Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

16.01.2024 позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Сампара Н.М. через підсистему «Електронний суд» звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначила,\~що 10.05.2014\~між нею\~та відповідачем\~було зареєстровано\~шлюб.\~У даному\~шлюбі в\~них народилось\~двоє дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Сімейне життя\~у них\~з відповідачем\~не склалось,\~у зв`язку\~відсутністю взаєморозуміння\~та взаємоповаги.\~На даний\~час вони\~не підтримують\~шлюбних відносин,\~разом не\~проживають та\~не ведуть\~спільне господарство.\~Вважає подальше\~спільне життя\~та збереження\~шлюбу неможливим\~та таким,\~що суперечить\~її інтересам.\~Окрім цього,\~вказує що\~діти протягом\~останнього року\~проживають з\~нею.\~Син [PERSON] \~навчається у\~Тернопільському навчально-виховному\~комплексі «Школа-ліцей\~№6\~ім.\~Н.\~Яремчука»,\~а син\~Платон дошкільний\~заклад не\~відвідує та\~перебуває вдома\~з нею до досягнення трьох років. Вказує, що діти повністю знаходяться на її утриманні позивача, відповідач жодної участі в матеріальному забезпечені дітей не бере, та вона самостійно не має змоги забезпечити відповідний рівень життя дітей самостійно. Також позивач зауважує, що їй відомо те, що відповідач жодних інших осіб на утриманні не має, є працездатним та отримує дохід, має нерухоме майно, транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, тому вважає, що він може сплачувати аліменти на дітей. Одночасно позивач зазначає, що вона дружина, з якою проживає дитина, яка не досягнула трьохрічного віку та має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення сином трьох років. Крім того, зазначає, що за час перебування у шлюбі нею з відповідачем було набуте майно, а саме, автомобіль марки BMW X5, 2004 року випуску, яким користується відповідач, домовленостей, щодо виплати їй половини вартості даного автомобіля між нею та відповідачем не досягнуто. З огляду на вищенаведене позивач просить суд: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №472; стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки BMW X5 2004 року випуску, об`єм двигуна 2993 см. куб. в розмірі 285233,86 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.02.2024 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.03.2024 клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Сампари Н.М. про витребування доказів задоволено частково та зобов`язано АТ «Універсал банк» надати суду банківську інформацію. 02.04.2024 судом зареєстрована відповідь від АТ «Універсал банк» на ухвалу Тернопільського міськрайнного суду Тернопільської області від 04.03.2024. В судовому засідання позивач [PERSON] , та її представник адвокат Сампара Н.М. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, щодо заочного вирішення справи не заперечили. Одночасно позивач [PERSON] в судовому засіданні повідомила суду, що відповідач сплатив їй кошти на утримання дітей за лютий, березень 2024 року, а відтак просила стягнути аліменти на утримання дітей з моменту ухвалення судом рішення, а не з моменту пред`явлення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений належним чином. Зокрема, судом надсилались повістки про виклик до суду на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання та опублікуванням оголошення про виклик до суду [PERSON] на сайті судової влади України. Про причини неявки [PERSON] суду не повідомив, відзив на позов не подавав, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки, щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне: Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 10.05.2014 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, про, що складено актовий запис №472. У даному шлюбі в сторін народились діти [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 06.11.2014 Виконавчим комітетом Петриківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №23 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 07.09.2021 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис №1985. Згідно витягів з реєстру територіальної громади №2023/009046978, №2023/009052876 та №2023/009053458 від 06.11.2023, [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . Відповідно до реєстраційного посвідчення № [NUMBER] Тернопільського госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, цілий житловий будинок з надвірними побудовами і спорудами, розташований в [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору дарування. Як вбачається з довідки №16 від 01.11.2023 виданої ТОВ «ІНТЕЛПОЛІС», [PERSON] дійсно працює в ТОВ «ІНТЕЛПОЛІС» на посаді менеджера з маркетингу з 01.04.2021 року та з 01.11.2021 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Згідно довідки №253 від 02.11.2023 виданої Тернопільським навчально-виховним комплексом «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука», [PERSON] навчається в 3-В класі в Тернопільському навчально-виховному комплексі «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука». Відповідно до характеристика учня 3-В класу Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей №6 ім. Н. Яремчука» Тернопільської міської ради, Безкоровайний Данило має хороший фізичний і розумовий розвиток. У навчанні виявляє старанність та високу працездатність, завдяки яким домагається хороших успіхів у навчанні. Данило вихований, спокійний, врівноважений, чуйний. У стосунках з однокласниками виявляє доброзичливість і товариськість. Батьки Данила цікавляться навчанням дитини і приділяють належну увагу вихованню сина. З відомостей АТ «Універсал банк» наданих суду вбачається, що станом на 22.03.2024 на обліку АТ «Універсал банк» наявні три рахунки відкриті на ім`я [PERSON] . З додатку №1 вбачається, що у [PERSON] з 01.01.2023 по 21.03.2024 баланс на початку періоду становив 6\~202,53 гривні, на кінець періоду 2\~805, 96 гривень. Згідно додатку №2 у [PERSON] в період з 01.01.2023 по 21.03.2024 баланс становив 288,09 доларів США, на кінець періоду 10,77 доларів США. Згідно відповіді №31/19-С-173а.з. від 26.10.2023 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області) Головного сервісного центру МВС, наданої на запит адвокату Сампарі Надії, з 23.01.2020 по даний час за гр. [PERSON] зареєстрований автомобіль BMW X5, об`єм двигуна 2993 см. куб., 2004 року випуску. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, відтак їх шлюб носить формальний характер та його збереження неможливе та недоцільне, оскільки буде суперечити інтересам позивача, в зв`язку з чим суд вважає, що відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами слід розірвати. З приводу вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Положеннями статті\~141\~СК України\~передбачено,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з позивачем, водночас, сторони не дійшли згоди з приводу розміру їх матеріального утримання відповідачем. При цьому відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Так само суду не доведено, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем. Враховуючи наведене, та усну заяву позивача про стягнення аліментів з моменту ухваленні рішення у справі, суд доходить висновку, що позов в цій частині слід задовольнити, а саме, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.04.2024 і до досягнення старшною дитиною повноліття. При цьому, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Суд вважає, що даний розмір аліментів буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, а також забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною - сином [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним трьохрічного віку. Частиною другою статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. (ч. 3 ст. 84 СК України). Згідно ч. 6 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Обов`язок по доказуванню позовних вимог, їх розміру, та по доказуванню тих обставин, на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог, покладається саме на позивача, і не може перекладатись на відповідача обов`язок по спростуванню доводів позивача. Разом з тим, позивачем на надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у відповідача [PERSON] фінансової можливості сплачувати аліменти на її утримання у заявленому позивачем розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку, а відтак суд приходить до висновку про часткове задоволення цієї вимоги, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Щодо вимоги про поділ майна подружжя, суд зазначає наступне. Відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними зі здійсненням права спільної сумісної власності подружжя, та регулюються нормами Цивільного кодексу\~України та Сімейного кодексу України. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ч. 1 ст.\~355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1, 2 ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 61\~СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України). Згідно з ч. 1 ст.\~65\~СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Судом встановлено, що 10.05.2014 між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб. Як вбачається з відповіді №31/19-С-173а.з. від 26.10.2023 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Тернопільській області (філія ГСЦ МВС) (РСЦ ГСЦ МВС в Тернопільській області) Головного сервісного центру МВС, з 23.01.2020 по даний час за гр. [PERSON] зареєстрований автомобіль BMW X5, об`єм двигуна 2993 см. куб., 2004 року випуску. Указані обставини в сукупності дають суду підстави вважати, що спірне нерухоме майно, а саме автомобіль BMW X5, об`ємом двигуна 2993 см. куб., 2004 року випуску, придбаний та зареєстрований за [PERSON] під час перебування останнього у шлюбі з [PERSON] . Виходячи з характеру спірних правовідносин сторін, фактичних обставин справи, судом встановлено, що спірний транспортний засіб придбано за час шлюбу сторін, в інтересах сім`ї. Незалежно від того, на кого з подружжя оформлено рухоме майно, придбаний ними автомобіль згідно ст.\~60\~СК України належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від доходів кожного з них та суми вкладених у придбане майно коштів. Згідно з\~ч.1\~ст. 71СК\~України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними внатурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України\~визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Частиною 4, 5 ст.\~71\~СК України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема транспортний засіб, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст.ст. 179, 183 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною річчю є в тому числі транспортний засіб. З огляду вищевикладене, суд вважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем той факт, що автомобіль BMW X5, об`ємом двигуна 2993 см. куб., 2004 року випуску, був зареєстрований на ім`я [PERSON] під час перебування сторін у шлюбі, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності. [PERSON] зазначає, що аналізуючи статистичні дані та оголошення на спеціалізованому веб-порталі з купівлі-продажу транспортних засобів, які мають схожі технічні характеристики, орієнтовна ринкова вартість автомобіля BMW X5, 2004 року випуску становить 14\~966,66 доларів США, що еквівалентно 570 467,71 в гривневій валюті за курсом 38.1159 Національного банку України станом на 04.01.2024. На підтвердження вартості спірного автомобіля [PERSON] надала суду інформацію з відкритого ресурсу мережі Інтернет «AUTO.RIA» відповідно до якого середня ринкова вартість колісного транспортного засобу «BMW X5», 2004 року випуску, які мають ідентичні технічні характеристики становить 14\~966,66 доларів США. Відповідачем доказів на спростування вказаних обставин суду не надано, про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи з метою встановлення ринкової вартості спірного транспортного засобу клопотань не заявлялось. У такому випадку при визначенні суми компенсації, суд оцінює лише письмовий доказ, наданий стороною позивача. З огляду на наведене, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає 285 233 гривень грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля (570467 / 2 = 285\~233). Відтак, враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача [PERSON] , а позивач згодна одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну їй частку автомобіля, суд доходить висновку, що позов в частині поділу майна подружжя є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судових витрат при звернені до суду з даним позовом в частині стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Крім того, приймаючи до уваги, що при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір за позовні вимоги про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя у сумі 4063,54 грн, в силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 4063,54 грн судового збору.

Outcome: partial