Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

I. Стислий виклад позовної заяви 11 березня 2024 року Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради, в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовна заява обґрунтована на ступним чином. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько останніх, [PERSON] , помер [INFO] . На даний час діти мешкають з рідною бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з дітьми відповідач не проживає з 2017 року, участі у їх житті не приймає, навчанням та станом здоров`я не цікавиться, матеріально не утримує. Упродовж тривалого часу зловживає спиртними напоями. 03 лютого 2017 року за заявою матері [PERSON] влаштовано до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області, а малолітнього [PERSON] - до комунального лікувально-профілактичного закладу Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини». 24\~червня 2020\~року Виконавчим\~комітетом Улянівської\~селищної ради\~Білопільського району\~Сумської області\~прийнято рішення\~№67\~про доцільність\~позбавлення [PERSON] \~батьківських прав\~відносно дітей\~ [PERSON] та\~ [PERSON] . Однак, після отримання вказаного рішення батько дітей не звернувся до суду з відповідною позовною заявою. 18 серпня 2021 року [PERSON] звернувся до Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради з заявою про тимчасове влаштування дітей до КЗ СОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області», так як опинився в скрутному становищі, а мати дітей матеріально не допомагає, пиячить, веде бродяжницький та аморальний спосіб життя. Після цього, на підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради від 27 серпня 2021 року №409 [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовано до вказаного центру. На початку березня 2022 року діти були терміново повернуті в родину батька у зв`язку з повномасштабним вторгненням російських військ на територію України. 09 січня 2024 року працівникам Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради стало відомо, що [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку з цим була проведена бесіда з [PERSON] , під час якої остання повідомила, що не має змоги утримувати та виховувати своїх малолітніх дітей та підтвердила, що з 2017 року спільно з ними не проживає, участі у їх житті не приймає, матеріально не утримує, навчанням не цікавиться, дозвілля не проводить. Також зазначила, що власного житла не має, зловживає спиртними напоями. Разом з цим [PERSON] була попереджена, що факт ухилення від виконання батьківських обов`язків є підставою для ініціювання Службою у справах дітей Миколаївської селищної ради перед органом опіки та піклування Миколаївської селищної ради питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , на що відповідач повідомила, що таке рішення підтримує. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської селищної ради [PERSON] не прибула, у телефонній розмові повідомила, що не заперечує проти розгляду питання про позбавлення її батьківських прав та прийняття позитивного рішення. Посилаючись на викладені вище обставини, Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу чи особи, в якої перебуватимуть діти. ІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 18 березня 2024 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 09 квітня 2024 року. Відповідачу запропоновано в п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву (а. с. 41). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи У підготовче судове засідання представник позивача - Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області не з`явився. Начальник Служби в справах дітей [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні (а. с. 44). Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає, не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , просить ухвалити рішення в підготовчому засіданні (а. с. 46). Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абзацом третім пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абзацу шостого пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, у зв`язку з чим суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини другої статті 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом Згідно з свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] , батьками дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10-11). Відповідно до заяви [PERSON] від 03 лютого 2017 року на ім`я директора Сумського центру соціальної-психологічної реабілітації дітей області Прудіус Л.І., відповідач просила зарахувати її доньку [PERSON] , [INFO] до складу учнів першого класу (а. с. 25). Згідно з заявою від 20 вересня 2017 року на ім`я тимчасово виконуючої обов`язки начальника Служби у справах дітей Білопільської РДА [PERSON] , [PERSON] просила повернути її малолітню доньку [PERSON] з Сумського центру соціальної-психологічної реабілітації дітей області з дозволом подальшого її влаштування до Білопільської ЗОШ інтернату ім. Макаренка у зв`язку з відсутністю власного житла (а. с. 26). Разом з вказаною заявою [PERSON] подала заяву про продовження терміну перебування її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини терміном на 1 рік, обґрунтовуючи таке рішення відсутністю власного житла та коштів на утримання дитини (а. с. 27). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Білопільської РДА Сумської області №6 від 28 лютого 2018 року [PERSON] , 2014 року народження повернуто з Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини в сім`ю батька. Матір дитини попереджена про необхідність участі у вихованні та утриманні дітей і відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків (а. с. 29). З довідки КЛПЗ СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» №218/1 від 01 березня 2018 року вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] перебував у вказаному закладі з 03 лютого 2017 року. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Білопільської РДА Сумської області №6 від 28 лютого 2018 року, 01 березня 2018 року дитина вибула на подальше виховання до батька [PERSON] (а. с. 28). Рішенням Виконавчого комітету Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області №67 від 24 червня 2020 року затверджено висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] та [PERSON] (а. с. 30). Згідно з висновком Органу опіки та піклування, [PERSON] спільно з дітьми не проживає, не здійснює належного їх виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення дітей, не надає матеріальної допомоги, чим порушує статті 150, 152 Сімейного кодексу України. З 2018 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають зі своїм батьком, [PERSON] , бабою [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Анастасія навчається у Миколаївській ЗОШ І-ІІІ ступенів, а [PERSON] відвідує Миколаївський дитячий садок «Берізка» (а. с. 31). 18 серпня 2021 року [PERSON] подав до Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради заяву про тимчасове влаштування дітей [PERSON] та Артема до КЗ СОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» у зв`язку з складними життєвими обставинами, зокрема, відсутністю доходів. Також зазначив, що мати дітей матеріально не допомагає, пиячить, веде бродяжницький спосіб життя (а. с. 21). Відповідно до наказів начальника Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №14-ОД та №15-ОД від 27 серпня 2021 року малолітніх [PERSON] , 2011 року народження та [PERSON] , 2014 року народження взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах (а. с. 32-33). На підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради №409 від 27 серпня 2021 року та відповідно до акту КЗ СОР «Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області» від 30 серпня 2021 року, [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовано до вказаного закладу терміном на дев`ять місяців (а. с. 22-23). Згідно з наказами начальника Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №27-ОД та №28-ОД від 16 травня 2023 року [PERSON] та [PERSON] зняті з обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах (а. с. 34-35). Батько дітей, [PERSON] , помер [INFO] що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Миколаївською селищною радою Сумського району Сумської області (а. с. 13). Згідно з характеристиками Миколаївського ліцею Миколаївської селищної ради, [PERSON] та [PERSON] проживали разом з батьком, який завжди був на зв`язку з класним керівником, реагував на зауваження, приходив до вчителя. Мати дітей, [PERSON] , не брала участі у їх вихованні, не цікавилася станом справ та навчанням, жодного разу не з`явилася до школи (а. с. 19-20). У заяві від 09 січня 2024 року, адресованій начальнику Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради [PERSON] , [PERSON] повідомила, що з 2017 року зі своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] не проживає, їх вихованням та утриманням не займається. Весь час діти мешкали з батьком, який помер [INFO] . Вказала, що власного житла немає, доходів не отримує, у зв`язку з чим утримувати дітей не може. Не заперечує проти позбавлення її батьківських прав (а. с. 36). З листа Комунальної установи «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради від 11 січня 2024 року вбачається, що [PERSON] з питанням щодо виховання своїх дітей [PERSON] та [PERSON] до центру не зверталася, з дітьми спільно впродовж тривалого часу не проживає, вихованням та утриманням не займається. Крім того, [PERSON] постійних доходів не має, зловживає спиртними напоями. Вихованням та утриманням малолітніх дітей займався їх батько, [PERSON] , який помер [INFO] . Родина останнього перебувала на обліку КУ «Центр з надання соціальних послуг» Миколаївської селищної ради як така, що потрапила у складні життєві обставини, родині та надавалася послуга соціального супроводу. На даний час діти проживають разом з бабою [PERSON] , 1966 року народження за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17). Згідно з довідкою-характеристикою Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №62 від 12 січня 2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично мешкає в [ADDRESS] разом зі своїм співмешканцем [PERSON] . За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, як особа з неврівноваженим характером, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. На території Миколаївської селищної територіальної громади остання не працює (а. с. 14). За інформацією Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради №17-19/434 від 04 березня 2024 року, малолітні [PERSON] та [PERSON] проживали у родині батька [PERSON] , який займався їх вихованням та утриманням. Мати дітей, [PERSON] , від виконання батьківських обов`язків ухиляється, упродовж тривалого часу з дітьми спільно не проживає, їх вихованням та утриманням не займається. 