Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Кайко Ольга Петрівна про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2023 справа була передана до провадження судді Васюченка О.Г.. 29.12.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання. Ухвалою від 20.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Представник Підгородненської міської\~ради Дніпровського\~району Дніпропетровської\~області надала заяву про розгляд справи без участі їх представника . Повно та всебічно вивчивши матеріали цивільної справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, в тому числі пояснення свідків, суд дійшов до наступного. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що [INFO] померла\~бабуся позивача - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до заповіту від 23.06.2014, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козак І.ІО., [PERSON] все своє майно заповіла онуці [PERSON] , [INFO] (наразі - [PERSON] ). Спадкове майно\~склалося із\~будинку,\~за адресою:\~ [ADDRESS] , право власності на який посвідчено свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданого 24.11.1986 Підгородненською міською радою на підставі рішення виконкому №215 від 19.11.1986 та зареєстроване в Новомосковському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №5447-31 від 24.11.1986. Звернувшись до приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Кайко О.П. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до вказаної постанови від 01 листопада 2023 року у видачі спадщини після смерті [PERSON] , яка померла, [INFO] , [PERSON] було відмовлено. Зазначено, що під час розгляду заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину було виявлено, що подане свідоцтво про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , видане на 24 листопада 1986 року Підгородненською міською радою на підставі рішення виконкому Підгородненської міської ради від 19 листопада 1986 року №215, на ім`я [PERSON] . Водночас, згідно з витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян встановлено, що: - №00040498553 в актовому записі від 30 вересня 1960 року №139 містяться відомості про шлюб [PERSON] та [PERSON] , прізвище нареченої після шлюбу зазначено [PERSON] ; - №00040498257 в актовому записі від 14 травня 1971 року №87 про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] зазначено, що прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON] ; - № [NUMBER] в актовому записі від 12 серпня 1971 року №137 містяться відомості про шлюб [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після шлюбу зазначено [PERSON] ; - № [NUMBER] в актовому записі від 26 лютого 1976 року №50 про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] зазначено, що прізвище дружини після розірвання шлюбу - [PERSON] ; - № [NUMBER] в актовому записі від 10 листопада 1988 року №158 містяться відомості про шлюб [PERSON] та [PERSON] , прізвище нареченої після шлюбу зазначено Западна. За таких обставин, нотаріус Кайко О.П. під час прийняття рішення про відмову мені у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок вказав, що станом на дату видачі Підгородненською міською радою свідоцтва про право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також станом на дату реєстрації права власності в КП «БТІ» на зазначений будинок, прізвище спадкоємиці мало бути - [PERSON] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК У країни). Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.\~2\~ст.\~1223\~Цивільного кодексу\~України,\~якщо у\~разі відсутності\~заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно частинам 1 та 10 статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщин\ в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України. - не раніше зазначених у цих статтях строків. Відповідно до підпункту 4.16 пункту 4 Глави 19 Розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арсину цього майна. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину позбавляє позивача можливості здійснювати права власника у повному обсязі. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже,\~зазначення у\~правовстановлюючих документах\~на житловий\~будинок прізвища\~власника « [PERSON] »\~замість дівочого\~прізвища « [PERSON] »,\~позбавляють можливості\~оформити право\~на спадщину\~після смерті\~бабусі позивача в позасудовому порядку. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляд\ цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинної о на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства У PCP ЗІ січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року. У пункті 1 цієї Інструкції передбачено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Під будинком, як об`єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі (пункт 2 Інструкції). Згідно з пунктами 4 цієї Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягали реєстрації, повинні бути закінченим будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Згідно п.7 Інструкції, реєстрація провадилася на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком № 1. До реєстрації повинні бути подаватися оригінали правовстановлюючих документів та копії з них, засвідчені у встановленому законом порядку, копії цих документів залишалися в справах бюро технічної інвентаризації. Зокрема, за пунктом 16 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок є Свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння),які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. На підставі правовстановлюючих документів, перелічених в додатку №1 і свого висновку бюро технічної інвентаризації вносить відомості про право власності на будинок (домоволодіння) до реєстрової книги даного населеного пункту і проставляє на документі власника реєстраційний напис за встановленою формою (додаток № 4) (пункт 22. 