Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

23 жовтня 2023 року [PERSON] через свого представника - адвоката Мотуза Олександра Володимировича звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина на виробництві. Позиція позивача Позивачка посилається на те, що вона є матір`ю [PERSON] , який працював у Публічному акціонерному товаристві «Шахта імені О.Ф. Засядька» з 01 грудня 2011 року по 04 березня 2015 року гірником очисного забою. [INFO] [PERSON] загинув внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, про що був складений акт № 47 форми Н-1 від 23 квітня 2015 року. Смерть єдиного сина завдала позивачці моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 600 000 грн, просить стягнути зазначену суму з відповідача без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Рух по справі Ухвалою від 24 жовтня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Місцезнаходження відповідача Публічного акціонерного товариства «Шахта імені О.Ф. Засядька» згідно державного реєстру - Донецька область, місто Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1, тому неможливо направити відповідачу копію ухвали про відкриття провадження у справі засобами поштового зв`язку. Відповідач не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС. Копія ухвали про відкриття провадження у справі була надіслана на електронну адресу відповідача, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відзиву на позов чи будь-яких заяв від відповідача не надійшло, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (а.с.9) Згідно з записами у трудовій книжці [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , працював у Публічному акціонерному товаристві «Шахта імені О.Ф. Засядька» підземним гірником очисного забою з повним робочим днем у шахті з 01 грудня 2011 року по 14 березня 2015 року. (а.с.10-12) 04 березня 2014 року з [PERSON] стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, внаслідок якого він загинув. Обставини нещасного випадку викладені в акті форми Н-1 № 47, який затверджений 23 квітня 2015 року особою, повноваження якої не визнаються українським законодавством (в.о. керівника апарату ради міністрів так званої ДНР). (а.с.19-26) 10 березня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] . (а.с.27) Норми права, які застосував суд Відповідно до положень статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов`язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Тобто цивільно-правова відповідальність роботодавця наступає у випадку порушення вимог про безпеку праці. Згідно з частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як передбачено частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] загинув внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Нещасний випадок стався на підприємстві, розташованому не території, тимчасово непідконтрольній українській владі, факт нещасного випадку підтверджується актом форми Н-1, складеним органами влади так званої ДНР. Як визначено статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. До правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН, сформульовані у 1971 році у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», а саме: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Зазначений принцип застосовує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (справи «Лоізіду проти Туречиини», «Мозер проти Республіки Молдови та Росії»). ЄСПЛ зазначає, що у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Держава навіть за відсутності контролю над частиною своєї території не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Вона повинна усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією. У даному випадку слід застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документу, виданого установою, що знаходиться на тимчасово окупованій території, як доказу, оскільки неприйняття цього документу призведе до порушення права позивачки на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 569/14531/16-а. Тому суд приймає як належний доказ акт форми Н-1 № 47, затверджений 23 квітня 2015 року, про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який стався 04 березня 2014 року з [PERSON] під час роботи на підприємстві відповідача. Право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON] , має його матір - [PERSON] . Це право позивачки передбачено законом (частиною 2 статті 1168 Цивільного кодексу України) тобто сам факт родинних відносин з померлим [PERSON] є підставою для відшкодування моральної шкоди, завданої його смертю. Допущене відповідачем порушення права [PERSON] на безпечні умови праці призвело до нещасного випадку та смерті останнього, тому наявні підстави для відшкодування роботодавцем моральної шкоди матері загиблого працівника. У зв`язку зі смертю [PERSON] його матір - [PERSON] зазнала душевних страждань, оскільки втратила назавжди близьку людину - єдиного сина, який загинув у молодому віці (28 років). Зі смертю сина позивачка позбавлена родинного оточення та турботи близької людини, її втрата є непоправною, усвідомлюючи це, позивачка відчуває душевний біль та розпач. ЇЇ звичне життя назавжди змінилося, оскільки до кінця життя вона позбавлена моральної та матеріальної підтримки, які могла б отримувати він рідного сина. З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 400 000 грн. Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в редакції, що є чинною на день розгляду справи в суді, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Попередньою редакцію підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що була чинною до 25 травня 2020 року, передбачалося, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21, оскільки моральну шкоду завдано подією, яка відбулася до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, підлягає застосуванню правовий висновок Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, згідно якого не підлягають оподаткуванню суми, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, заподіяних платникові податків внаслідок спричинення шкоди здоров`ю. Моральну шкоду позивачці завдано смертю сина, яка сталася 04 березня 2015 року, до набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, тому сума відшкодування моральної шкоди, визначена судом, підлягає стягненню без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Розподіл судових витрат Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивачки до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою (один відсоток розміру задоволених позовних вимог).

Outcome: partial