Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що з 25 липня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, кожен з них мав діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, почастішали сварки. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09.10.2018, яке набрало законної сили 09.11.2018, шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з позивачкою, позивачці залишено прізвище « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу відповідач перестав приймати участь у житті дочки, не надавав кошти на її утримання, не цікавився її розвитком та вихованням. Згідно судового наказу Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18.05.2018 [PERSON] визначено сплату аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ про стягнення аліментів відповідачем не виконується з моменту винесення і по даний час. Згідно довідки-розрахунку Городенківського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Мін`юсту заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.11.2023 становить 56803,75 грн. За період з січня 2021 року по листопад 2023 року аліменти [PERSON] взагалі не сплачувалися. Відповідач усвідомлено переклав матеріальне утримання дитини на позивачку, усунувшись від свого обов`язку забезпечувати належні, гармонійні та комфортні умови проживання для своєї дитини, за яку він несе відповідальність до досягнення повноліття. З того часу, коли сторони почали проживати роздільно, заінтересованість відповідача в подальшій долі дочки повністю припинилася. Він створив нову сім`ю, має іншу дитину, а дочка [PERSON] стала для нього минулим, яке він не бажає згадувати. Востаннє відповідач бачив дочку 6 років назад, не провідує її, не телефонує, не вітає з жодними святами, не цікавиться життям дитини. Оскільки дівчинка бачилася з біологічним батьком у віці трьох років, зрозуміло, що вона його не запам`ятала. Внаслідок протиправної поведінки відповідача дочка забула його, не сприймає як батька, не згадує про нього. Відповідач не намагається змінити ситуацію та усвідомлено нехтує своєю дитиною. Відсутність сталого спілкування між батьком та дочкою стала причиною відсутності будь-якого емоційного зв`язку між ними. Така поведінка відповідача є безвідповідальною, так як на батьків покладається забезпечення основних життєвих потреб неповнолітніх дітей, які повністю залежать від батьків та не можуть забезпечувати себе самостійно. Приведені вище докази наглядно доводять усвідомлене рішення відповідача нехтувати батьківськими обов`язками стосовно дочки. Він не шукає шляхи вирішення ситуації, можливості утримувати дитину, не виявляє жодного бажання приймати участь у її вихованні. Відповідно, наявність у відповідача будь яких прав щодо дочки [PERSON] суперечить закону та інтересам дитини. Позивачка не бажає, щоб її дочка почувалася покинутою, непотрібною власному батькові, так як такі відчуття формують у дитини комплекси неповноцінності. Дівчинка відчуває образу та приниження, читаючи у своєму свідоцтві про народження у графі «Батько» відомості про особу, яка ніколи не виявляла до неї батьківських почуттів, від якої вона не мала жодної уваги та турботи. З довідки сімейного лікаря КП «Городенківський НЦПМД» слідує, що [PERSON] знаходиться під спостереженням сімейного лікаря в АСМ №1 м. Городенка. При зверненні до сімейного лікаря дитина приходить у супроводі матері, батько за всі роки здоров`ям дитини не цікавився. З довідки Городенківського ліцею №1 ім. Івана Данилюка [PERSON] регулярно відвідує навчальний заклад, навчальний матеріал засвоює належним чином, характеризується позитивно. Освітній процес дитини забезпечує її мати [PERSON] Батько дівчинки навчанням та вихованням дочки не цікавився з моменту перебування дитини у навчальному закладі, до школи не навідувався. З наведеного очевидно, що всі сфери життя неповнолітньої [PERSON] забезпечуються виключно позивачкою. У відповідача відсутні будь-які перешкоди стосовно спілкування з дочкою, надання їй матеріального утримання. Отже, він усвідомлено не бажає бути батьком [PERSON] та нести щодо неї батьківські обов`язки. Це дає позивачці всі законні підстави для звернення в суд із позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, для якого ці права мають декларативний характер та є тягарем. Відповідач є батьком лише згідно запису у свідоцтві про народження. Позивачка з дочкою проживає у власному житловому будинку, де створила для дочки комфортні умови проживання в окремій кімнаті. Дитина виховується у любові та турботі. Позивачка має постійне місце праці, отримую заробітну плату, за місцем роботи характеризується позитивно. Таким чином, зможе самостійно забезпечити виховання та утримання дитини відповідно до вимог законодавства та моральних засад суспільства і без участі біологічного батька, який своїми умисними діями відмовився від дочки на користь новоствореної сім`ї. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2023 для розгляду даної справи було визначено суддю Андріюк І.Г . Ухвалою суду від 16.11.2023 відкрито провадження у даній справі, до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Городенківської міської ради Івано-Франківської області, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.01.2024 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Згідно повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, проведеного 06.02.2024 на підставі розпорядження керівника апарату суду № 38 від 06.02.2024, для розгляду вказаної справи визначено суддю [PERSON] . Ухвалою суду від 12.02.2024 суддею Гайдичем Р.М. дану справу прийнято до свого провадження, повторно розпочато розгляд справи по суті в порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні 09.04.2024 позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з наведених у позові підстав, позовні вимоги просили задовольнити, не заперечили щодо заочного розгляду справи. Представник позивачки та позивачка суду пояснили, що батько дитини взагалі не цікавиться життям дитини, не вітає із жодним святом, не навідує її, не надає фінансової допомоги, дитина його не знає, фактично ніколи з ним не спілкувалась у свідомому житті. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, та відповідач у судові засідання, призначені на 06.03.2024 та на 09.04.2024, не з`явилися. Від служби у справах дітей Городенківської міської ради судом 19.12.2023 отримано висновок органу опіки та піклування Городенківської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON] та клопотання про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей. Висновок органу опіки та піклування служба у справах дітей підтримує в повному обсязі. Дії представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачу повістка про виклик до суду на 06.03.2024 була надіслана за адресою місця його проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак повернута до суду без вручення адресату з відміткою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою». Оскільки судова повістка надсилалася відповідачу на відому судові адресу, тому, відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає. Про виклик до суду на 09.04.2024 відповідач був повідомлений через оголошення, розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки у судові засідання суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, отже вважається таким, що не з`явився в судові засідання без поважних причин. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, та відповідача з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Відповідач не скористався правом на подання відзиву в порядку ст.178 ЦПК України, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає вимогам ч.8 ст.178 ЦПК України. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Суд, заслухавши вступні слова позивачки та її представника, пояказання свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2018 року по справі № 342/657/18 (провадження № 2/342/515/2018), яке набрало законної сили 09 листопада 2018 р., розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 25 липня 2014 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 44; дочку [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з матір`ю [PERSON] ; після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « [PERSON] ». Те, що відповідач та позивачка є батьками [PERSON] , [INFO] , свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 лютого 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Городенківського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 27 від 25.02.20215. Судовим наказом Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 18 травня 2018 року по справі № 342/485/18 (провадження № 2-н/342/17/2018), який набрав законної сили 18 травня 2018 року, наказано стягувати з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнення аліментів розпочати з 10.05.2018 р. і проводити до досягнення дитиною повноліття. Із копії довідки-розрахунку із сплати аліментів згідно вищезазначеного судового наказу, виданої старшим державним виконавцем Кондрук Г.М., вбачається, що борг по сплаті аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки Віри станом на 01.07.2023 становить 56803,75 грн. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоро`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частин першої, четвертої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок зробив Верховний Суд у справі № 522/10703/18 від 29.04.2020 року. Як встановлено судом дочка сторін [PERSON] з 01.09.2021 по даний час навчається в Городенківському ліцеї № 1 ім. Івана Данилюка . Дівчинка регулярно відвідує навчальний заклал, не пропускає занять без поважних причин, навчальтний матеріал засвоює на достатньому рівні, спокійна, врівноважена, комунікабельна та слухняна. Дитина завжди охайна, чисто та акуратно одягнена, забезпечена усім належним канцелярським приладдям. Зі слів дівчинки вона проживає з мамою. Мати вчасно приводить та забирає дитину з занять, цікавиться навчанням дитини в школі, телефонує класному керівнику, оплачує харчування та інші потреби дитини в школі. Мати завжди присутня на батьківських зборах, класних та загальношкільних заходах. За два роки навчання дитини в Городенківському ліцеї № 1 ім. Івана Данилюка батько жодного разу не з`являвся в навчальному закладі, не приводив та не забирав дитину, зовсім не цікавився її навчанням в школі. Будь які відомості про батька в класного керівника відсутні, що стверджується копією довідки № 127/01-16, виданої 15.08.2023 Городенківським ліцеєм № 1 ім. Івана Данилюка . Копією довідки № 135, виданої 07.09.2023 комунальним підприємством «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської міської ради стверджується, що дочка сторін [PERSON] знаходиться під спостереженням у сімейного лікаря в АСМ №1 м. Городенка. При звертанні до сімейного лікаря приходить у супроводі своєї матері [PERSON] . Батько з дитиною за всі роки в поліклініку не з`являвся. Позивачка та її малолітня дочка [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копіями витягів з реєстру Городенківської територіальної громади № 2023/006244524 та № 2023/009128612, сформованих 10.08.2023 та 08.11.2023, Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин, складеного працівниками служби у справах дітей Городенківської міської ради 13.12.202 та цього ж дня затвердженого начальником служби у справах дітей [PERSON] , позивачка [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] та співмешканцем [PERSON] , 1989 р.