Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

20 лютого 2024 року [PERSON] (надалі також позивач-1, [PERSON] ), [PERSON] (надалі також позивач-2, [PERSON] ), [PERSON] (надалі також позивач-3, [PERSON] ) звернулись до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Новосанжарської територіальної громади в особі Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області (надалі також відповідач, Новосанжарська селищна рада), третя особа: приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Рой Тетяна Володимирівна (надалі також третя особа приватний нотаріус, [PERSON] ) за змістом якої просили: - визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] , рнокпп: [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частки житлового будинку А-1, загальною площею 68,6 кв. м, житловою площею 46,2 кв. м; сараю В, загальною площею 21,9 кв. м; гаражу В1, загальною площею 23,2 кв. м; сарай в, загальною площею 13,9 кв. м; гараж Г, загальною площею 15,0 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] , рнокпп: [NUMBER] ) право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частки житлового будинку А-1, загальною площею 68,6 кв. м, житловою площею 46,2 кв. м; сараю В, загальною площею 21,9 кв. м; гаражу В1, загальною площею 23,2 кв. м; сарай в, загальною площею 13,9 кв. м; гараж Г, загальною площею 15,0 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] ( [ADDRESS] ) право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частки житлового будинку А-1, загальною площею 68,6 кв. м, житловою площею 46,2 кв. м; сараю В, загальною площею 21,9 кв. м; гаражу В1, загальною площею 23,2 кв. м; сарай в, загальною площею 13,9 кв. м; гараж Г, загальною площею 15,0 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рух справи Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с. 40-41). 19 березня 2024 року суд своєю ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с. 66-67). Аргументи учасників справи В обґрунтування позовних вимог позивачами зазначено, що вони є спадкоємцями за законом після померлого [INFO] [PERSON] , а саме: [PERSON] - як дружина та [PERSON] й [PERSON] - як діти. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями подані заяви до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Рой Т.В. про прийняття спадщини за законом після померлого батька та чоловіка, внаслідок чого відкрита та зареєстрована спадкова справа № 45/2023, відповідні заяви про прийняття спадщини зареєстровані в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Рой Т.В. від 21 березня 2023 року за № 109, №110 та №113. Позивачі, як спадкоємці за законом звернулись до приватного нотаріуса\~Полтавського районного\~нотаріального округу\~Рой Т.В.із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , однак отримали відмову у вчиненні нотаріальної дії, обґрунтовану тим, що на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не подано правовстановлюючих документів на спадкове майно, а з поданих документів не вбачається, що будинок перебуває у власності [PERSON] . Поряд з цим, позивачі зазначили, що право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами підтверджується рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19.01.2009 у справі 2-219/2009, яким визнано за [PERSON] право власності на нього. З огляду на викладене, через неможливість оформлення своїх спадкових справ на відповідний житловий будинок у нотаріальному порядку, позивачі звернулись до суду з цим позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлялась належним чином (а.с. 74-76). Позивач [PERSON] також не з`явився у судове засідання, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 80-82). Позивач [PERSON] не з`явилась у судове засідання, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 73). 09 квітня 2024 року від представника позивачів до суду надійшла заява, в якій він просив розгляд справи здійснювати без участі позивачів та їх представника (а.с. 85). Новосанжарська селищна рада Полтавського району Полтавської області в судове засідання не забезпечила явку свого уповноваженого представника, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 69), клопотань про відкладення судового засідання не надсилала, про причини неявки свого уповноваженого представника не повідомляла. Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Рой Тетяна Володимирівна - у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 72). 05 квітня 2024 року від третьої особи надійшла заява, за змістом якої третя особа просила розглянути справу без її участі, при вирішенні справи приватний нотаріус покладалась на розсуд суду (а.с. 83). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, зважаючи на подані до суду заяви, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. Обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 27). На підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 січня 2009 року у справі № 2-219/2009р. визнано за [PERSON] право на спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , визнано [PERSON] таким, що прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] . Зазначеним рішенням також зобов`язано Комунальне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 12). Судом встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація щодо реєстрації права власності на зазначений будинок відсутня. З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Рой Т.В. 21 березня 2023 року заведено спадкову справу за № 45/2023 на підставі заяв від імені дочки [PERSON] , сина [PERSON] та дружини [PERSON] про прийняття спадщини, зареєстровані в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 21 березня 2023 року за порядковими номерами № 109,110,113. В подальшому позивачі звернулись до приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Водночас, постановою приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області від 07.02.2024 року № 25/02-31, відмовлено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] батька та чоловіка [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки не надано правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с. 8) Зважаючи на викладене, через неможливість оформлення своїх спадкових справ на спадкове майно у нотаріальному порядку, позивачі звернулись до суду з цим позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Норми права, які підлягають застосуванню Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до\~частин 1\~та 2\~статті 4\~ЦПК України,\~кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі також ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. З урахуванням пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 Цивільного кодексу України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами першою, другою та четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 3 вказаного Закону України передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на дату рішення суду про визнання права власності за спадкодавцем [PERSON] ), підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили. Пунктом 9\~частини 1\~статті 27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачено,\~що державна\~реєстрація права\~власності та\~інших речових\~прав проводиться\~на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Висновки щодо правозастосування Надаючи оцінку викладеним обставинам з урахуванням зазначених норм чинного законодавства та законодавства, що діяло на момент набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на житловий будинок, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19 січня 2009 року у справі № 2-219/2009р. визнано за [PERSON] право на спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , визнано [PERSON] таким, що прийняв спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] . Зазначеним рішенням також зобов`язано Комунальне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» зареєструвати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (а.с. 12). Зі змісту вказаного судового рішення, яке набрало законної сили 30 січня 2009 року, також вбачається, що таким рішенням також встановлено факт належності на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Отже, відповідно до зазначеного судового рішення спадкодавцю на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який він успадкував від матері [PERSON] . Відповідно до рішення четвертої позачергової сесії сьомого скликання Кунцівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 10 лютого 2016 року «Про виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичної та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», [ADDRESS] перейменована та має назву "Польова". Підстав вважати, що власником зазначеного будинку є [PERSON] , тобто батько [PERSON] , у суду немає. Відомості інформаційного листа ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 06.11.2023 № 11900 про те, що право власності відповідно до свідоцтва на право особистої власності, виданого виконкомом Кунцевської сільської ради народних депутатів від 01.09.1989, належить голові колгоспоного двору [PERSON] , спростовуються тим, що судовим рішенням, датованим 19 січня 2009 року, встановлено факт належності зазначеного житлового будинку матері [PERSON] [PERSON] , та визнано право власності на такий житловий будинок саме за спадкодавцем [PERSON] . Судом встановлено, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація щодо реєстрації права власності на зазначений будинок відсутня. Оскільки із заявами про прийняття спадщини за померлим [PERSON] до нотаріуса звернулись лише дружина - [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] , враховуючи, що у нотаріуса не виникло сумнівів у родинних відносинах позивачів і спадкодавця, за відсутності відомостей про інших спадкоємців, суд приходить до висновку що позивачі прийняли спадщину після померлого [PERSON] . Будучи спадкоємцями за законом першої черги, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , мають право в рівних частках успадкувати належний на праві власності спадкодавцю житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , без урахування самовільно збудованих будівель, тобто по 1/3 частці кожний. У зв`язку з тим, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтв про право на спадщину позивачам, їх право власності на відповідні частки у спадковому майні, має бути визнане судом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні, наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд зазначає, що неможливість позивачів отримати свідоцтва про право на спадщину є порушенням їх права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, й те, що представлені позивачами докази на підтвердження права власності на спадкове майно в контексті положень статей 76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved