Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

У грудні 2023 року позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Заярна М.А., звернулась до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом, який був уточнений, посилаючись на те, що після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , та земельних ділянок площею 0,2500 га (кадастровий №\~2322181300:08:001:0052) для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами та площею 0,3500 га (кадастровий № 2322181300:08:001:0051), що розташовані за цією ж адресою. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори. При оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок та земельні ділянки відсутні, у зв`язку з чим 29.11.2023 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивачка вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник позивачки [PERSON] адвокат Заярна М.А. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань, а також відзиву до суду не надавав. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.11.2012, актовий запис № 37. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, у тому числі, у вигляді: житлового будинку з господарськими спорудами та двох земельних ділянок. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 184/2013 вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заповітом прийняла його донька [PERSON] , про що нею складено заяву, зареєстровану 22.04.2013 за № 439. Факт родинних відносин між померлим [INFO] [PERSON] та позивачкою [PERSON] підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.09.1967, яке міститься в матеріалах справи. В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 15 лютого 2011 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Мазур В.В., зареєстрований в реєстрі за № 25, відповідно до якого [PERSON] зробив заповідальне розпорядження: жилий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку біля будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , заповів [PERSON] . Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На теперішній час заповіт від 15 лютого 2011 року, складений спадкодавцем [PERSON] , є дійсним, ніким не оспореним. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем на вищевказане майно за заповітом від 15 лютого 2011 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Веселівської сільської ради Запорізького району Запорізької області Мазур В.В., зареєстрований в реєстрі за № 25, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 29 листопада 2023 року вихідний № 1395/02-31, позивачці [PERSON] відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на жилий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку, яка розташована по [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , батька. Причиною для відмови у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії стало те, що документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, надані не були. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з Випискою з погосподарської книги, виданої виконавчим комітетом Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області 21.11.2023 № 5903, [PERSON] з 31.07.1998 по день своєї смерті 12.11.2012 був користувачем (головою господарства) житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , згідно запису в погосподарській книзі будинок побудований у 1966 році. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка була чинною до 07.07.1994, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, який виготовлений ФОП [PERSON] станом на 10.11.2023, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1964 році, самовільних побудов немає. Таким чином, з урахуванням факту побудови будинку спадкодавцем у 1964 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок, та відповідно до приписів листа ВССУ від 16.05.2013, суд вважає, що за позивачкою може бути визнане право власності на цей будинок в порядку спадкування за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,60 га, що розташована в с. Петропіль Веселівської сільської ради Запорізького району, підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП 07-501619; витягом з Державного земельного кадастру № НВ-5600051342024 від 18.01.2024 на земельну ділянку кадастровий номер 2322181300:08:001:0052, площею 0,2500\~га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); витягом Державного земельного кадастру № НВ-5900035692024 від 18.01.2024 на земельну ділянку кадастровий номер 2322181300:08:001:0051, площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства. Крім того, рішенням Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 21.12.2023, [PERSON] надано згоду на поділ земельної ділянки, яка надавалась [PERSON] , для ведення особистого підсобного господарства орієнтованою площею 0,6000 га, що розташована в [ADDRESS] , за цільовим призначенням, а саме: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га; для ведення особистого селянського господарства площею 0,3500 га. Згідно з п. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивачки на спадщину, відкриту після смерті батька та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність у неї відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved