 14.02.2019 року у справі 760/3089/19 визнано [PERSON] , [INFO] , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.. Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На дату скоєння ДТП, водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У результаті ДТП з вини [PERSON] був пошкоджений автомобіль марки «Volvo», д.н.з. [NUMBER] , що на праві власності належить ТОВ «Епіцентр К», цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ СГ «ТАС», терміном дії з 05.10.2018 по 04.10.2019 року. У зв`язку з чим, власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою з метою отримання страхового відшкодування. Відповідно до Звіту № 1471_56281 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Volvo», д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 10 299,38 грн.. Відповідно до довідки № 1 від 21.03.2019 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, виплата, яка належить власнику колісного транспортного засобу марки «Volvo», д.н.з. [NUMBER] , складає: 9 286,01 грн. Сума витрат на встановлення розміру шкоди складає: 920,00 грн. Загальний розмір витрат, з урахуванням витрат на встановлення розміру шкоди, складає: 10 206,01 грн. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 вказаного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Щодо заявленої у відзиві на позов відповідачем заяви про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що застосування позовної давності є окремою підставою для відмови в задоволенні позову у випадку, коли позов доведений по суті. Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Судом встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався 25 січня 2019 з моменту скоєння ДТП, до суду з позовом позивач звернувся - 23 серпня 2023 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, Верховний суд у рішенні від 16.05.2018 року № 128/1534/14-ц зазначив, що право вимоги у позивача виникає з моменту, коли останній дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила, тобто в день скоєння ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль, і завдано шкоди - саме із цього часу у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Тобто перебіг позовної давності за позовом МТСБУ до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою починається з моменту скоєння ДТП, а саме - 25 січня 2019 року. Так, пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з ч. 1ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Відповідно до ч.3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачем не подано заяву про поновлення строків, та не зазначено причини пропуску строку позовної давності. Таким чином, позивач звернувся до суду поза межами визначеного законом строку позовної давності, доказів того, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, та доказів, що підтверджують неможливість позивача звернутися до суду з позовом в межах строку позовної давності не надано, зважаючи на що, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: approved