Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просять суд зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] , [PERSON] в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2024 року підготовче провадження по справі закрито, призначено до судового розгляду по суті з викликом сторін. Відзив на позов, інші заяви по суті справи та з процесуальних питань від [PERSON] до суду не надходили. В судове засідання Відповідач не з`явився. 11 квітня 2024 року у судове засідання Відповідач не з`явився, про причини неявки не повідомив. Сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 11 лютого 1995 року між [PERSON] та [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Запоріжжя, про що зроблений відповідний актовий запис №164. Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 18 липня 2002 року [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, реєстровий №1792, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, [PERSON] було придбано у спільну часткову власність ( [PERSON] частина, [PERSON] частина, [PERSON] частина) квартиру за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/2439/23 від 05 травня 2023 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що відповідач користується всією квартирою, чинить перешкоди в користуванні квартирю позивачам, з приводу чого вони звертались до правоохоронних органів. Згідно з технічним паспортом квартира за адресою: [ADDRESS] складається з трьох відокремлених житлових кімнат, кухні, коридору, санвузла, кладовки, балкону. Загальна площа квартири становить - 52,32 кв.м., житлова площа - 35,9 кв.м., кімнати: 1-а кімната - 15,5 кв.м., 2-а кімната - 11,9 кв.м. 3-я кімната- 8,5 кв.м; допоміжні приміщення: коридор площею 5, 1 кв.м., кладовка площею 1,0 кв.м., кухня площею 6,2 кв.м., санвузол площею 1,2 кв.м., балкон площею 0,72 кв.м. Висновком судового експерта [PERSON] №141-2023 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 04.10.2023 року встановлено, що відповідно до ідеальних часток співвласників та вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва поділ квартири за адресою: [ADDRESS] неможливий. Висновком судового експерта [PERSON] №141-2023 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 04.10.2023 року, запропоновано наступний варіант порядку користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS] з відступом від ідеальних часток співвласників: -у користуванні [PERSON] виділити приміщення №5 житлова кімната, площею 8,5 кв.м; -у користуванні [PERSON] виділити новостворене приміщення І житлова кімната, 11 кв.м; балкон 0.72 кв.м; частини прим. ІІ (4.25 кв.м) - коридор, новостворене приміщення. -у користуванні [PERSON] виділити приміщення №4 житлова кімната, 11, 9 кв.м; частини прим. ІІ (4.25 кв.м) - коридор, новостворене приміщення. Також експертом зазначено, що для реалізації даного варіанту порядку користування приміщенням квартири необхідно у приміщенні №3 кімната, улаштувати перегородку з дверним отвором (як позначено на схемі), що в свою чергу створить два окремих приміщення: прим.І (11.0 кв.м) кімната (виділяється в одноосібне користування співвласника [PERSON] та прим. ІІ (4.25 кв.м) коридор (виділяється в спільне користування співвласників [PERSON] та [PERSON] пропорційно порівну). Відповідно до ст. 358 ЦК України та п.14 Пленуму Верховного суду України від 20.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» якщо поділ квартири, що є спільною частковою власністю здійснити неможливо, то за позовом співвласника може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири. Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності та неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, встановлення судовим рішенням порядку користування квартирою не суперечитиме положенням ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України. Відповідно до ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається із ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно частини першої статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до\~ст. 358 Цивільного кодексу України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користуванні майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири) з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини 3 статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16, від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18, від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19, від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20, від 06 лютого 2023 року у справі № 607/22941/21. Так, зазначений спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику по 13,65 кв. м житлової площі на одну особу, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 182/3348/19 (провадження № 61-1084св21). Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд, враховуючи план розташування приміщень (кімнат) квартири, враховуючи інтереси усіх співвласників на користування спільним майном, вважає доцільним задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Відповідача на користь Позивачів підлягають стягненню понесені ними та документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання до суду позову в розмірі 1073 грн 60 коп. На підставі ст. 319, 321, 356, 358 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

Outcome: approved