09 січня 2024 року працівникам Служби у справах дітей Миколаївської селищної ради стало відомо, що [INFO] [PERSON] помер. У зв`язку з цим була проведена бесіда з [PERSON] , під час якої останній було наголошено, що вона, як єдиний законний представник малолітніх дітей, зобов`язана здійснити заходи щодо створення належних умов для проживання в її родині доньки та сина, забезпечувати дітей одягом та взуттям відповідно до віку та сезону, повноцінним харчуванням, шкільним приладдям, засобами особистої гігієни, на що мати повідомила, що не має змоги утримувати та виховувати своїх малолітніх дітей. Разом з цим [PERSON] була попереджена, що факт ухилення від виконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення батьківських прав, на що остання повідомила, що таке рішення підтримує. [INFO] телефонним засобом зв`язку [PERSON] була повідомлена про розгляд питання про позбавлення її батьківських прав на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської селищної ради. Однак, на засідання остання не прибула. В телефонній розмові повідомила, що не заперечує проти розгляду даного питання без її участі та прийняття позитивного (а. с. 15). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Миколаївської селищної ради від 29 січня 2024 року та рішення Виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Сумського району Сумської області №29 від 29 січня 2024 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки вона з дітьми не проживає, участі в їх вихованні не приймає, матеріально не забезпечує (а. с. 6-9). V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України). З змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, втручання держави в сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. В силу положень ч. 2 ст. 152 СК України, дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі №409/1865/17-ц. Судова практика у справах щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною, підстави для порушення питання про відступлення від цієї практики відсутні. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. VІ. Висновки суду 1. Щодо позовних вимог про позбавлення батьківських прав Суд установив, що [PERSON] не бажає брати участь у вихованні та утриманні своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти з 2017 по 2018 роки перебували у державних закладах, в подальшому проживали в родині батька, [PERSON] , а після його смерті залишилися проживати з бабою [PERSON] , мати при цьому їх не відвідує, матеріально не забезпечує, не телефонує, забрати у родину не виявляє бажання. Крім того, наразі відповідач веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На думку суду, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У судовому засіданні не встановлено будь-яких обставин, які перешкоджають відповідачу виконувати обов`язки по вихованню своїх дітей. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення норм національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, які регулюють спірні правовідносини, встановлені судом фактичні обставини, а також виходячи з того, що відповідач у справі свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно дітей, у якнайкращих інтересах останніх, з метою забезпечення їх розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 2. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відповідач [PERSON] ніде не працює, при цьому є особою працездатного віку та має задовільний стан здоров`я, а тому зобов`язана утримувати своїх дітей в обсязі, необхідному та достатньому для їх гармонійного розвитку. Таким чином, виходячи з засад виваженості, розумності і справедливості та меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] до досягнення старшою дитиною повноліття. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України позивачем не надано доказів обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу). На підставі\~п.\~1,\~5\~ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК України\~суд допускає\~негайне виконання\~рішення про\~стягнення аліментів\~у межах\~суми платежу\~за один\~місяць. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У даній справі до відповідача заявлено дві позовні вимоги: немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав) та майнового характеру (про стягнення аліментів). За кожну з них справляється судовий збір у розмірі по 1 211 грн 20 коп. При зверненні до суду з даним позовом Орган опіки та піклування Миколаївської селищної ради Сумської області був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, стягненню з відповідача до Державного бюджету підлягає судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved