Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

позивач звернувся у суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 101869,32 грн; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що 14.02.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів під керуванням відповідача та третьої особи. Винною особою ДТП визнано відповідача. Пошкоджені автомобілі були застраховані у страхових компанія. Розмір страхового відшкодування становить у сумі 375000,00 грн. В подальшому, позивач звернувся до страхової компанії відповідача про виплату виплаченого страхового відшкодування, однак таке було виплачено у розмірі 100000,00 грн, що частково покриває витрати позивача. Отже, для повного відшкодування шкоди, у відповідності до ст. 1192 ЦК України просить з відповідача стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у спірній сумі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що автотоварознавче дослідження проведено не експертом, а тому звіт про визнання вартості матеріального збитку не є належним доказом. Суму страхового відшкодування перераховано на банківський рахунок третьої особи, а не на рахунок станції технічного обслуговування, яка здійснювала ремонт пошкодженого транспортного засобу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказана справа передана на розгляд судді Рибалки Ю.В. Ухвалою суду від 06.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 17.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І. 19 січня 2024 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. У судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце цього засідання. Клопотання про відкладення судового засідання не подали, про причини неявки не повідомили; відповідачем подано відзив на позов, а відтак суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 14 лютого 2020 року о 16 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Volkswagen Jetta» д.н.з. [NUMBER] на перехресті, де організовано круговий рух, поблизу будинку Ne102 по пр Правди в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Fiat Qubo» д.н.з. [NUMBER] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3 (6), 12.1, 13.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 24.03.2020 (справа № 758/2886/20) [PERSON] визнано винним, а відтак у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Ця дорожньо-транспортна пригода визнана позивачем страховою подією, що підтверджено страховим актом позивача від 29.04.2020 № ARX2560511. Суд установив, що відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку від 07.02.2021 (дата оцінки 14.02.2020) № 509 вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 299384,29 грн. Відповідач наводить аргументи про те, що звіт проведено не експертом, а суб`єктом оціночної діяльності, який не мав право проводити оцінку, а тому розмір матеріального збитку не визначено уповноважено особою. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є, зокрема суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону. Фізична особа-підприємець [PERSON] отримано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності. Напрям оцінки - оцінка об`єктів у матеріальній формі. Діє відповідно до кваліфікаційного свідоцтва оцінювача від №730/19 від 26.09.2019. Між позивачем та ФОП [PERSON] укладено договір про надання послуг, заподіяного власнику транспортного засобу марки «Fiat Qubo» д.н.з. [NUMBER] / а.с. 18, зворотня сторона/. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Відповідач рецензування звіту про оцінку майна не замовляв, не заявляв клопотання про призначення судової експертизи для визначення вартості матеріального збитку, не надав іншу оцінку майна, яка би спростувала висновки оцінювача ФОП [PERSON] , а отже не довів належними доказами, що вартість матеріального збитку, визначена у звіті про оцінку майна від 07.02.2021 № 509, не відповідає дійсності. Відповідачем не надано обґрунтованих пояснень та доказів, які б спростовували, або ставили під сумнів дані та інформацію, яка використовувалась оцінювачем в ході проведення оцінки. Таким чином, суд дійшов висновку, що звіт про оцінку майна є належним та допустимим доказом, що підтверджує розмір завданої позивачу шкоди. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 82 Цивільного кодексу України щодо відшкодування шкоди. Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник). Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до ст. 1192 цього Кодексу розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд установив, що 03 травня 2019 року між Акціонерним товаристом «Страхова компанія «АХА страхування» (правонаступник позивач) та [PERSON] (страхувальник), Акціонерне товариство «Креді агріколь банк» (вигодонабуаач) укладено договір добровільного страхування наземного транспортну № 125973а9кп. Застрахований об`єкт - транспортний засіб марки «Fiat Qubo» д.н.з. [NUMBER] . Строк дії договору з 17 травня 2019 року по 16 травня 2020 року. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд встановив, що розмір страхового відшкодування становить у сумі 201869,32 грн, що підтверджено страховим актом від 29.04.2020, розрахунком суми страхового відшкодування, які містяться у матеріалах справи /а.с. 15, 16/. Суд приймає до уваги подані документи, як докази вірного визначення розміру заподіяння шкоди. Страхове відшкодування виплачено вигодунабувачу АТ «Креді агріколь банк» у сумі 201869,32 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 04.05.2020 № 665688. В подальшому, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «АСКО-Донебас Північний» із заявою про страхове відшкодування, адже цивільна відповідальність відповідача була застрахована цією страховою компанією. У добровільному порядку Приватне акціонерне товариство «АСКО-Донбас Північний» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 100000,00 грн, тобто у межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну /а.с. 56, 57/. Отже, оскільки вартість майнового збитку, завданого знищенням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу страховою компанією розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням, що становить у сумі 101869,32 грн (201869,32грн-100000,00грн). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов переконання, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право вимоги до винної особи про виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі, а відтак позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення із відповідача на користь позивача завданих збитків у розмірі 101869,32 грн, а відтак позов необхідно задовольнити повністю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2270,00 грн, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved