Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

30 листопада 2023 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЛІТ ФІНАНС", звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, відповідно до якого просить: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 87276, 36 грн, судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 липня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту 500836486, відповідно до умов якого АТ «Альфа - Банк» надав позивальнику кредит у сумі 64 307, 99 грн, строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 32,00% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «Альфа - Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 64 307, 99 грн, в свою чергу позивальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20 грудня 2021 рік загальний розмір заборгованості становив 87 276, 36 грн, яка складалась з тіла кредиту в розмірі 62 671, 92 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 24 604, 44 грн. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором 500836486 від 27 липня 2020 року. Згідно з розрахунком заборгованості за відповідачем станом на 20 грудня 2021 року обліковується заборгованість в розмірі 87 276, 36 грн. Оскільки заборгованість не повернута, позивач і звернувся з вказаними вимогами до суду. 12 березня 2024 року не погоджуючись з позовними вимогами позивача від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі, зазначає, що позивачем не доведено та не надано до суду доказів реального отримання права вимоги до відповідача за кредитним договором. Позивачем не надано до суду доказів сплати коштів за договором факторингу, як і не надано акту приймання - передачі Реєстру Боржника, через що відсуне підтвердження про реальне виконання цього договору та набуття позивачем статусу Фактора та Кредитора. Крім того, позивачем не надано до суду доказів направлення ані Фактором ані Клієнтом письмового повідомлення відповідачу про відступлення права грошової вимоги. Також, вважає, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено з якого часу у відповідача почалось порушення грошового зобов`язання, не зазначає про внесення відповідачем платежів за договором, яким чином нарахована заборгованість та за яким принципом (формулою) арифметичним розрахунком. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 23 січня 2024 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом, повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судовому засіданні з позовним вимогами не погодився, просить суд в їх задоволені відмовити. Зі згоди представника відповідача, суд розглядає справу за відсутність представника позивача відповідно наданої заяви. Фактичні обставини, встановлені судом. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 27 липня 2020 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту 500836486, відповідно до умов якого АТ «Альфа - Банк» надав позивальнику кредит у сумі 64 307, 99 грн, строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 32,00% річних. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. (а.с. 5-6) АТ «Альфа - Банк» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 64 307, 99 грн, в свою чергу позивальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно детального розрахунку заборгованості станом на 20 грудня 2021 рік загальний розмір заборгованості становив 87 276, 36 грн, яка складалась з тіла кредиту в розмірі 62 671, 92 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 24 604, 44 грн. 20 грудня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується договором факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року та додатком 1-1 до Договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року, відповідно до якого зазначена характеристика права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржника за основним договором. (а.с. 7-12) Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором 500836486 від 27 липня 2020 року. До матеріалів справи на підтвердження вказаного надані виписки по особовим рахункам з 27 липня 2020 року по 20 грудня 2021 року; розрахунок заборгованості за кредитом. (а.с. 13-24) З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що за відповідачем станом на 20 грудня 2021 року обліковується заборгованість в розмірі 87 276, 36 грн. (а.с. 24). Вказаний розрахунок не спростований стороною відповідача в повному обсязі. Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. 2. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. 3. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо неповідомлення про уступку кредитного зобов`язання, оскільки саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у розмірі 24 604, 44 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, підтвердженням матеріалами справи відступлення прав вимоги за кредитним договором, а факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення заборгованості за кредитним договором на загальну суму у розмірі 87 276, 36 грн. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із наданих позивачем доказів оферта на укладання угоди про надання кредиту № 500836486 та паспорті споживчого кредиту, містять підпис відповідача, відповідач підтвердила, що отримала всю інформацію про умови кредитування. Доказів погашення суми отриманого кредиту відповідачем не надано. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд приходить до висновку, що відповідачем з моменту укладення договору витрачено, але не погашено кредитних коштів на загальну суму 87 276, 36 грн, що і підлягає стягненню з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішення питання щодо судових витрат Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, вимоги щодо стягнення з відповідача суми судового збору на користь відповідача у розмірі 2684,00 грн також підлягають задоволенню.

Outcome: approved