Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

29.02.2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача АТ «Державний ощадний банк України» про визнання недійсним кредитного договору в частині сплати позичальником комісії в розмірі 1 % від суми виданого кредиту посилаючись на те, що 02.08.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3184 про надання кредиту в розмірі 190000 дол. США зі сплатою 12.5 % річних, строком до 02.08.2017 року. Пунктом 1.10 даного кредитного договору передбачено сплату позичальником комісії в розмірі 1 % від суми кредиту. Додатковими угодами укладеними між Банком та [PERSON] не вносились жодні зміни до п. 1.10 даного кредитного договору. Як вказує позивач, з врахування позицій Верховного суду, зазначена сплата комісії є платою за послуги, що супроводжують кредит, а тому вважає, що п. 1.10 кредитного договору в частині її встановлення є недійсним, що стало підставою звернення до суду. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 26.03.2024 року, через канцелярію суду представник відповідача подала письмові пояснення в яких позов не визнали та в його задоволенні просили відмовити з тих підстав, що [PERSON] вже зверталася з позовною заявою до АТ «Ощадбанк» про визнання кредитного договору № 3184 від 02.08.2007 року недійсним в цілому, вказуючи серед підстав неправомірні та несправедливі, на її думку, положення п. 1.10 кредитного договору щодо сплати комісії за видачу кредиту. В даній справі наявне рішення суду, яке набрало законної сили про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору недійсним. В разі задоволення позову [PERSON] , представник відповідача просить застосувати до даних правовідносин строки позовної давності. 04.04.2024 року, через канцелярію суду позивач подала заперечення на письмові пояснення відповідача, в яких зазначила, що предмет розгляду справи № 381/152/16-ц та № 381/987/24 схожий, а не тотожний, а підстави позову взагалі різні. Таким чином, в справі № 381/152/16-ц не встановлено жодної преюдиції для справи № 381/987/24. Стосовно заперечень банку щодо пропущеного строку позовної давності, зазначила, що відповідно додаткової угоди до кредитного договору, строк виконання зобов`язань за кредитним договором з врахуванням змін та доповнень, становить 2022 рік, тобто строк позовної давності у даному випадку закінчується 2025 року, за перебігом 3-х років після спливу строку виконання зобов`язань, передбачених Кредитним договором. В судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та в їх задоволенні просила відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. За змістом частини першої статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. При розгляді справи судом встановлено, що 02 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України в особі філії Фастівське відділення №2877 та [PERSON] було укладено кредитний договір №3184. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору Банк зобов`язується надати позичальнику, на умовах цього договору грошові кошти в сумі 190000,00 дол. США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Кредит надавався терміном на 120 місяців з датою остаточного погашення не пізніше 02 серпня 2017 року на споживчі цілі (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 1.10 Договору, за надання банківських послуг позичальник сплачує банку комісійні винагороди за: надання кредиту в розмірі 9595,00 грн (1 % від суми кредиту) до моменту отримання Кредиту; за отримання позичальником довідок про стан заборгованості за цим договором на певну дату в розмірі 15,00 грн за кожну довідку на певну дату. На заяви [PERSON] , між нею та Банком, були укладені додатковий договір №1 від 23 січня 2009 року про зміну графіку погашення кредиту в частині перенесення терміну сплати основного боргу по кредиту на шість місяців. 31 серпня 2009 року укладено додатковий договір №2 щодо реструктуризації кредитної заборгованості та зміни графіку погашення кредиту в межах строку кредитування шляхом зменшення рзміру щомісячних платежів. 09 вересня 2010 року укладено додатковий договір №3щодо реструктуризації кредитної заборгованості та зміни графіку погашення кредиту в межах строку кредитування шляхом зменшення рзміру щомісячних платежів. 31 серпня 2011 року укладено додатковий договір №4 щодо реструктуризації кредитної заборгованості та зміни графіку погашення кредиту в межах строку кредитування шляхом зменшення рзміру щомісячних платежів. 26 червня 2012 року уклдено додатковий договір №5 до кредитного договору щодо внесення змін до умов кредитування шляхом пролонгації кредиту подовження кінцевого терміну повернення кредиту з розстроченням розміру чергових платежів по кредиту. В забезпечення виконання зобов`язання позичальником [PERSON] за кредитним договором №3184 було укладено Договір поруки №13344 від 31 серпня 2009 року між [PERSON] , відповідно до якого поручитель відповідає солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання [PERSON] обов`язків за Кредитним договором, а також додатковими договорами до нього. 22.04.2016 року за рішенням Фастівського міськрайоного суду Київської області у справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання договору недійсним в задоволені позову Банку було відмовлено, а щодо позову [PERSON] позов задоволено та визнано кредитний договір № 3184 від 02 серпня 2007 року укладений між ВАТ «Державний ощадний банк» та [PERSON] недійсним. Як зазначено в наведеному рішенні звертаючись до суду з зустрічним позовом [PERSON] , зазначила, що підписання договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги. 16.11.2016 року Апеляційним судом Київської області у справі № 381/152/16-ц прийнято рішення, яким апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк» задоволено частково, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2016 року скасовано, задоволено частково вимоги ПАТ «Державний ощадний банк» до [PERSON] , а саме стягнуто з [PERSON] , на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області заборгованість за кредитним договором від 02.08.2007 року № 3184 в розмірі 122 246, 20 дол. США (сто двадцять дві тисячі двісті сорок шість доларів США двадцять центів), що за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 листопада 2015 року складало 2 799 925,13 грн (два мільйони сімсот дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять гривень тринадцять копійок), пеню - 132 941 (сто тридцять дві тисячі дев`ятсот сорок одну) гривню 60 копійок та 88 803 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот три) гривні 97 копійок сплаченого судового збору. В задоволенні решти вимог позову публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в тому числі до [PERSON] , відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] , до ПАТ «Державний ощадний банк України» про захист порушеного права споживача фінансових послуг шляхом визнання кредитного договору недійсним відмовлено у зв`язку із спливом строку позовної давності. Постановою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2018 року у справі № 381/152/16-ц (провадження № 61-4575св18 рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2016 року в частині вирішення зустрічного позову та рішення апеляційного суду Київської області від 16.11.2016 року в цій частині скасував з ухваленням нового рішення. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено. З Постанови Верховного Суду від 18.12.2018 року вбачається Верховний Суд зазначив, що оскільки заявлений [PERSON] позов є недоведеним, у його задоволенні необхідно відмовити саме з цих підстав, а не у зв`язку зі спливом позовної давності, як мотивував суд апеляційної інстанції, так як відмова у позові з цієї підстави можлива тільки за умови порушеного права. Звертаючись до суду з даним позовом позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила про недійсність п. 1.10 кредитного договору № 3184 укладеного 02.08.2007 року між ВАТ Державний ощадний банк України в особі філії Фастівське відділення № 2877 та [PERSON] . Разом з тим, як зазначалося при розгляді касаційної скарги поданої [PERSON] на рішення апеляційного суду Київської області від 16.11.2016 року Верховним Судом було розглянуто позов щодо недійсності вказаного кредитного Договору та прийнято відповідне рішення про безпідставність заявлених позовних вимог. Предметом розгляду був вказаний кредитний договір в цілому. Таким чином, порушень чи не відповідності Закону встановлено не було. Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що питання недійсності умов кредитного договору було встановлено при розгляді касаційної скарги і Верховний Суд при розгляді справи не знайшов підстав для визнання спірного договору недійсним в цілому, що підтверджує його дійсність в тому числі і п.1.10 Договору.

Outcome: dismissed