Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" здійснює постачання теплової енергії на потреби опалення населення, яке зобов`язане робити оплату за отримані послуги, згідно з особовим рахунком і встановлених тарифів. Відповідач є споживачем централізованого опалення, яке здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення та водопостачання багатоповерхового будинку, і яке надає позивач за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі своєчасно та в повному обсязі за надані послуги не сплачують, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 01 листопада 2019 року по 31 березня 2023 року у розмірі 56 851,65 грн за послугу з постачання теплової енергії (централізоване опалення), 155,18 грн - за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2023 року; інфляційні витрати становлять 3 245,01 грн, 3% річних 1 168,11 грн., всього: 61 419,95 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, а також судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. Процесуальні дії у справі. 01 травня 2023 року позовна заява надійшла до суду. Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року у справі №213/1691/23 задоволені позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль», стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послугу з постачання теплової енергії (централізоване опалення) 56 851,65 грн., за абонентське обслуговування - 155,18 грн, інфляційні витрати 3 245,01 грн, 3% річних 1 168,11 грн, всього 61 419,95 грн, яка виникла за адресою: [ADDRESS] за період з 01 листопада 2019\~року по 31 березня 2023 року. Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року за заявою відповідача [PERSON] скасовано вищевказане судове рішення, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження\~у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 04 квітня 2024 року провадження у справі стосовно відповідача [PERSON] закрито, у зв`язку з його смертю. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. В судове засідання сторони не з`явились, їх належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, зокрема відповідачів шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Представник позивача заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] \~надала клопотання\~про розгляд\~справи без\~її участі.\~Свою позицію\~щодо позову\~виклала в\~заяві про\~перегляд заочного\~рішення,\~де зазначає,\~що вона\~в місті\~Кривому Розі,\~зокрема,\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~не проживає,\~а проживає у [ADDRESS] , не є власником квартири, де виник борг, тому не є споживачем послуг позивача. Вказує, що позивачем пропущено строки позовної давності. Вважає за необхідне провести перерахунок, починаючи з 27 квітня 2020 року, де: заборгованість за житлово-комунальні послуги становить 45\~360,19 грн, інфляційні витрати 1\~426,14 грн, 3% річних 504,44 грн, а всього 47\~290,77 грн. Відповідач [PERSON] відзив на позов не подала, причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань від неї не надходило. Копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з додатками направлялась судом за місцем проживання відповідача. Фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Фактичні обставини, встановлені судом. Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67, 68, 162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів. Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами комунальних послуг позивача за вказаною адресою, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію, постачалася теплова енергія до житла відповідачів, однак останні вчасно оплату за надані послуги не здійснювали, внаслідок чого виникла заборгованість. За період з 01 листопада 2019 року по 31 березня 2023 року заборгованість складає 56 851,65 грн за послугу з постачання теплової енергії (централізоване опалення), 155,18 грн - за абонентське обслуговування за період з 01 листопада 2021 року по 31 березня 2023 року, що підтверджується розрахунком суми заборгованості. На час звернення до суду борг не погашено. Як видно із розрахунку, позивачем нараховано інфляційні збитки у розмірі 3\~245,01 грн та 3% річних у розмірі 1\~168,11 грн. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 серпня 2023 року відомості щодо права власності на квартиру [ADDRESS] в реєстрі відсутні. 03 вересня 2022 року відповідач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та набула прізвище « [PERSON] ». Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань з оплати наданих послуг. Норми права, які застосовує суд. Згідно зі статтею 67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень ст.\~68\~ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, який діє з 01 травня 2019 року, регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону\~встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом,\~оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внесених Законом України №1060-ІХ від 03 грудня 2020 року (набрав чинності 01 травня 2021 року), плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Після опублікування позивачем 01 жовтня 2021 року. Типового індивідуального договору про надання послугу з постачання теплової енергії та відсутності заперечень споживачів щодо обрання такої моделі договірних відносин, з 01 листопада 2021 року вважається що такий договір укладено між позивачем і відповідачем. Тому з листопада 2021 року позивачем здійснено нарахування плати за абонентське обслуговування. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525\~ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Висновок суду. Встановлено, що позивач свої обов`язки з постачання теплової енергії виконував, доводи позивача щодо розміру заборгованості нічим не спростовуються і ці обставини слід вважати доведеними. Споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Суд вважає доведеним факт утворення заборгованості з оплати за надані послуги позивачем за адресою: [ADDRESS] , яка разом із заборгованістю за абонентське обслуговування підлягає стягненню з відповідача. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями ч.2 ст.\~625\~ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунками 3% річних та інфляційних втрат, які також підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Надані відповідачем [PERSON] копія її трудової книжки та фото житлового приміщення не спростовують факту наявності спірної заборгованості та не є тими доказами, які слугували би підставою для звільнення від обов`язку відповідача [PERSON] сплачувати заборгованість за постачання теплової енергії за спірний період. Відповідачем [PERSON] \~зазначено,\~що вона\~не є\~споживачем послуг\~позивача,\~оскільки вона\~в місті\~Кривому Розі,\~зокрема,\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~не проживає,\~а проживає у [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Однак, відповідно до п.п. 6 ч.1 ст.7 Закону "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Таким чином споживач зобов`язаний оплатити послуги з постачання теплової енергії навіть за період тимчасової відсутності. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Відповідачем [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності. Вирішуючи вказане питання суд приходить до такого. Норми статті 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до положень ст. 257, ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Оскільки, як зазначалось вище, оплата наданих комунальних послуг повинна вноситись щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, договору між сторонами не було укладено, а отже сторонами не встановлено іншого строку внесення платежів, а тому \~право позивача вважається порушеним з моменту порушення споживачем терміну внесення чергової щомісячної оплати. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання відповідачем обов`язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно з пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11 березня 2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено із 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово його продовжував. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин настрок дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК\~України\~щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом. За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02 квітня 2020 року. Як видно з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 01 травня 2023 року, перебіг позовної давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості, нарахованої починаючи з листопада 2019 року закінчився під час дії карантину, а тому ці строки продовжуються, що свідчить про дотримання позивачем позовної давності при зверненні до суду з даним позовом. Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо розподілу судових витрат. Суд вважає за необхідне стягнути відповідачів на користь позивача судовий збір, що був сплачений ним при зверненні до суду у розмірі по 1 342,00 грн з кожного.

Outcome: approved