Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] та Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди. В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що [PERSON] 15.09.2022 року об 11 годині 07 хвилин, керуючи автомобілем «Mitsubishi Lanser», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вулиці Широкій біля будинку 26 у місті Дніпрі, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Tesla» model S, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] .. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Вина [PERSON] оформлена європротоколом в електронному вигляді, який направлений до страхової компанії винуватця ДТП, - ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», відповідно до укладеного страхового полісу ЕР/207035581. Того ж дня позивач звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду з визначенням розміру страхового відшкодування 80000,00 грн. та заявою про страхове відшкодування. Однак, страхове відшкодування виплачено не було, оскільки згідно з листом від 13.12.2023 року за №12/3318 правові підстави для здійснення страхового відшкодування відсутні, оскільки згідно з висновком судового експерта №55 від 05.12.2022 року пошкодження, які отримали автомобілі-учасники внаслідок описаної ДТП не могли утворитися внаслідок описаного механізму: вони не співпадають по висоті та локалізації та відсутня будь-яка слідова інформація на фотознімках із місця пригоди, яка б вказувала на зіткнення транспортних засобів у місті зафіксованому на фотознімках. Зазначений лист був надісланий позивачу через додаток «Viber» 16.01.2023 року з номером телефону [NUMBER] , тобто з пропуском строку про прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування. Позивач звернувся до Дніпропетровського науково-дослідного експертного центру МВС України для проведення автотехнічного дослідження обставин ДТП та отримав висновок №ЕД-19/104-23/16309-ІТ від 16.05.2023 року, в якому вказано, що з технічної точки зору, пояснення водія [PERSON] стосовно обставин ДТП спроможні. Такі дії Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» призвели до моральних страждань, які виразилися в хвилюваннях за пошкоджений автомобіль, відверте знущання через безпідставну відмову у страховій виплаті через надумані підстави, отримання неповної інформації щодо відмови у страховій виплаті позначилось на особистому житті, відносинах у сім`ї. Одночасно з цим, позивач звернувся до експерта, відповідно до висновку №314/22, вартість матеріального збитку, завданого Позивачу через пошкодження автомобіля внаслідок ДТП від 15.09.2022 року складає 195 333,77 грн.. Станом на теперішній час, страхове відшкодування не виплачено. Крім цього, сума матеріального збитку перевищила визначену сторонами суму ДТП та склала 195333,77 грн.. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд: -стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 115 333,77 грн.; -стягнути із ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] суму страхової виплати в розмірі 80 000,00 грн., три відсотки річних у розмірі 1289,00 грн., інфляційне збільшення у розмірі 3165,50 грн., пеню у розмірі 21479,45 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. -судові витрати за складення експертного висновку в розмірі 4720,80 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» надав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав, посилаючись на висновок судового експерта №55 від 05.12.2022 року, який, на його думку, позивачем не спростований. Крім цього, зазначив, що висновок №ЕД-19/104-23/16309-ІТ від 16.05.2023 року, який надав позивач, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки не містить обізнаність експерта про кримінальну відповідальність, що не узгоджується з п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду». У судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Грищенко І.В. надала заяву, у якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Відповідачі у судове засіданні не з`явилися, про день та час судового засідання повідомлялися у встановленому законом порядку. Також, у судовому засіданні 15.01.2024 року була допитана свідок [PERSON] , яка пояснила, що 15.09.2022 року приблизно об 11-00 год., вона їхала зі своїм зятем [PERSON] у с. Обухівка в місто Дніпро. Рухаючись по вулиці Широкій у заторі, через яму на дорозі рух був повільний із постійними зупинками. У момент такої зупинки, в автомобіль [PERSON] скоїв наїзд автомобіль «Mitsubishi Lanser». Водій вказаного автомобіля свою вину визнав та обидва водії вирішили оформити європротокол, що і будо зроблено. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.09.2022 року об 11 годині 07 хвилин, по вулиці Широкій біля будинку 26 у місті Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої був [PERSON] , який керував автомобілем «Mitsubishi Lanser», д.н.з. [NUMBER] , та не дотримався безпечної дистанції і скоїв зіткнення із автомобілем «Tesla model S», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вищевказані автомобілі отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Вина [PERSON] підтверджена європротоколом, оформленим обома учасниками ДТП, відповідно до п.33.2 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", гранична сума відшкодування становить 80000,00 грн.. 15.09.2022 року позивач звернувся до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про страхове відшкодування в розмірі 80 000,00 грн.. Рішенням ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», оформленим листом від 13.12.2023 року за №12/3318, позивачу відмовлено у виплаті через відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування, оскільки згідно з висновком судового експерта №55 від 05.12.2022 року пошкодження, які отримали автомобілі-учасники внаслідок описаної ДТП не могли утворитися внаслідок описаного механізму: вони не співпадають по висоті та локалізації та відсутня будь-яка слідова інформація на фотознімках з місця пригоди, яка б вказувала на зіткнення транспортних засобів в місті зафіксованому на фотознімках. Вказаний лист не був направлений позивачу належним чином, а останній повідомлений 16.01.2023 року з номером телефона [NUMBER] . Цей факт не спростований відповідача-2 та не надано доказів повідомлення позивача іншим чином. Посилання відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на висновок судового експерта №55 від 05.12.2022 року, як імперативний доказ відсутності зобов`язань з його боку на виплату страхового відшкодування, спростовується поясненнями свідка [PERSON] , яка надала покази щодо часу та місця ДПТ, експертним висновком №ЕД-19/104-23/16309-ІТ від 16.05.2023 року, який підтверджує можливість технічних ушкоджень, при заявленій дорожньо-транспортній пригоді. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України). У ст. 1 Закону України "Про страхування"визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Разом із тим, в Україні діє інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, метою якого є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Питання пов`язані з даним видом страхування регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням винною особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). За змістом вищевказаного закону (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому, відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Таким чином, обов`язок із відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика. Тому суд вважає стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь [PERSON] суму страхової виплати в розмірі 80 000,00 грн.. Крім цього, згідно з висновком №314/22 з транспортно-товарознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 18.10.2022 року судовим експертом Пилипенком А.І. , встановлено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Tesla» model S, д.н.з. [NUMBER] , яка становить - 195 333,77 грн., тому різниця між страховим відшкодуванням та фактичними збитками становить - 115 333,77 грн., яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на корить позивача. Також, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив також стягнути з відповідача-1 Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» пеню за 196 днів прострочення у розмірі 21479,45 грн. з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період часу з 15.12.2022 року по 29.06.2023 року, 3 % річних за прострочення від простроченої суми боргу за період 15.12.2022 року по 26.06.2023 у розмірі 1289,00 грн. та інфляційні втрати за прострочення у розмірі 3165,50 грн. за період з 15.12.2024 року по 26.06.2023 року. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів із дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. А у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі N 452/3519/15 (провадження N 61-14973св18) зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі N 757/26834/15-ц (провадження N 61-23871св18) зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України щодо стягнення зі страхової компанії трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних втрат. За змістом аналізованої норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Зважаючи на особливу юридичну природу правовідносин сторін у вигляді відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за договором страхування, нарахування пені за несвоєчасне виконання договору страхування узгоджується з положеннями статті 992 ЦК України, відповідно до яких у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2020 у справі N 758/16044/16-ц (провадження N 61-913св17) вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Крім того, у п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Вказана норма також є спеціальною нормою, що застосовується до спірних правовідносин, так як вони виникли з приводу неналежного виконання обов`язків страховиком своїх обов`язків по сплаті страхового відшкодування, а тому страховик на підставі п. 36.5 Закону зобов`язаний сплатити позивачу пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ. За змістом ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі N 200/4309/14-ц (провадження N 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання". Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК Українияк спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Суд, приймаючи до уваги приписи ст. 992 ЦК України, п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", проаналізувавши положення ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України, перевіривши розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача-1 Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» пені за 196 днів прострочення у розмірі 21479,45 грн. з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за період часу з 15.12.2022 року по 29.06.2023 року, 3 % річних за прострочення від простроченої суми боргу за період 15.12.2022 року по 26.06.2023 у розмірі 1289,00 грн. та інфляційні втрати за прострочення у розмірі 3165,50 грн. за період з 15.12.2024 року по 26.06.2023 року. Наданий позивачем розрахунок пені та 3 % річних, який надав позивач не спростований відповідачем ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», а тому приймається судом в заявленому розмірі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 вказано, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач просить стягнути з відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 20000,00 грн., посилаючись на те, що через дії Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», позивач зазнав моральних страждань, які виразилися в хвилюваннях за пошкоджений автомобіль, відверте знущання через безпідставну відмову у страховій виплаті через надумані підстави, отримання неповної інформації щодо відмови у страховій виплаті позначилось на особистому житті, відносинах в сім`ї. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, зокрема така правова позиція відображена у п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Суд вважає доведеним, що діяння відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» у даному випадку було неправомірним і ним позивачу було завдано моральну шкоду; між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у зміні звичайного способу життя, неможливості користування власним транспортом, моральних стражданнях та психологічного дискомфорту у зв`язку з цим, необхідності докладання зусиль для поновлення своїх порушених прав - є причинно-наслідковий зв`язок. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» 5000,00 грн.. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в загальному розмірі 2212,68 грн. відповідно до Закону України "Про судовий збір". Оскільки позовні вимоги задоволені частково, тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, виходячи із такого розрахунку: -із Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» у розмірі 1017,38 грн. (110933,95 грн. (сума задоволених позовних вимог до вказаного відповідача / 241267,72 грн. (ціна позову) * 2212,68 грн. (сплачений при поданні позову судовий збір); -із [PERSON] у розмірі 1057,73 грн. (115333,77 грн. (сума задоволених позовних вимог до вказаного відповідача / 241267,72 грн. (ціна позову) * 2212,68 грн. (сплачений при поданні позову судовий збір). Крім цього, позивачем понесено витрати, пов`язані із залученням судового експерта у розмірі 4720,80 грн., які підлягають стягненню із Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». На підставі викладеного та

Outcome: partial