н., проживає за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок налічує 3 кімнати, які облаштовані меблями, побутовою технікою та іншими предметами побуту. Також наявні господарські прибудівлі: гараж, стайня, комора, півниця, літня кухня з ванною кімнатою. Сім`я користується земельною ділянкою, розміром 0,10 га, де вирощує с/г продукцію. Також в користуванні є транспортний засіб. Санітарно-гігієнічний стан - в нормі. Комісією зроблений висновок, що матеріально-побутові умови проживання добрі, для дитини створені належні комфортні умови для проживання, облаштоване окреме спальне місце, місце для навчання, зберігання дитячих речей, є багато дитячих ігор та книг, мобільний телефон, ноутбук. Вищезгаданий житловий будинок належить позивачці на праві приватної власності в цілому, про що свідчить копія витягу № 317522496 з Держвного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 13.12.2022 приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. Із копії характеристики № 279/01-09, наданої 13 вересня 2023 р. комунальним підприємством «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської міської ради, вбачається, що позивачка [PERSON] , яка працює медичною сестрою загальної практики сімейної медицини АЗПСМ № 2 м. Городенка з травня 2018 р., по місцю роботи характеризується позитивно. Загальна сума її доходу за 2022 р. становить 199939,30 грн, за 2023 р. - 128592,56 грн, що стверджується копіями довідок, виданих комунальним підприємством «Городенківський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Городенківської міської ради. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Такий висновок має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування Городенківської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради від 18 грудня 2023 р. № 785, орган опіки та піклування Городенківської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , жительки м. Городенка Коломийського району Івано-Франківської області. У даному висновку зазначено, що 13.12.2023 працівником служби у справах дітей проведено бесіду з малолітньою [PERSON] , в ході якої з`ясовано, що дитина не пам`ятає батька, оскільки він не телефонує їй і не провідує. Коли останній раз бачилась з батьком не змогла пригадати, оскільки це було дуже давно. Він не вітає її з святами і жодного разу не дарував подарунків. Дитина пригадала один випадок, коли вона бачила батька по відеозв`язку, коли він зателефонував до бабусі, а вона на той момент була у неї. Цей випадок був коли вона ще не ходила в школу і батько тоді її навіть не впізнав. Татом дитина називає маминого співмешканця [PERSON] Крім цього, у вищезгаданому висновку органу опіки та піклування зазначено, що мати відповідача - [PERSON] у телефонній розмові 11.12.2023 з начальником служби у справах дітей повідомила, що її син впродовж 5 років перебуває за межами України. Він одружився з громадянкою Республіки Польща і разом виховують сина. Останній раз вони з чоловіком спілкувались з сином [PERSON] півтора роки тому. У них є ще один син і дочка, але і вони не спілкуються із своїм братом. З їхніх слів син відцурався і від своєї дочки і від батьків. [PERSON] повідомила, що вони з чоловіком не виходять в місто, бо вона є інвалідом третьої групи і не може ходити, а чоловік її доглядає, а тому вони не можуть прийти, щоб надати письмових пояснень. Повідомила також, що два роки тому на день народження онуки подарували їй мобільний телефон, а коли вона йшла в 1 клас дали 3 тисячі гривень. Підстав не приймати до уваги згаданий висновок у суду немає, оскільки він ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивачки, повідомила, що знає як позивачку, так і відповідача. Вона зустрічається з позивачкою декілька разів на тиждень, так як їхні діти граються разом. Відповідача бачила декілька разів коли дитина була ще маленькою. Вони неодноразово святкували та святкують разом свята, але відповідача з ними не було ніколи. Дочка сторін [PERSON] свого тата не знає, оскільки він не признається до дитини та не провідує її. Свідок [PERSON] , яка товаришує з позивачкою більше десяти років, також повідомила, що знає позивачку і відповідача. Вона неодноразово бувала в них вдома на свята, святкуваннях днів народжень. Батько (відповідач) до дитини не навідується, не телефонує, не надає дочці жодної допомоги. Дитина тата не пам`ятає. Дитину утримує та виховує мама (позивачка). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позивачка на підставі належних та допустимих доказів підтвердила свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки щодо виховання дитини. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» (календарний рік, в якому дана заява подана до суду) установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня - 2684 грн. Відповідно підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073,60 грн. При зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав позивачка сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн, що стверджується квитанцією № 0.0.3293857376.1 від 09.11.2023. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути в користь позивачки судові витрати у сумі 1073,60 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved