Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до Держави Україна в особі Запорізької обласної прокуратури, третя особа Державна казначейська служба, про відшкодування завданої шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне. 14.09.2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Запорізької області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за № 12015080140004606 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за фактом нанесення головним державним інспектором Мелітопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області, [PERSON] легких тілесних ушкоджень [PERSON] . У вказаному кримінальному провадженні 19.01.2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 26.01.2017 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні та направлено його до суду. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31.01.2017 року за обвинувальним актом відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України відкрито провадження у справі призначено підготовче судове засідання, в подальшому 30.03.2017 року у даному кримінальному провадженні призначено судовий розгляд. Згідно з обвинувальним актом, [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин. Так, [PERSON] , займаючи посаду головного державного інспектора Мелітопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області, маючи 13 ранг державного службовця в межах шостої категорії посад державних службовців, 06.09.2015 року, приблизно о 07 год. 30 хв., на території стихійного ринку, розташованого біля готелю «Південний» по просп. Б. Хмельницького, буд. 100 в м. Мелітополі Запорізької області, в ході раптово виниклого з [PERSON] конфлікту, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс йому один удар кулаком лівої руки в область правої щоки обличчя та один удар кулаком правої руки у живіт, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця, травматичного набряку, крововиливу у слизову оболонку правої щоки; крововилив у слизову оболонку ясна 5-го зубу справа на нижній щелепі, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 13.05.2019 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 125 КК України та виправдано останнього. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17.01.2022 року апеляційні скарги прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Навки Н.В., потерпілого [PERSON] та його представника адвоката Савона В.В. залишено без задоволення. Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року відносно [PERSON] залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 21.04.2022 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанцій, на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.05.2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17.01.2022 року відносно [PERSON] [PERSON] вважає, що незаконними діями органів державної влади йому завдано моральну та матеріальну шкоду. На думку позивача, матеріальна шкода полягає у понесених витратах на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні. Так [PERSON] для захисту своїх прав у кримінальному провадженні вимушений був звернутись за юридичною допомогою. Зокрема, 07.12.2021 року [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом Мамедовим Т.К., який здійснював захист [PERSON] при апеляційному розгляді. Загальна вартість наданих [PERSON] послуг склала 15\~000 грн., враховуючи, що [PERSON] було визнано не винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні, просить суд стягнути на його користь понесені судові витрати у розмірі 15\~000 грн. Також на думку позивача, незаконними діями органів державної влади йому було завдано моральної шкоди. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у зв`язку з безпідставним обвинуваченням та перебуванням під слідством з моменту повідомлення про підозру 19 січня 2017 року по 17 січня 2022 року набрання виправдувальним вироком законної сили. Також позивач просить застосувати коефіцієнт 2 до розрахунку моральної шкоди з урахуванням обсягу спричинених [PERSON] страждань. Таким чином позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 803 553, 14\~грн. Відзив на позовну заяву. Не погодившись з позовною заявою представником Запорізької обласної прокуратури подано відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовної заяви в частині стягнення матеріальної шкоди та моральної шкоди в розмірі встановленої позивачем. Відзив обґрунтовано наступним. Відповідачем не спростовується факт завдання позивачу моральної шкоди у зв`язку з перебуванням [PERSON] під кримінальним переслідуванням у період часу з 19 січня 2017 року по 17 січня 2022 року. Так, з урахуванням встановленого розміру мінімальної заробітної плати на момент подання позову, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] , який гарантовано державою, становить 401\~776,67 грн. Позивачем не доведено необхідність встановлення коефіцієнту 2 до мінімального розміру відшкодування шкоди, а тому просить у задоволені вимог в частині стягнення моральної шкоди відмовити. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягала у понесених витратах на правову допомогу адвоката при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, то, на думку відповідача, [PERSON] не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, які були фактичними і неминучими, а тому у задоволені позову в цій частині необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідь на відзив. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій він вважав, що заперечення відповідача, викладені у відзиві не спростовують аргументи та доводи тих обставин, які викладенні у позовній заяві. Позивач вважає, що розрахунок моральної шкоди із застосуванням коефіцієнту 2 до розміру мінімальної заробітної плати станом на 2023 рік необхідно застосовувати у зв`язку з тривалістю перебування [PERSON] , під слідством (майже 5 років), зіпсування ділової репутації, оскільки позивач на момент безпідставного кримінального переслідування був державним службовцем, публічного інтересу громадськості до даного кримінального провадження. Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди, то, на думку представника позивача, понесені витрати доведені належними та допустимими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. Пояснення третьої особи. На адресу суду надійшли пояснення представника Державної казначейської служби України. Представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки позивачем не надано документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то представник третьої особи вважає, що позивачем не надано жодного судового документу, яким би було визнано протиправність дій органів прокуратури, якими завдано шкоду, також позивачем безпідставно застосовано коефіцієнт 2 до мінімальної заробітної плати при розрахунку завданої моральної шкоди, оскільки відсутні докази понесених страждань зазначених позивачем. На думку представника третьої особи, позовну заяву належним чином не обґрунтовано у зв`язку з чим вона не підлягає задоволенню. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30 травня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07 листопада 2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] , повідомлений своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явився, направив свого представника [PERSON] . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі, щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то не заперечував проти задоволення у мінімальному розмірі встановленому законом, зазначив, що позивачем не доведено завдання моральної шкоди в більшому розімірі. Представник третьої\~особи [PERSON] \~проти позовних\~вимог заперечувала\~в повному\~обсязі,\~вказала що\~в повній\~мірі підтримує\~заперечення подані\~представником третьої\~особи,\~які знаходяться\~в матеріалах\~справи Установлені судом фактичні обставини у справі. 14.09.2015 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Запорізької області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за № 12015080140004606 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за фактом нанесення головним державним інспектором Мелітопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області, [PERSON] легких тілесних ушкоджень [PERSON] . 19.01.2017 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 26.01.2017 року затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні та направлено його до суду. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 31.01.2017 року за обвинувальним актом відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 125 КК України відкрито провадження у справі призначено підготовче судове засідання, в подальшому 30.03.2017 року у даному кримінальному провадженні призначено судовий розгляд. Згідно з обвинувальним актом, [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення за наступних обставин. [PERSON] , займаючи посаду головного державного інспектора Мелітопольського територіального відділу Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Запорізькій області, маючи 13 ранг державного службовця в межах шостої категорії посад державних службовців, 06.09.2015 року, приблизно о 07 год. 30 хв., на території стихійного ринку, розташованого біля готелю «Південний» по просп. Б. Хмельницького, буд. 100 в м. Мелітополі Запорізької області, в ході раптово виниклого з [PERSON] конфлікту, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс йому один удар кулаком лівої руки в область правої щоки обличчя та один удар кулаком правої руки у живіт, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця, травматичного набряку, крововиливу у слизову оболонку правої щоки; крововилив у слизову оболонку ясна 5-го зубу справа на нижній щелепі, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 13.05.2019 року [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 125 КК України та виправдано останнього. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17.01.2022 року апеляційні скарги прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Навки Н.В., потерпілого [PERSON] та його представника адвоката Савона В.В. залишено без задоволення. Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2019 року відносно [PERSON] залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 21.04.2022 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанцій, на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.05.2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17.01.2022 року відносно [PERSON] 17 січня 2022 року вирок набрав законної сили. Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Щодо відшкодування матеріальної шкоди. Щодо правової природи процесуальних витрат у кримінальному провадженні Ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів. Тобто положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України. Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені главою 9 КПК. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням. Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження. Натомість шкода у кримінальному провадженні пов`язана не з процесуальними відносинами, а з матеріально-правовими вчиненням кримінального правопорушення чи іншого суспільно-небезпечного діяння. Таким чином, в даній справі позивач просить стягнути витрати на правову допомогу. Тобто йдеться про вирішення питання, пов`язаного із процесуальними витратами у зв`язку зі здійсненням кримінального провадження, а не у зв`язку із вирішенням цивільного позову. Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому, такі витрати не можуть бути стягнуті з держави за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства. Процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову виправданого обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження. Витрати понесені при перегляді справи в апеляційному порядку, суд має розподілити при ухвалені остаточного рішення за результатами апеляційного розгляду. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц та з висновками якої погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17. З долученої до матеріалів справи ухвали Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2022 року не вбачається, що обвинуваченим [PERSON] та його захисником [PERSON] заявлялись вимоги про розподіл судових витрат, так само ухвалу суду апеляційної інстанції не оскаржено шляхом подання касаційної скарги на предмет відсутності розподілу судових витрат. Враховуючи вище викладене, що судові витрати не є збитками в розумінні цивільного права, що питання про розподіл судових витрат вирішується у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли, а тому у задоволенні вимог позивача в частині стягнення матеріальної шкоди необхідно відмовити. Щодо відшкодування моральної шкоди. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Згідно з ч. 2,3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. З огляду на вищевикладене, закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з ч. 1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п.2 ч.1ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) в т.ч. 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (частина перша статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, § 62). Згідно з ч. 2,3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню на користь позивача, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18). Судом встановлено, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.05.2019 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач незаконно перебував під слідством та судом в період з 19 січня 2017 року по 17 січня 2022 року тобто 59 місяців 29 днів, весь цей час свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнавав та був вимушений доводити свою невинуватість. Вказане спричинило позивачеві моральні страждання, руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих зв`язків. Отже, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди. З цих підстав та враховуючи норми чинного законодавства щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди у разі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та постановлення виправдувального вироку суду, незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо недоведеності завданої шкоди. Таким чином, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення йому про підозру і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» установлено в 2024 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі з 1 квітня 8000 грн. Таким чином, розмір мінімальної заробітної плати, як базова величина, що враховується при розрахунку розміру моральної шкоди, станом на час розгляду даної справи складає 8000 грн. Із урахуванням приписів ч.3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зазначеного вище розміру мінімальної заробітної плати та тривалості перебування позивача під слідством та судом (з 19 січня 2017 року по 17 січня 2022 року), розмір завданої йому моральної шкоди становить 479 733 грн. (59 х 8000 грн. + 29 днів х 266 грн.). Дана сума є гарантованим мінімумом, на який позивач має право розраховувати. Відповідно до позиції Верховного Суду викладеного у постанові від 22.07.2018 року по справі №158/2689/16-ц при розгляді справ даної категорії суд має спершу визначити мінімальний розмір моральної шкоди згідно з вимогами ч.3 ст. 13 Закону, якщо ж є підстави для стягнення такої шкоди у більшому розмірі, позивач повинен обґрунтувати такий розмір відповідними мотивами та обставинами з обов`язковим посиланням на належні, допустимі та достатні докази. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Виходячи із загальних засад доказування у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17 робить висновок, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача. Позивачем та його представником не доведено необхідність та законність застосування коефіцієнту 2 до розміру мінімальної заробітної плати для розрахунку моральної шкоди, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволені вимог в розмірі зазначеному позивачем. Враховуючи ту обставину, що виклики позивача до органів досудового розслідування та суду порушували звичний ритм життя позивача та зумовлювали докладення додаткових зусиль для його організації, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, враховуючи зіпсування ділової репутації та публічного інтересу громадськості до кримінального провадження, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, суд приходить до висновку, про стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі, мінімальної встановленої законом тобто 479\~733,14 грн., що, на думку суду, буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та переживає на даний час. Згідно з п. 13 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України. Пунктом 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Тому суд вважає, що відшкодування моральної шкоди на користь позивача необхідно стягнути з державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. На підставі наведеного,

Outcome: partial