Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Правобережне УСЗН ДМР звернулось до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з 2018 року перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, оскільки 17 травня 2018 року відповідач звернувся з відповідною заявою. Виходячи із наданих ним документів відповідачу була призначена державна соціальна допомога на періоди: з 23 січня 2018 року по 31 березня 2019 року; з 01 квітня 2019 року по 30 листопада 2019 року; з 01 грудня 2019 року по 31 березня 2020 року. Постановою КМУ №211 від 11 березня 2020 року встановлено карантин на усій території України, а постановою КМУ №264 від 08 квітня 2020 року встановлено, що на період карантину виплата допомоги не зупиняється до закінчення строку дії карантину з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої державної соціальної допомоги на підставі результатів переогляду та заяви отримувачів або їх батьків чи інших законних представників, і як наслідок, призначення державної соціальної допомоги відповідачу після закінчення строку її виплати було здійснено на строк з 01 квітня 2020 року по 31 січня 2022 року. 26 серпня 2022 року отримано відповідь ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на запит про те, що виписка з акту огляду МСЕК на відповідача не надходила. Управлінням було визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 01 квітня 2020 року по 31 січня 2022 року в розмірі 37 036 грн. Також було надіслано повідомлення від 23 вересня 2022 року про припинення надання і повернення надміру виплачених коштів у розмірі 34 979 грн. 27 липня 2023 року до Управління надійшла відповідь на запит від КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР, де зазначено, що відповідач на черговий переогляд у 2021 2023 роках не звертався. 27 липня 2023 року повторно надіслано повідомлення про припинення та повернення надміру перерахованих коштів. На підставі викладеного представник позивача звернулася до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю в розмірі 37036 грн., а також судові витрати у виді судового збору в розмірі 2\~684 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача адвокат Вовчук О.Ю. направив до суду відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, в обґрунтування якого посилається на норми ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та зазначає, що аналіз зазначених норм закону свідчить, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані позивачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, а вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним. Також посилається на ст. 1215 ЦК України та зазначає, що вказана стаття встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню, зазначивши, що не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі, як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презумуються, тому тягар доказування рахункової помилки та недобросовісності набувача покладено на платника відповідних грошових коштів. Вказує, що позивачем не надано доказів того, що відповідачу було достовірно відомо, що його не було визнано інвалідом, про існування чого він був зобов`язаний повідомити орган ПФУ, як і вчинення ним зловживання щодо умисного безпідставного отримання пенсії. Представником позивача було надано до суду пояснення в яких просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, в обґрунтування зазначивши, що на адресу Правобережного УСЗН ДМР 26 березня 2024 року від Міжрайонної травматологічної МСЕК №1 КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР надійшла інформація, що [PERSON] дійсно був повторно оглянутий 14 березня 2019 року та йому була встановлена третя група інвалідності з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2020 року, а після закінчення терміну інвалідності [PERSON] з`явився на черговий переогляд 22 вересня 2023 року та підстав для продовження групи інвалідності не було встановлено. Зазначає, що ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на який посилається у відзиві представник відповідача, не може бути застосований до врегулювання спірних правовідносин. Крім того, на момент складання відзиву на позов 15 грудня 2023 року представник відповідача у відзиві на позов зазначає, що позивачем не надано доказів того, що відповідачу було достовірно відомо, що його не було визнано інвалідом, при цьому, відповідач 23 вересня 2023 року з`являвся на черговий переогляд до Міжрайонної травматологічної МСЕК №1, де підстав для продовження групи інвалідності не було встановлено. Представник позивача надала суду заяву в якій просила розглядати справи без участі представника позивача і за наявними у справі матеріалами, та підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, лише представником відповідача було надано суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, будь-яких заяв про відкладення або розгляду справи без їх участі суду не надали. Суд із вказаного приводу також зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачу та його представнику були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до виписки з акта огляду МСЕК Серії 12 ААБ №004698 від 16 квітня 2018 року [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності з 21 березня 2018 року по 01 квітня 2019 року (а. с. 15-16). Матеріалами справи підтверджено, що 17 травня 2018 року [PERSON] звернувся до органу праці та соціального захисту населення із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, як особі з інвалідністю ІІ групи (а. с. 17-18). Також судом встановлено, що відповідно до виписки з акта огляду МСЕК Серії 12 ААБ №223532 від 14 березня 2019 року [PERSON] встановлено ІІI групу інвалідності з 01 квітня 2019 року до 01 квітня 2020 року (а. с. 19-20). В матеріалах справи наявна відповідь ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 15 серпня 2022 року зі змісту якої вбачається, що [PERSON] на обліку не перебуває, виписка з акту огляду МСЕК не надходила (а. с. 21). З наявної в матеріалах справи відповіді Міжрайонної травматологічної МСЕК №1 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради за №94 від 21 липня 2023 року судом встановлено, що [PERSON] була встановлена ІІІ група інвалідності з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2020 року, а після закінчення терміну інвалідності [PERSON] на травматологічну МСЕК до чергового переогляду не звертався (а. с. 22). На підставі отриманої інформації Управлінням зроблено розрахунок надміру виплачених коштів [PERSON] , а саме державної соціальної допомоги особам з інвалідністю за період з 01 квітня 2020 року по 31 січня 2022 року у розмірі 37 036 грн. (а. с. 27). Позивачем було надіслано [PERSON] повідомлення №483 від 23 вересня 2022 року та 27 липня 2023 року про припинення надання та повернення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги на загальну суму 37 036 грн., однак, надмірно виплачені кошти державної допомоги не повернуті (а. с. 28-29). Також в матеріалах справи наявна відповідь Міжрайонної травматологічної МСЕК №1 Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради за №47 від 26 березня 2024 року, в якій зазначено, що [PERSON] дійсно був повторно оглянутий 14 березня 2019 року та йому була встановлена ІІІ група інвалідності з 01 квітня 2019 року по 01 квітня 2020 року, а після закінчення терміну інвалідності [PERSON] з`явився на черговий переогляд 22 вересня 2023 року, але підстав для продовження групи інвалідності не було встановлено (а.с. 69). Відповідно до п. 2 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2005 року №261 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) до малозабезпечених осіб, що мають право на державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державну соціальну допомогу на догляд, належать особи, середньомісячний сукупний дохід яких за останні шість календарних місяців або два квартали, що передують місяцю звернення за призначенням допомоги, не перевищує прожитковий мінімум, визначений для осіб, які втратили працездатність (крім осіб з інвалідністю I групи та дітей померлого годувальника). Пунктом 7 вищевказаного Порядку передбачено, що для визначення права на соціальну допомогу застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік. Згідно із\~п.\~8\~зазначеного Порядку\~соціальна допомога\~встановлюється виходячи\~з розміру\~прожиткового мінімуму\~для осіб,\~які втратили\~працездатність,\~у такому\~розмірі:\~80\~відсотків -\~особам з\~інвалідністю II\~групи; 60 відсотків - особам з інвалідністю III групи. Для визначення розміру соціальної допомоги застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (або рівень забезпечення прожиткового мінімуму - у випадках, встановлених законом), встановлений на дату звернення за допомогою законом на відповідний рік. Також відповідно до п.п. 11, 12 вказаного Порядку соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою. У разі коли звернення за соціальною допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» або встановлення інвалідності, допомога призначається відповідно з дня досягнення особами віку, встановленого статтею 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» або встановлення МСЕК інвалідності особі. Соціальна допомога призначається особам з інвалідністю - на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2020 року №264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» з метою посилення соціального захисту населення на період вжиття заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, Кабінет Міністрів України постановив, що на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, у разі коли отримувачами державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю пропущено строк переогляду, виплата таких видів допомоги не зупиняється до закінчення строку дії карантину з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої допомоги на підставі результатів переогляду та заяви отримувачів або їх батьків чи інших законних представників (пп. 3 п.1). Пунктом 2 вищевказаної постанови встановлено, що якщо отримувач допомоги протягом одного місяця з дати скасування карантину не подав заяви та необхідних документів, що не дає змоги провести перерахунок допомоги, органи соціального захисту населення вживають заходів, передбачених абзацами п`ятим - сьомим цього пункту. Частиною 1 статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відповідачем всупереч ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів, які б спростовували викладені у позовній заяві обставини, а в матеріалах справи наявні докази того, що [PERSON] з`явився на черговий переогляд лише 22 вересня 2023 року, хоча група інвалідності йому була встановлена лише по 01 квітня 2020 року, а згідно з п. 12 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд соціальна допомога призначається особам з інвалідністю на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи, отже з 01 квітня 2020 року у відповідача не було права на отримання державної соціальної допомоги особам з інвалідністю, суд дійшов висновку, що відповідачем було безпідставно отримано виплату в сумі 37 036 грн., які відповідач у добровільному порядку не повернув, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2 684 грн.

Outcome: approved