23 Інструкції). Так,\~відповідно до\~акту приймання\~в експлуатацію\~закінченого будівництва\~житлового будинку\~з господарськими\~спорудами під\~номером [ADDRESS] \~від 09.09.1986,\~затвердженого рішенням\~Дніпропетровської районної\~Ради народних\~депутатів від\~20.09.1986\~за 234/1\~встановлено,\~що бабусею позивача - [PERSON] в 1967-1970 рр. збудовано на земельній ділянці, зальною площею 1530 кв.м одноповерховий житловий будинок, загальною площею 31.2 кв.м, з них житлова складає - 14.4 кв.м. Підставою для забудови земельної ділянки послугував будівельний паспорт забудовника земельної ділянки та договір на право користування ділянкою, виданий [PERSON] відповідно до рішення виконавчого комітету від 14.06.1967 за №211. Право власності на відповідний будинок з господарськими спорудами у подальшому було зареєстровано Новомосковському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №5447- 31 від 24.11.1986. Відповідно До виданого 24.11.1986 Свідоцтва про право власності на житловий будинок Підгородненською міською радою на підставі рішення виконкому №215 від 19.11.1986, підставою набуття права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] послугувало свідоцтво про право приватної власності. Відповідно до технічного паспорту на вище вказаний житловий будинок, складений 29.09.1994, будівництво будинку з допоміжними спорудами здійснена [PERSON] її період з 1967 по 1970 роки. В подальшому, згідно рішення виконавчого комітету Підгородненської міської ради народних депутатів від 28.10.1994 за №124 про надання дозволу на будівництво надвірних будов і внутрішню перебудову в житлових будинках - надано [PERSON] дозвіл на будівництво гаражу по [ADDRESS] . Таким чином, в Свідоцтві про право власності на житловий будинок від 24.11.1986, яке видане Підгородненською міською радою, має місце помилка в написанні прізвища власника будинку [ADDRESS] , а саме замість вірного « [PERSON] » зазначене невірне « [PERSON] ». Отже, суд приходить до висновку, що дійсно при видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок в ньому була допущена помилка, а саме: невірно записано прізвище спадкодавця. У вказаному свідоцтві про право власності на будинок прізвище власника записано як « [PERSON] », а згідно актового запису від 26 лютого 1976 року №50 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після розірвання шлюбу мало бути [PERSON] .\~На час\~оформлення свідоцтва\~про право\~власності на\~будинок,\~в тому\~числі під\~час складання\~заповіту від\~23.06.2014\~не було\~звернено уваги\~на правильність\~написання прізвища\~і лише\~під час\~оформлення спадщини\~виявлена помилка\~у свідоцтві,\~яка перешкоджає\~спадкоємцеві оформити належне йому право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з цих підстав. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснюється, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. В тому числі, причиною неправильного написання прізвища спадкодавця [PERSON] виникла у зв`язку з неправильним перекладом її прізвища з російської на українську мову під час видання довідки від 12.09.2023 за вих. №951 комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Слобожанської селищної ради на запит приватного нотаріуса Кайко О.П. (Кулешова (рос.)\~-\~Кулішова (укр.),\~також, з\~урахуванням того,\~що будівництво\~вищезазначеного житлового\~будинку,\~який є\~об`єктом\~спадщини,\~відбувалось в\~період з\~1967-1970\~рр.\~відповідно до\~чинного на\~час його\~будівництва законодавства\~(відповідно\~до Інструкції\~про порядок\~реєстрації будинків\~та домоволодінь\~у містах\~і селищах\~міського типу\~Української PCP,\~затвердженої Міністерством\~комунального господарства\~Української PCP\~31.01.1966)\~на відведеній\~у встановленому\~порядку земельній\~ділянці на\~підставі наданого\~виконавчим комітетом\~рішення на\~будівництво від\~14.06.1967\~за №211\~на ім`я\~ [PERSON] \~(тобто\~будинок не\~є самовільним\~будівництвом у\~розумінні статті\~105\~ЦК Української\~PCP\~від 18.07.1963\~№ 1540-VI)\~та вказане\~прізвище,\~що належало\~власнику в\~період з\~30.09.1960\~по 14.05.1971\~коли вона\~перебувала в\~шлюбі [PERSON] \~та здійснювала\~будівництво вище\~вказаного будинку. Також, позивач наголошує на тому, що в період часу з 20.09.1960 по 10.11.1988, її бабуся п`ять разів змінила своє прізвище. У зв`язку з цим, позивач просила суд\~встановити факт\~належності [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~яка померла\~ [INFO] \~свідоцтва про\~право власності\~на житловий\~будинок [ADDRESS] , виданого 24.11.1986 Підгородненською міською радою на підставі рішення виконкому №215 від 19.11.1986 та зареєстрованого в Новомосковському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №5447-31 від 24.11.1986., так як достовірність факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцю ніким та нічим не оспорюється, а встановлення даного факту має для позивача юридичне значення. Отже, оскільки, самостійно виправити допущену помилку в свідоцтві не є можливим, оскільки власник майна 29.04.2023 помер, позивач вимушена звернутися до суду, оскільки у неї немає можливості підтвердити факт належності правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на будинок інакше, як рішенням суду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що відповідач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, всебічне дослідження\~усіх обставин\~справи та\~письмових доказів, в\~тому числі\~письмових показів\~свідків та з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved