Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

У жовтні 2023 року звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О. відкрито виконавче провадження № 68162932 щодо примусового виконання виконавчого напису №12566 від 17.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О, яким стягнено з нього на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість в сумі 27 448,00 грн. В рамках виконавчого провадження № 68162932 з нього було стягнуто 9 582,44 грн., з яких витати на проведення виконавчих дій 400,00 грн, борг у сумі 8000,00 грн., основна винагорода приватного виконавця у сумі 1 582,44 грн. У подальшому за рішенням суду виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконання. Тобто правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з Товариства з обмежено відповідальністю «Кошельок» грошові кошти у сумі 9 582,44 грн., стягнуті з нього в рамках виконавчого провадження № 68162932 та судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвала про відкриття, копія позовної заяви з додатками були направлені на адресу відповідачу. Письмового відзиву, заперечень, клопотань до суду не подавалось, причини неможливості їх подати суду також не повідомлено. На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач був належним чином сповіщений про проведення судового розгляду цивільної справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи судом встановлено, що 04 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом Віталієм Олексійовичем відкрито виконавче провадження № 68162932 щодо примусового виконання виконавчого напису №12566 від 17.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О, яким стягнено з [PERSON] на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість в сумі 27 448,00 грн. У рамках виконавчого провадження № 68162932 з [PERSON] стягнуто 9 582,44 грн.: з яких витати на проведення виконавчих дій 400,00 грн, борг у сумі 8000,00 грн., основна винагорода приватного виконавця у сумі 1 582,44 грн. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 травня 2023 року виконавчий напис №12566, вчинений 17 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О, яким стягнено з [PERSON] на користь ТОВ «Кошельок» заборгованості в сумі 27 448,00 грн. Рішення набрало законної сили 05.06.2023 року (справа № 214/626/22). Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В даному випадку є наявність реальних збитків у вигляді витрат позивача на оплату винагороди приватному виконавцю та витрат виконавчого провадження, вина ТОВ «КОШЕЛЬОК» у заподіянні збитків та причинний зв`язок між діями ТОВ «КОШЕЛЬОК» та настанням збитків, що підтверджено рішенням суду по справі № 214/626/22. Положеннями ч. 3 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Також, судом враховується, що як зазначено в постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул від нього. Крім того, за змістом постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18 правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року в справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року в справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року в справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 року в справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 року в справі № 6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття ТОВ «КОШЕЛЬОК» грошових коштів став спірний виконавчий напис нотаріуса №12566\~від 17.21.2021 року, який, у подальшому відповідно до рішення суду визнано таким, що виконанню не підлягає. Тому, правова підстава для отримання ТОВ «КОШЕЛЬОК» грошових коштів від [PERSON] відпала і вказані кошти підлягають поверненню. У цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~42\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Статтею 45\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 % фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. За приписами ч. 1 ст.\~47\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Позивач зазначає, що в рамках виконавчого провадження № 68162932 з [PERSON] було стягнуто 9 582,44 грн., з яких витати на проведення виконавчих дій 400,00 грн, борг у сумі 8000,00 грн., основна винагорода приватного виконавця у сумі 1 582,44 грн. За таких обставин, оскільки витрати виконавчого провадження та винагорода приватного виконавця не були перераховані на рахунок відповідача, суд доходить до висновку про відмову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів у загальному розмірі 1982,44 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір». Разом з тим, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено частково, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 851,36 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved