Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Виконком Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області у якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 416,50 гривень на кожну дитину, щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону, для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття на особисті рахунки дітей; позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 416,50 гривень щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону, для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття на особистий рахунок дитини; передати малолітніх [PERSON] та [PERSON] виконавчому комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування для подальшого їх влаштування; направити до Лозівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області копію рішення суду про позбавлення батьківських прав відповідачів для внесення відомостей до актових записів про народження дітей. В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідачі мають на вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . Державна реєстрація народження [PERSON] проведена відповідно до ст.135 СК України. Неодноразово малолітня [PERSON] зверталася до служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області та повідомляла, що у неї склалися складні стосунки з матір`ю та вітчимом, зазначала, що вони її ображають, не приділяють належної уваги та не задовольняють її потреби у повному обсязі. Також малолітня вказувала, що вітчим вчиняє фізичне насильство по відношенню до неї. Спеціалістами служби було здійснено рейд до родини [PERSON] та встановлено, що в помешканні брудно, холодильник зламаний, в дитячій кімнаті безлад. [PERSON] та [PERSON] не працюють, сім`я перебуває у складних життєвих обставинах, які зумовлені їх низьким виховним потенціалом, батьки вважають можливим застосовувати до дітей насильницькі методи виховання. Відповідачі притягувалися до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків відносно їх малолітніх дітей. У жовтні 2023 року до служби звернулася бабуся малолітнього [PERSON] , [PERSON] , яка повідомила, що її онук більше двох тижнів проживає з нею, оскільки її син [PERSON] , залишив його у неї, а сам повернувся до дружини. Батьки самоусунулися від виконання батьківських обов`язків, не забезпечують потреби дітей. Неодноразово з батьками проводилася профілактична робота щодо належного виконання батьківських обов`язків, надавалися терміни з метою створення належних умов для проживання дітей. У листопаді 2023 року малолітніх [PERSON] та [PERSON] було влаштовано до сім`ї патронатного вихователя. [PERSON] та [PERSON] неодноразово було офіційно попереджено щодо відповідальності по дотриманню прав дітей, але вони продовжують без відповідально ставитися до їх виховання. [PERSON] продовжує вести асоціальний спосіб життя та вживати алкогольні напої. Враховуючи вище вказане, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, оскільки спосіб життя батьків погано відображається на дітях. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті. 02.02.2024 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, якою зменшено розмір позовних вимог, а саме видалила вимоги до [PERSON] , у зв"язку з тим, що остання померла. Ухвалою від 08.02.2024 року було закрито провадження в частині позовних вимог до [PERSON] та продовжено підготовчий розгляд справи. 19.03.2023 року ухвалою суду призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд судового засідання без її участі, просила уточнений позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд судового засідання без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з викладеного, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши докази, надані сторонами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копією витягу (а.с.16, 28-31). [PERSON] яка є бабусею малолітнього [PERSON] , неодноразово, в усній формі, зверталася до служби у справах дітей та повідомляла, що її син [PERSON] залишив їй онука на декілька тижнів, а сам пішов, зазначала, що він неналежним чином виконує батьківські обов"язки, ухиляється від їх виконання, не цікавиться життям та здоров`ям сина. Відповідно до характеристики наданої класним керівником малолітнього [PERSON] , батьки не приділяють належну увагу навчанню та вихованню дитини, не цікавляться його успіхами, не контактують з класним керівником (а.с.41). Згідно до довідки наданої заступником директора КНП "Лозівське ТМО" [PERSON] , яка вказує, що малолітній [PERSON] проживає з батьками, але частіше буває у бабусі у селі, через те, що батьки зловживають алкогольними напоями. Хлопчик здоровий, щеплений згідно віку (а.с.49). Наказом служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області малолітнього [PERSON] взято на облік дітей, що перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням батьками їх обов`язків (а.с.55). Рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області малолітнього [PERSON] було влаштовано на виховання до сім`ї патронатного вихователя (а.с.58). Службою у справах дітей неодноразово здійснювались обстеження умов проживання родини, проводились профілактично- роз"яснювальні бесіди та було офіційно попереджено [PERSON] про відповідальність по дотриманню прав дітей згідно з законодавством України (а.с.36, 51). Тривала робота, яка проводилася з сім?єю [PERSON] працівниками служби у справах дітей та центру соціальних служб, з метою подолання складних життєвих обставин або їх мінімізації не дала жодних позитивних результатів. Наведені факти свідчать про відсутність у [PERSON] бажання подолати складні життєві обставини та вести здоровий спосіб життя. Наркотична залежність батька негативно відображається на стані виконання ним батьківських обов?язків, порушує передбачене діючим законодавством право дітей на належне батьківське виховання. У висновку Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування зазначено про свідоме ухилення батька від виконання батьківських обов"язків та про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.12-14). Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При дослідженні матеріалів, що були надані позивачем, судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків, а також встановлено, що батько схильний до жорстокого поводження з дітьми, має поведінкові розлади, що пов`язані з вживанням психотропних речовин або наркотичних засобів. Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини, з тих підстав, що він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток, належних висновків після проведення профілактичних бесід та попереджень для себе не зробив. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Згідно з ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги виконавчого комітету в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Разом з цим, суд вважає необхідним роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в даному випадку стягнення аліментів присуджується з 10.01.2024 року. Згідно з п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір за дві позовні вимоги.

Outcome: approved