Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Пірнівська сільська рада Вишгородського району Київської області про позбавлення права користування житловим приміщенням, виселення, звільнення житлового приміщення та зняття з реєстрації місця проживання. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 15.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 2783. Позивач зазначила, що до моменту укладання даного договору дарування, будинок належав її матері також на підставі договору дарування. В належний їй будинок на підставі договору найму житлового приміщення від 04.08.2006 року, укладеного між нею та відповідачем, посвідченого секретарем Жукинської сільської ради вселився відповідач та отримав право на тимчасове проживання в будинку без права постійного проживання. При цьому відповідач зареєстрував за даною адресою своє місце проживання. Позивач зазначила, що дія договору найму скінчилась та відповідач втратив право користування належним їй на праві власності житловим будинок. Подальше перебування в даному будинку відповідача та належного йому майна перешкоджає реалізації права власності позивача на будинок та перешкоджає повноцінному використанню належного їй будинку та членам її родини для проживання. Відповідач в добровільному порядку відмовляється виселитися із будинку та звільнити його від належного йому майна, незважаючи на неодноразові усні та письмові вимоги. Відповідач порушує право позивача та її родини на спокійне життя, завдає моральних страждань, вчиняє сварки та негативно впливає на дитину, у зв`язку із чим звертається до суду, сподіваючись усунути перешкоди у користуванні нею та членами її родини житловим приміщенням шляхом виселення із житлового приміщення відповідача. На підставі викладеного просила суд позбавити [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS] , виселити [PERSON] з даного будинку та звільнити будинок, прибудинкові господарські споруди, присадибну ділянку від належного [PERSON] майна; зобов`язати [PERSON] здійснити зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] ; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.06.2018 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області суду від 18.10.2018 року провадження у справі було зупинено до розгляду та вирішення по суті цивільної справи № 363/3293/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Жукинська сільська рада Вишгородського району Київської області про визнання права власності на частину житлового будинок. У зв`язку із тим, що сторони не зверталися до суду з заявами чи клопотаннями про поновлення провадження у даній справі 06.12.2023 року судом було направлено до канцелярії Вишгородського районного суду Київської області запит з метою з`ясування інформації про набрання законної сили рішення у справі № 363/3293/17, з наданням належним чином завіреної його копії. З наданої відповіді встановлено, що у справі № 363/3293/17 прийнято остаточне рішення, яке набрало законної сили. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.12.2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25.01.2024 року клопотання представника позивача про залучення до участі у справі правонаступника третьої особи задоволено та залучено правонаступника Жукинської сільської ради Вишгородського району Київської області - Пірнівську сільську раду Вишгородського району Київської області. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. В поданому до суду представником позивача клопотанні про залучення правонаступника третьої особи, останній просив суд розглянути питання про залучення правонаступника третьої особи та про розподіл судових витрат, та винести законне і справедливе судове рішення за відсутності позивача та його представника. Крім того, зазначив, що відповідач усвідомлюючи, що судовий спір у справі № 363/3293/17 про визнання права власності на частину житлового будинку по [ADDRESS] , він програє, розуміючи подальшу безперспективність реалізації свого умислу щодо утримання помешкання, за відсутності вдома господарів будинку, зник з нього, захопивши з собою всі свої особисті речі. За твердженнями позивача та її родичів, більше на території садиби по [ADDRESS] , [PERSON] не з`являвся. Таким чином, вважає, що відповідач, під час триваючого зупинення провадження у цій справі, шляхом вчинення конклюдентних дій, які проявилися в фізичному звільненні неправомірно утримуваного ним приміщення від себе особисто та свого майна, фактично визнав обґрунтованість позовних вимог. 07 лютого 2022 року було ухвалено постанову КМУ № 265 «Про деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», якою затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування). З огляду на зміст п. 61 цього порядку, позивач, як власник будинку по [ADDRESS] , отримав право зняти відповідача із зареєстрованого місця проживання у належному позивачеві на праві приватної власності будинку за власною заявою без рішення суду про виселення. Відтак, 01 травня 2023 року позивач звернувся із заявою до Пірнівської сільської ради про зняття з реєстрації місця проживання відповідача за адресою [ADDRESS] , у зв`язку із чим, відповідача було знято з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Таким чином, просив суд вирішити питання щодо винесення судового рішення за результатами розгляду справи виходячи з наведених обставин, а також, оскільки виселення відповідача відбулось вже після закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті, а його зняття з реєстрації відбувалось за заявою позивача, вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідач після поновлення провадження у справі у судові засідання не з`являвся, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, про причини неявки суду не повідомив. 27.04.2018 року відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує щодо позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що з 2000 року став проживати однією сім`єю з [PERSON] матір`ю позивача по справі без реєстрації шлюбу. Після декількох років проживання ними у 2003 році було придбано за спільні кошти житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , який записаний був на ім`я [PERSON] , проте виключно згодом дізнався, що оформлення відчуження будинку проводилося на підставі договору дарування на її ім`я та який в свою чергу [PERSON] подарувала своїй донці позивачу у справі. Зазначив, що неодноразово здійснював у будинку капітальний ремонт, у тому числі за рахунок коштів отриманих від продажу належного йому спадкового майна. В подальшому відносини між ним та [PERSON] погіршилися та фактично шлюбні відносини були припинені. Згодом [PERSON] пообіцяла його висилити та переїхала проживати до своєї доньки, а відповідач залишився проживати в будинку. Відтак просив у задоволені позовних вимог відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Судом встановлено, що 04.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення, посвідчений 04.08.2006 року секретарем Жукинської сільської ради Замора Л.Ю., відповідно до якого [PERSON] здала, а [PERSON] прийняв в користування житловий будинок, який належить згідно договору дарування від 07.11.2008 року на праві приватної власності і зареєстрований в по господарській книзі № [NUMBER] . Наймач зобов`язаний утримувати житлове приміщення в чистоті і порядку, проводити ремонт приміщення за власний рахунок. Житлове приміщення здається в найм [PERSON] для тимчасового користування і використання його для постійного проживання і інших цілей забороняється. В будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою з місця проживання, про склад сім`ї та реєстрацію № 02-10/231 від 13 вересня 2017 року, виданою Виконавчим комітетом Жукинської сільської ради. Відповідно до будинкової книги, в будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розпорядженням про надання дозволу на укладення договору дарування від 6 вересня 2017 року № 438, виданим Вишгородською районною державною адміністрацією Київської області, [PERSON] , як дарувальнику та [PERSON] , як обдарованій, надано дозвіл на укладення договору дарування будинку загальною площею 91,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , з врахуванням того, що даний правочин не зменшить і не обмежить прав і охоронюваних законом інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за вказаною адресою, оскільки набувачем за договором дарування стане її мати. 15 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування житлового будинку номер 4 з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цегляний, загальною площею 91кв.м, житлова площа 37,5 кв. м, має наступні надвірні споруди: сарай під літ. Б, Г, погріб під літ. В, навіс під літ. Ж,Д, вбиральня під літ. Е, гараж під літ. С, каналізаційна споруда І, колонка питна ІІ, ІІ, огорожа № 1-3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2783. 15 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування земельної ділянки, площею 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221882801:27:047:0219, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2782. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 105927274 від 01.12.2017 року власником житлового будинку загальною площею 91 кв.м, житловою площею 37,5 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 0,12 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3221882801:27:047:0219 є [PERSON] 28.07.2017 року та 08.08.2017 року позивачем були направлені відповідачу вимоги про звільнення житлового приміщення та виселення. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частинами 1, 2 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (стаття 386 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пунктах 38, 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення». У Постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11 зроблено висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням. Аналогічні за змістом висновки викладені, зокрема, в Постановах ВСУ від 30.06.2015 року по справі № 21-1438а15 (справа є аналогічною даній), КЦС ВС від 15.07.2020 року по справі № 713/1196/19-ц. За змістом ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (ст. 109 ЖК України). Стаття 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). У даній\~справі стороною\~позивача належними,\~допустимими,\~достатніми та\~достовірними доказами\~підтверджено наявність\~у позивача\~права власності\~на житловий\~будинок [ADDRESS] , натомість відсутні будь-які докази на підтвердження порушення відповідачем такого права власності позивача. Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач проживає у належному їй житловому будинку чим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, поряд із цим факт проживання відповідача у будинку станом на час прийняття судом рішення нічим не підтверджено. Із долученого до справи представником позивача витягу № 1 від 01.05.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб вбачається, що у належному позивачу будинку відповідач не зареєстрований. Також за матеріалами справи встановлено, що відповідач не отримує кореспонденції за адресою: [ADDRESS] оскільки направлені на його ім`я судові документи за вказаною адресою повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, як вбачається із доводів представника позивача викладених у клопотання від 24.01.2024 року відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає та його особисті речі у будинку відсутні, а також у зв`язку із зміною законодавства, позивачем самостійно було знято з реєстрації відповідача. Відтак, вказані обставини не дають підстав суду зробити висновок про те, що відповідач дійсно на даний час проживає у належному позивачу будинку та чинить позивачу перешкоди у користуванні її власністю. Таким чином, позивачем не доведено порушення її прав власності на житловий будинок у зв`язку із проживанням у ньому відповідача, оскільки відсутні докази факту проживання, відповідно судом не встановлено наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. Аналізуючи викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю порушення прав позивача відповідачем про те, що останній чинить власнику перешкоди в реалізації її прав власності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed