Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ» (далі - відповідач, ДП «НДПІМ»), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але невиплачену заробітну плату, та грошову компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 120 342,38 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 12.11.2018 року на підставі наказу від 09.11.2018 року № 279-к вона прийнята на посаду головного фахівця-архітектора відділу архітектурно-планувальна майстерня № 4 ДП «НДПІМ». 15.11.2021 року відповідно до наказу від 15.11.2021 року № 184-к вона була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). На день звільнення їй нарахована, але не виплачена заборгованість із заробітної плати за квітень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2021 року у розмірі 91 276,25 грн. (з урахуванням податків та зборів) та не виплачена грошова компенсація за 20 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 29 066,13 грн. (з урахуванням податків та зборів). Позивач зазначає, що в день звільнення, а саме, 15.11.2021 року відповідачем порушено вимоги ст. ст. 115, 116 КЗпП України та не здійснено розрахунку по заробітній платі. Порушення вимог трудового законодавства відповідач обґрунтовував тим, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі та у нього відсутні кошти для здійснення розрахунку по заробітній платі. Також позивачем подано до суду клопотання про витребування доказів, в якому остання просить витребувати у ДП «НДПІМ» довідку про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2023 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.06.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «НАУКОВО-ДОСЛІДНИЙ І ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ МІСТОБУДУВАННЯ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 15.11.2023 року. 15.11.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 15.11.2023 року, без фіксування технічними засобами. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2023 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено; витребувано у ДП «НДПІМ» належним чином засвідчену копію довідки про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки [PERSON] . Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2023 року, у зв`язку із неявкою в судове засідання представника відповідача та витребуванням доказів, на підставі п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 22.02.2024 року. 22.02.2024 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, судове засідання призначено на 03.04.2024 року. 03.04.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій остання зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання 03.04.2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в тому числі, з використанням засобів мобільного зв`язку та шляхом публікації оголошення на веб-порталі судової влади України. Позивач у заяві від 03.04.2024 року просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, одержане останнім 15.03.2024 року. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Суд встановив, що 12.11.2018 року на підставі наказу від 09.11.2018 року № 279-к [PERSON] прийнята на посаду головного фахівця-архітектора відділу архітектурно-планувальна майстерня № 4 ДП «НДПІМ», що підтверджується записом у трудовій книжці [PERSON] (а. с. 17). 15.11.2021 року, відповідно до наказу від 15.11.2021 року № 184-к, [PERSON] звільнена із займаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що міститься запис у трудовій книжці [PERSON] (а. с. 18). Згідно довідки ДП «НДПІМ» за вих. № 15 від 18.11.2021 року, [PERSON] за січень 2021 року - листопад 2021 року нараховано заробітну плату у розмірі 193 343,16 грн., до виплати належить - 155 641,25 грн. (а. с. 22). Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як визначено у 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява № 38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. За положеннями ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно зі ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Як визначено у ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідач як роботодавець, у порушення вимог ст. 116 КЗпП України, не виплатив позивачу при звільнені заборгованість із заробітної плати, у тому числі, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Згідно з розрахунком [PERSON] , ДП «НДПІМ» не було виплачено нараховану суму заробітної плати за квітень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2021 року у розмірі 91 276,25 грн. (з урахуванням податків та зборів) та не виплачена грошова компенсація за 20 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 29 066,13 грн. (з урахуванням податків та зборів). Ураховуючи наведене, наявні обґрунтовані підстави стверджувати про порушення прав позивача на своєчасне отримання нею належних до сплати їй коштів. Так, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2023 року витребувано у ДП «НДПІМ» належним чином засвідчену копію довідки про суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та суму компенсації за невикористані дні щорічної відпустки [PERSON] . Копію ухвали суду, відповідач одержав 15.03.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, проте запитувані документи на адресу суду не надійшли. При цьому, відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, проте, відповідач не надав жодних доказів виплати позивачу заборгованості із заробітної плати. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Як визначено у ч. ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як визначено у ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, проте, відповідач не надав жодних доказів виплати позивачу заборгованості із заробітної плати. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Сума заборгованості підлягає виплаті позивачу за вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, що відповідно до Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць. Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судовий збір, який підлягав сплаті за подання позову, стягується з ДП «НДПІМ» в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved