Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, що [INFO] померла її баба [PERSON] . Від імені останньої заповіти не посвідчувався. Після смерті баби спадкоємицею першої черги за законом стала мати позивачки- [PERSON] , але вона відмовилась від спадщини на користь [PERSON] . Остання як спадкоємець за законом, прийняла спадщину після померлої баби, подавши в установлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Карбан Є.О., у зв`язку з чим заведена спадкова справа. До складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 2.9814 га кадастровий номер 5322686600:00:001:0471 на території Сенчанської сільської ради Миргородського району, та житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину на земельну ділянку позивач оформила, отримавши свідоцтво на спадщину за законом 31.01.2024 року. Звернувшись 31.01.2024 року за оформленням спадщини на житловий будинок до нотаріуса, [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів нього. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати за нею, як спадкоємицею за законом після померлої [INFO] баби [PERSON] , право власності на житловий будинок загальною площею 65,8 кв.м, житловою площею 37,2 кв.м (літ. А-1) з допоміжними господарськими будівлями та спорудами: погреб (літ. «Б»), літня кухня-сарай ( літ. «В»), погреб ( літ. «Г»), сарай ( літ. «Д»), убиральня (літ. «Е»), гараж (літ. «Ж»), огорожа (№ 1), колодязь (№ 2), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 29.02.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 43). Ухвалою суду від 25.03.2024 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 47). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] на електронну адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 47). Представник відповідача- Сенчанської сільської ради Миргородського району Полтавської області також надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 45). Третя особа-\~приватний нотаріус\~Миргородського районного\~нотаріального округу\~Полтавської області\~Карбан Є.О.\~причини неявки\~не повідомив. Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст.\~13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 1216\~ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини 1 ст.\~1258\~ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України). Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 1 ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підставі вимог ст. 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є бабою [PERSON] (а.с. 7, 8, 9) [INFO] [PERSON] \~померла (а.с.\~6).\~Від імені\~останньої заповіти\~не складалися\~та не\~посвідчувалися. Свідоцтво\~на спадщину\~за законом\~на земельну\~ділянкуплощею\~2.9814\~га кадастровий\~номер 5322686600:00:001:0471\~на території\~Сенчанської сільської\~ради Миргородського\~району [PERSON] \~отримала 31.01.2024\~року (а.с.\~14).До\~складу спадкового\~майна також\~входить житловий\~будинок,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Проте, постановою нотаріуса\~від 31.01.2024\~року за\~вих.\~№ 32/02-31\~їйбуло відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про спадщину на житловий будинок, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів нього (а.с. 10). Позивачем надано технічну документацію на вищевказаний будинок, з якої вбачається, що він був введений в експлуатацію у 1973 році, а погосподарські споруди- з 1966р. по 1979р. (а.с. 18-21). Згідно виписки з погосподарської книги № 2 від 28.12.2023 року, та довідки № 344 від 28.12.2023 року, виданих Виконавчим комітетом Сенчанської сільської ради, житловий будинок,\~розташований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~значиться за\~померлою [PERSON] \~(а.с.\~11,\~13). Згідно довідки № 20, виданої Виконавчим комітетом Сенчанської сільської ради 02.02.2024 року, [PERSON] була зареєстрована та проживала постійно за вищевказаною адресою (а.с. 12) Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно до ч. 2 ст.\~3\~Закону України\~від 01.07.2004\~року за\~№ 1952-IV\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст.\~3\~Закону №\~1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, таким як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29 липня 1959 року «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP» (втратила чинність на підставі наступної Інструкції). Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло в 1973 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації. Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно. Позивачем [PERSON] \~наданий технічний\~паспорт,\~з якого\~вбачається,\~що будинок\~розташований за\~адресою: [ADDRESS] , є садибним (індивідуальним) будинком. Пунктом 9 частини 1 ст.\~27\~Закону №\~1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що [PERSON] не може реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження об`єктом нерухомого майна, що позбавляє її можливості оформити та зареєструвати право власності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, так як в даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом визнання за останньою права власності на житловий будинок. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved