Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

Позивач у жовтні 2023 року звернувся до суду із зазначеним позовом про визнання протиправним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що згідно з розпорядженням керівника Секретаріату Конституційного Суду від 26.08.2021 №207/4/2021-к/тр та відповідно до п. п. 8.1, 8.2. Положення про Автобазу Конституційного Суду України, затвердженого розпорядженням Голови Конституційного Суду України від 17.12.2020 №38/1/2020-АГ, з 26.08.2021 позивача призначено на посаду директора Автобази Конституційного Суду України за контрактом, укладеним між позивачем і керівником Секретаріату Конституційного Суду України [PERSON] . З початком російської агресії проти України позивач вступив до добровольчої роти, укомплектованої ветеранами правоохоронних органів та спецпідрозділів України, а 17.03.2022 на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, уклав Контракт добровольця територіальної оборони з командиром Добровольчого формування територіальної громади м. Києва «Мрія» (далі - ДФТГ м. Києва Мрія») [PERSON] строком на три роки. У зв`язку із завершенням 01.10.2022 дії Контракту № 1 від 26.08.2021, за зверненням командира ДФТГ м. Києва «Мрія» до керівника Секретаріату Конституційного Суду Українивід 12.09.2022 №470, та згідно заяви позивача, між позивачем і керівником Секретаріату Конституційного Суду Українибудо укладено новий Контракт від 30.09.2022, дія якого завершувалась 01.10.2023. Протягом дії Контракту від 30.09.2022 командир ДФТГ м. Києва "Мрія" неодноразово інформував керівника Секретаріату Конституційного Суду Українипро виконання добровольцем [PERSON] завдань територіальної оборони, передбачених Законом України «Про основи національного спротиву», у складі ДФТГ м. Києва «Мрія». У зв`язку із завершенням Контракту від 30.09.2022, командир ДФТГ м. Києва «Мрія» звернувся до керівника Секретаріату Конституційного Суду Україниз листом про продовження дії чинного контракту до завершення дії Контракту добровольця територіальної оборони, укладеного між ДФТГ м. Києва «Мрія» та позивачем. У Секретаріаті Конституційного Суду України28.07.2023 було зареєстровано заяву позивача про продовження дії Контракту до 16.03.2025 за згодою сторін. За результатами розгляду вказаної заяви, позивач отримав повідомлення керівника Секретаріату Конституційного Суду Українивід 31.07.2023 №004-004-16/3130 про розгляд його заяви. Позивач 21.09.2023 отримав запрошення від керівника Управління роботи з персоналом Секретаріату Конституційного Суду Українибути присутнім у Конституційному Суді України25.09.2023 для обговорення питань щодо укладеного контракту від 30.09.2022. Під час зустрічі з керівником Управління роботи з персоналом 25.09.2023, позивача було ознайомлено з розпорядженням керівника Секретаріату Конституційного Суду України від 25.09.2023№ 349/4/2023-к/тр про його звільнення з посади директора Автобази Конституційного Суду України01.10.2023 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту), пункт 2 статті 36 КЗпП України. Розпорядженням керівника Секретаріату Конституційного Суду Українивід 29.09.2023 №360/4/2023-к/тр було визнано таким, що втратило чинність розпорядження керівника Секретаріату Конституційного Суду України«Про увільнення від роботи [PERSON] » від 25.11.2022 № 435/4/2022-к/тр з дня наступного за днем звільнення [PERSON] (02.10.2023). Після звільнення позивача з посади директора Автобази Конституційного Суду України01.10.2023, на його банківську карту було перераховано кошти, нараховані у зв`язку із його звільненням, але трудову книжку позивач не отримав. Позивач вважає наказ про звільнення неправомірним, оскільки на добровольця, який уклав контракт поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України, а тому для захисту своїх прав змушений був звернутися до суду. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 17.11.2023 розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. До суду 04.12.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнав з огляду на те, що Автобаза Суду в особі директора Автобази Суду забезпечує належні умови для діяльності Суду, а також забезпечення посадових потреб суддів Суду (технічний стан автопарку, кваліфікація водіїв, організація/забезпечення необхідної кількості перевезень тощо). Разом з тим, [PERSON] виконував свої обов`язки за контрактом два місяці. Внаслідок фактичної відсутності директора Автобази Суду протягом усього терміну дії контракту, як матеріально-відповідальної особи за майно Автобази Суду, ускладнилася реалізація окремих функцій Автобази Суду, пов`язаних насамперед із обов`язками директора в частині звітування, взаємодії з іншими органами, підприємствами, установами, організаціями, окремими посадовими особами, процедурою підписання окремих документів, а також представництва Автобази Суду у випадках проведення аудитів ефективності використання бюджетних коштів, інших спеціальних перевірок тощо, що здійснюючи значний вплив на транспортне забезпечення та господарське обслуговування Суду, в кінцевому підсумку впливає на забезпечення належних умов для діяльності Суду, гарантій діяльності суддів Суду. Усі обов`язки, взяті на себе [PERSON] відповідно до укладеного контракту фактично виконував заступник директора Автобази Суду - начальник відділу господарського обслуговування. Крім того, відсутність директора Автобази та невиконання ним визначених контрактом обов`язків також вплинуло на якість, оперативність, дієвість процесу проведення Рахунковою палатою протягом ІІ-ІІІ кварталу 2023 року аудиту ефективності використання бюджетних коштів, проведеного на підставі Плану роботи Рахункової палати на 2023 рік, затвердженого рішенням Рахункової палати від 29.12.2022 № 29-1 (зі змінами). А тому, твердження [PERSON] щодо позбавлення його можливості продовжувати виконання трудових функцій за контрактом є необґрунтованими, оскільки має місце повне невиконання зобов`язань за контрактом, відсутність на основному робочому місці у зв`язку з увільненням зі сторони позивача з 01.12.2022 (до 01.10.2023). До суду 30.01.2024 позивачем подано заяву про уточнення прохальної частини, відповідно до якої позивачем визначено наступні позовні вимоги: 1. визнати протиправним та скасувати розпорядження керівника Секретаріату Конституційного Суду України від 25.09.2023 №349/4/2023-к/тр «Про звільнення [PERSON] »; 2. зобов`язати Секретаріат Конституційного Суду України поновити [PERSON] на посаді Директора Автобази Конституційного Суду України з 01.10.2023 шляхом продовження дії чинного контракту до завершення Контракту добровольця територіальної оборони, укладеного між командиром ДФТГ м. Києва «Мрія» [PERSON] та добровольцем [PERSON] до 17.03.2025 включно; 3. стягнути з Секретаріату Конституційного Суду України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; 4. стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1 (одна) 00 копійок. До суду 20.03.2024 позивачем подано заперечення на відзив, відповідно до яких позивач наголошував на обґрунтованості позовних вимог, оскільки у відзиві не міститься жодних доводів на підтвердження законних підстав для звільнення позивача із займаної посади. Крім того, у запереченнях позивач зазначає, що Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці 05.04.2022, розглядаючи питання про звільнення мобілізованого працівника, який працював по строковому трудовому договору надало висновок, що за мобілізованим оператором котельні навіть після закінчення опалювального сезону має зберігатися його місце роботи і виплачуватися середній заробіток. Припинити дію трудового договору з цим працівником на підставі п. 2 ч. 1 cт. 36 КЗпП у зв`язку із закінченням договору можна тільки після закінчення проходження військової служби. У такому разі за працівником зберігається середній заробіток, який розраховується відповідно до Порядку № 100. В день фактичної демобілізації працівника потрібно звільнити. Для цього керівник установи видає відповідний наказ. Передбачені ст. 119 КЗпП гарантії за своєю сферою дії поширюються на всіх без винятку працівників незалежно від того, працюють вони за строковим чи безстроковим трудовим договором, а тому працівника не треба звільняти після закінчення строкового трудового договору. До суду 26.03.2024 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких будь-яких обґрунтованих тверджень спрямованих на спростування викладених у відповіді на позовну заяву у своїх запереченнях на відзив сторона позивача не надала, жодної позиції висловленої у відповіді на позовну заяву відповідача не спростувала. Також, відповідач висловив свою думку на посилання позивача на висновок Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці від 05.04.2022, зазначивши, що роз`яснення Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 05.04.2022 носить виключно інформаційно-роз`яснювальний, рекомендаційний характер. Вказане роз`яснення стосується виключно мобілізованих працівників, а не добровольців Добровольчого формування територіальної громади. Разом з тим, сторона позивача лише вибірково відтворює зміст вказаних роз`яснень, адже у цьому документі чітко відображено дві можливі дії роботодавця: звільнити працівника тільки після закінчення проходження військової служби та звільнити працівника одразу (оскільки з працівником укладено строковий трудовий договір, який передбачає закінчення його дії в обумовлений сторонами термін, що означає, що він дав добровільну згоду на припинення трудових відносин з установою у визначений сторонами термін). Таким чином, фахівцями Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці допускається два варіанти вирішення питання щодо дії контракту. Також, відповідач вказує ще за позицією Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (роз`яснення від 078.06.2018) згідно якої відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є закінчення строку. Укладаючи строковий трудовий договір, працівник надає добровільну згоду на його припинення у визначений сторонами у трудовому договорі строк, тому звільнення працівника за цим пунктом не є звільненням за ініціативою роботодавця. Обмеження щодо звільнення працівників, призваних на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, поширюються на звільнення працівників за ініціативою роботодавця. У такому випадку в разі закінчення строку трудового договору, укладеного працівником, за яким зберігається місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, трудовий договір може бути припинено. Аналогічної позиції притримуються Міністерство економіки України, Міністерство соціальної політики України, Рахункова палата України. Тому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. просив суд позов задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов та письмових запереченнях, просили суд відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно з розпорядженням керівника Секретаріату Конституційного Суду від 26.08.2021 №207/4/2021-к/тр та відповідно до п. п. 8.1, 8.2. Положення про Автобазу Конституційного Суду України, затвердженого розпорядженням Голови Конституційного Суду України від 17.12.2020 №38/1/2020-АГ, з 26.08.2021 позивача призначено на посаду директора Автобази Конституційного Суду України за контрактом, укладеним між позивачем і керівником Секретаріату Конституційного Суду України [PERSON] . Відповідно до статті 148-1 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для діяльності Конституційного Суду України. Згідно зі ст. 29 Закону України „Про Конституційний Суд України" суддя Суду забезпечується, зокрема, службовим транспортом та необхідними для роботи засобами. Відповідно до пункту 3 Положення про Автобазу Конституційного Суду України, затвердженого Розпорядженням Голови Суду від 17.12.2020 № 38/01/2020-АГ Автобазу Суду створено з метою забезпечення належних умов роботи суддів Суду, працівників Секретаріату Суду, працівників Автобази Суду. Предметом діяльності Автобази Суду є транспортне забезпечення Суду (що включає: транспортне забезпечення суддів Суду, представників зарубіжних делегацій, які прибувають на запрошення Суду; забезпечення заходів, які проводяться Судом; вирішення інших питань діяльності Суду, пов`язаних із необхідністю надання транспортних послуг; збереження, технічне обслуговування і ремонт рухомого складу автомобілів Автобази Суду тощо), а також господарське обслуговування Суду (включає підтримання адміністративної будівлі у належному технічному, санітарно-гігієнічному та протипожежному стані; забезпечення безперебійної роботи систем живлення, теплопостачання, вентиляції та кондиціонування повітря, водопостачання та водовідведення, електропостачання тощо). Відповідно до умов укладеного [PERSON] . Контракту від 30.09.2022 саме директор Автобази Суду зобов`язується безпосередньо здійснювати управління Автобазою, забезпечувати її ефективну діяльність щодо створення належних умов роботи суддів, а також щодо належної експлуатації автомобільного транспорту Автобази Суду, раціонального використання та збереження закріпленого за Автобазою Суду державного майна (підпункт 1.1 пункту 1); директор Автобази Суду реалізує свої обов`язки відповідно до чинного законодавства України, Положення про Автобазу Суду та інших нормативних актів (підпункт 1.3 пункту 1). Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2101-ІХ, в Україні було введено воєнний стан. З початком російської агресії проти України позивач вступив до добровольчої роти, укомплектованої ветеранами правоохоронних органів та спецпідрозділів України, а 17.03.2022 на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, уклав Контракт добровольця територіальної оборони з командиром Добровольчого формування територіальної громади м. Києва «Мрія» (далі - ДФТГ м. Києва Мрія») [PERSON] строком на три роки. У зв`язку із завершенням 01.10.2022 дії Контракту № 1 від 26.08.2021, за зверненням командира ДФТГ м. Києва «Мрія» до керівника Секретаріату Конституційного Суду Українивід 12.09.2022 №470, та згідно заяви позивача, між позивачем і керівником Секретаріату Конституційного Суду Українибудо укладено новий Контракт від 30.09.2022, дія якого завершувалась01.10.2023. Протягом дії Контракту від 30.09.2022 командир ДФТГ м. Києва "Мрія" неодноразово інформував керівника Секретаріату Конституційного Суду Українипро виконання добровольцем [PERSON] завдань територіальної оборони, передбачених Законом України «Про основи національного спротиву», у складі ДФТГ м. Києва «Мрія». У зв`язку із завершенням Контракту від 30.09.2022, командир ДФТГ м. Києва «Мрія» звернувся до керівника Секретаріату Конституційного Суду Україниз листом про продовження дії чинного контракту до завершення дії Контракту добровольця територіальної оборони, укладеного між ДФТГ м. Києва «Мрія» та позивачем. У зв`язку із завершенням Контракту від 30.09.2022, командир ДФТГ м. Києва «Мрія» звернувся до керівника Секретаріату Конституційного Суду Україниз листом про продовження дії чинного контракту до завершення дії Контракту добровольця територіальної оборони, укладеного між ДФТГ м. Києва «Мрія» та позивачем. У Секретаріаті Конституційного Суду України28.07.2023 було зареєстровано заяву позивача про продовження дії Контракту до 16.03.2025 за згодою сторін. За результатами розгляду вказаної заяви, позивач отримав повідомлення керівника Секретаріату Конституційного Суду Українивід 31.07.2023 №004-004-16/3130 про розгляд його заяви. Позивач 21.09.2023 отримав запрошення від керівника Управління роботи з персоналом Секретаріату Конституційного Суду Українибути присутнім у Конституційному Суді України25.09.2023 для обговорення питань щодо укладеного контракту від 30.09.2022. Під час зустрічі з керівником Управління роботи з персоналом 25.09.2023, позивача було ознайомлено з розпорядженням керівника Секретаріату Конституційного Суду України від 25.09.2023№ 349/4/2023-к/тр про його звільнення з посади директора Автобази Конституційного Суду України01.10.2023 у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту), пункт 2 статті 36 КЗпП України. Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.1998 № 12-рп/98 у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України (справа про тлумачення терміну «законодавство»), контракт, як особлива форма трудового договору, повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника, порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 КЗпП України) (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини). На момент прийняття Конституційним Судом України Рішення від № 12-рп/98 положення частини третьої статті 21 Кодексу передбачали, що сфера застосування контракту визначається законодавством. Надаючи офіційне тлумачення цій нормі Конституційний Суд України зазначив, що терміном «законодавство» охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України. Законом України «Про управління об`єктами державної власності», зокрема статтею 6, визначено, що сферою застосування контрактної форми трудового договору є трудові відносини між уповноваженими органами управління (в даному випадку відповідачем) та керівниками підприємств, установ та організацій (позивачем). За змістом частин четвертої, п`ятої та шостої статті 65 ГК України у разі найму керівника підприємства з ним укладається договір (контракт), в якому визначаються строк найму, права, обов`язки і відповідальність керівника, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону. Із викладеного слідує, що правовою підставою для укладення контракту з керівником юридичної особи незалежно від форм власності є також стаття 65 ГК України. Порядок укладення контрактів із керівниками підприємств, установ та організацій державної форми власності визначений постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності». Пунктом 3 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що з керівниками підприємств, раніше обраними чи призначеними на посаду, також укладаються або переукладаються контракти. У разі відмови міністерства або іншого підвідомчого Кабінету Міністрів України органу виконавчої влади укласти контракт з керівником підприємства, трудовий договір розривається на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. У разі відмови керівника підприємства укласти контракт, трудовий договір з ним припиняється на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України. Пунктом 4 частини 1 статті 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» визначено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. Отже, директор Автобази Конституційного Суду України призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням керівника Секретаріату Конституційного Судуі такі повноваження реалізуються, зокрема, шляхом укладення контракту. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. Ця норма права визначає підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 487/1448/20 та у постанові від 06.03.2018 у справі № 664/2284/16-ц. Оскільки строк дії контракту від 30.09.2022 було визначено до 01.10.2023, що вбачається із п. 6 вказаного контракту, Конституційний Суд України мав право звільнити позивача у зв`язку з закінченням строку контракту (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України). В даному випадку посилання позивача на вимоги ст. 119 КЗпП України у зв`язку з укладенням 17.03.2022 між ним та ДФТГ м. Києва "Мрія" контракту добровольця територіальної оборони строком на три роки, суд вважає не обґрунтованим. Так, у відповідності до ст. 119 КЗпП на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених Кодексом цивільного захисту України, законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що на час виконання державних або громадських обов`язків у робочий час, межі якого визначено чинним трудовим договором за місцем роботи особи, в тому числі і добровольця територіальної оборони, йому гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Зазначена гарантія надана працівникам, які працюють за чинним трудовим договором, з метою забезпечення їм можливості, в межах робочого часу, виконувати обов`язки, які не визначені трудовим договором, в даному випадку це обов`язки добровольця територіальної оборони. З вказаного можна дійти висновку, що працівника не може бути звільнено саме у зв`язку з виконанням ним обов`язків добровольця територіальної оборони і за час виконання таких обов`язків за останнім зберігається середній заробіток. В той же час, ні ст. 119 КЗпП України ні Законами України, зазначеними в ч. 2 вказаної статті не визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, продовжується час трудового договору (контракту), який був укладений на визначений термін. За таких обставин, виконання позивачем державних або громадських обов`язків, в даному випадку обов`язків добровольця територіальної оборони, не є підставою до продовження строку дії строкового трудового договору (контракту). При цьому, гарантії надані позивачу, а саме збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку, як добровольцю територіальної оборони, мають бути дотримані, однак, на час чинності строкового трудового договору (контракту). Посилання позивача на висновок Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці від 05.04.2022 суд не приймає до уваги, оскільки такі роз`яснення не мають силу нормативно-правового акту та носять виключно інформаційно-роз`яснювальний, рекомендаційний характер. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що керівник Секретаріату Конституційного Суду України, видаючи розпорядження від 25.09.2023 №349/4/2023-к/тр «Про звільнення [PERSON] », не порушував гарантій наданих позивачу у відповідності до ст. 119 КЗпП України, в зв`язку з чим, обґрунтовано прийняв рішення про звільнення позивача у зв`язку з закінченням строку контракту. Відтак, вимоги позивача про визнання протиправним та скасування розпорядження від 25.09.2023 №349/4/2023-к/тр «Про звільнення [PERSON] », а також про поновлення останнього на посаді директора Автобази Конституційного Суду Україниє не обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Інші вимоги позивача, а саме стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від вимог про скасування розпорядження про звільнення та поновлення на роботі, відтак, також не можуть бути задоволені. Враховуючи викладене позов [PERSON] не підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed