Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання діяльності суб`єкта владних повноважень - приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області не законною та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження,про арешт майна боржника,про арешт коштів боржника. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що 04.12.2023 року ним було отримано лист від приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана В.Л., в якому знаходились чотири постанови про відкриття виконавчого провадження. Зазначає, що 07.12.2023 року ним було подано адміністративний позов до Закарпатського окружного адміністративного суду про скасування вищевказаних постанов, однак ухвалою суду від 12.12.2023 року йому було відмовлено у відкритті провадження в частині двох позовних вимог, а тому вважає, що має всі підстави звертатись до Мукачівського міськрайонного суду з оскарженням постанов. Так, позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними з огляду на такі підстави. Вважає, що постанова приватного виконавця Зейкана В.Л. про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 27.11.2023 року, яка ухвалена на підставі виконавчого листа від 27.07.2023 року № 303/7112/21 винесені з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. З огляду на зазначене просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження,про арешт майна боржника,про арешт коштів боржника № [NUMBER] від 27.11.2023 року. Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.12.2023 року позов було залишено без руху. На виконання вимог ухвали суду від 28.12.2023 року, позивачем по справі 06.02.2024 року було заявлено клопотання про поновлення строку на усунення недоліків, а також усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 19.02.2024 року клопотання позивача про продовження строку усунення недоліків задоволено Ухвалою суду від 05.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням. Судове засідання призначено на 03.04.2024 року. 25.03.2024 року від відповідача по справі, приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. надійшов відзив на позовну заяву. Так, зазначає, що позов є необґрунтованим та безпідставним з огляду на таке. 24.11.2023 року до нього надійшла заява від стягувача ТзОВ «Закарпатгаз Збут» про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 303/7112/21 виданого Мукачівським міськрайонним судом закарпатської області про стягнення з [PERSON] заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 6159,57 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 258,70 грн. та 3% річних у розмірі 91,13 грн. Вважає, що ним як приватним виконавцем при здійсненні заходів примусового характеру з примусового виконання виконавчого листа № 303/7112/21, були здійснені дії у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Інструкції з організації примусового виконання рішень , затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5. Також додатково зазначає, що виконавче провадження № [NUMBER] закінчено. А відповідно припинено всі заходи примусового характеру, а тому позов є таким, що заявлений безпідставно, тому в задоволенні позову просить відмовити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що26.09.2023 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області було видано виконавчий лист №303/7112/21 про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТзОВ «Закарпатгаз Збут». Також, судом встановлено, що 27.11.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейканом В.Л. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] на підставі виконавчого листа № 303/7112/21 виданого 25.07.2022 року Мукачівським міськрайонним судом закарпатської області про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Закарпатгаз Збут» заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 6159,57 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 258,70 грн. та 3% річних у розмірі 91,13 грн.(а.с 03). 27.11.2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника відповідно до якої постановлено накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] , [INFO] . Згодом, постановою про арешт коштів боржника ВП № [NUMBER] від 20.12.2023 року було постановлено накласти арешт на грошові кошти / електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти / електронні гроші на рахунках / електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів / електронних грошей, що містяться на рахунках / електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та / або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження про стягнення основного боргу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. В ході розгляду справи судом встановлено, що постановою ВП № [NUMBER] від 22.01.2024 року заборгованості за виконавчим документом стягнуто та перераховано стягувачу у повному обсязі згідно платіжної інструкції № 5146 від 22.01.2024 року, а тому відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39, ст.. 4 Закону України «Про виконавче провадження» постановлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 303/7112/21 від 25.07.2022 року закінчити та припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони справи як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить до висновку, що [PERSON] належними доказами не підтвердив існування обставин, відповідно до яких було б можливим визнати діяльність приватного виконавця протиправною, а також в судовому засіданні було з`ясовано, що виконавчі провадження взагалі є закритими. Суд, ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. З досліджених матеріалів справи вбачається, що позивач жодними належними і допустимими доказами не довів свої позовні вимоги, а тому в заволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed