Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.01.2020 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z62.00601.006242074. Також, 21.01.2020 відповідач уклав із АТ «Ідея Банк» кредитний договір № С-601-012363-20-980. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до якого АТ «Ідея Банк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників. Так, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги, зокрема, до відповідача за кредитним договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 в сумі 82\~125, 94 гривень, з яких: 36\~176, 25 гривень сума заборгованості за основним боргом; 13\~472, 81 гривень сума заборгованості за відсотками; 32\~476, 88 гривень сума заборгованості за комісіями, а також за кредитним договором № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020 в сумі 10\~305, 16 гривень, з яких: 4\~286, 75 гривень сума заборгованості за основним боргом; 6\~018, 41 гривень сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитних договорів відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання, заборгованість не погашає. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем нарахування жодних штрафних санкцій не здійснювалось. Таким чином заборгованість відповідача за кредитним договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 становить 82\~125, 94 гривень, а за кредитним договором № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020 - 10\~305, 16 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогами про стягнення на його користь із відповідача заборгованості за кредитним договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 в сумі 82\~125, 94 гривень та за кредитним договором № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020 в сумі 10\~305, 16 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Ухвалою суду від 11.01.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштові відправлення із ухвалою суду від 11.01.2024 та копією позовної заяви із доданими до неї документами неодноразово направлені відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), зареєстрованою у встановленому законом порядку, повернулися до суду із відмітками «за закінченням терміну зберігання» і «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із чим, судом було повідомлено відповідача про розгляд справи також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд вжив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи. Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою суду від 11.01.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21.01.2020 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z62.00601.00624207, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит в сумі 41\~229, 00 гривень строком на 48 місяців, а позичальник, в свою чергу, зобов`язався повернути кредит до 21.01.2024 та сплатити проценти за користування ним і комісію. (а.с. 4) Відповідач підписуючи вищевказаний договір погодився, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, Тарифи та Паспорт споживчого кредитування є невід`ємними складовими цього кредитного договору, умови якого він зобов`язується виконувати. Також відповідач підтвердив, що він ознайомлений з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і Тарифами, в тому числі з паперовими версіями розміщеними у відділенні банку або кредитного посередника, які йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; з інформацією, необхідною для отримання споживчого кредиту, з наявними та можливими видами кредитування у банку, для прийняття усвідомленого рішення, а також самостійно обрав страхову компанію з переліку трьох запропонованих банком (п. 3 кредитного договору). Додатком № 1 до вищевказаного договору сторони узгодили графік платежів, реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту. (а.с. 8) Також, 21.01.2020 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування кредитний договір № С-601-012363-20-980, за умовами якої банк зобов`язався відкрити [PERSON] в рамках банківського продукту Card Blanche White Cross+ID поточний рахунок IBAN [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ) у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися дебетно-кредитною схемою обслуговування з використання електронного платіжного засобу MasterCard, що буде випущений в рамках цієї угоди та договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно із п. 3 цієї угоди банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку на умовах: максимальний ліміт кредитної лінії 200\~000, 00 гривень; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди 5\~000, 00 гривень та може бути змінений в межах встановленого угодою максимального ліміту кредитної лінії за ініціативою банку, про що клієнта буде повідомлено додатково; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48, 00 % річних. (а.с. 11) 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до якого АТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» належні йому права вимоги до боржників, зокрема до [PERSON] за кредитними договорами № Z62.00601.00624207 та № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020. (а.с. 15-17) Згідно із п. 5.1. вищевказаного договору факторингу, права вимоги вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», в день підписання відповідного Реєстру боржників, за умови сплати ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 100 % суми фінансування. 07.07.2023 АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було підписано вищевказаний Реєстр боржників. (а.с. 17) 11.07.2023 на виконання умов договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було сплачено АТ «Ідея Банк» 100 % суми фінансування. (а.с. 18) Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Судом встановлено, що договорами № Z62.00601.00624207 та № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020 не передбачено обов`язковість отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні. Законом також не встановлено заборону заміни кредитора без згоди боржника у даних зобов`язаннях. Доказів того, що вищевказаний договір факторингу визнаний недійсним, суду не надано. Таким чином,\~після\~підписання Реєстру\~боржників та\~сплати 100\~%\~суми фінансування\~за вищевказаним\~договором факторингу,\~відбулось одиничне,\~тобто сингулярне\~правонаступництво.\~З цього\~часу\~ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» стало\~новим кредитором\~відповідача за договорами № Z62.00601.00624207 та № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020. Позивач вважає, що відповідачем порушено умови договорів № Z62.00601.00624207 та № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020, заборгованість за яким підлягає стягненню в примусовому порядку. \~ \~ \~ \~Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення ст. 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1047 і ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони.\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв`язку.\~Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами).\~Правочин,\~який вчиняє\~юридична особа,\~підписується особами,\~уповноваженими на\~це її\~установчими документами,\~довіреністю,\~законом або\~іншими актами\~цивільного законодавства (ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. 1 та ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 10561 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про повернення кредитів просив стягнути: 1)за кредитним договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020, крім заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту), також заборгованість за відсотками та комісією; 2)за договором № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020 - крім заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту), також заборгованість за відсотками. Надані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаними договорами лише констатують суми заборгованості, визначені первісним кредитором, і вказують на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем. При цьому судом враховано, що вказана у розрахунках інформація викладена зацікавленою особою. (а.с. 10, 14) Звертаючись до суду із позовом про стягнення грошових коштів, саме позивач зобов`язаний навести обґрунтований розрахунок сум, що стягуються (п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України) і в подальшому довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Саме на\~суд покладено\~обов`язок під\~час ухваленні\~рішення вирішити,\~зокрема:\~чи мали\~місце обставини\~(факти),\~якими обґрунтовувалися\~вимоги та\~заперечення,\~та якими\~доказами вони\~підтверджуються; чи\~є інші\~фактичні дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження; які\~правовідносини сторін\~випливають із\~встановлених обставин; яка\~правова норма\~підлягає застосуванню\~до цих\~правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 264 ЦПК України). Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України (ч. 3 ст. 263 ЦПК України). Отже, вищевказані принципи вказують, зокрема, на те, що суд зобов`язаний перевірити розрахунок заборгованості незалежно від наявності та/або відсутності заперечень щодо нього з боку сторони відповідача. З`ясовуючи обставини, пов`язані із правильністю здійснення розрахунків заборгованості, та здійснюючи оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається із ордерів-розпоряджень № 1 і № 2 від 2101.2020, АТ «Ідея Банк» на виконання п. 1.7 кредитного договору № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 здійснило переказ коштів в сумі 41\~229, 00 гривень на рахунок відповідача, з яких 5\~377, 70 гривень в рахунок сплати страхового внеску. (а.с. 9) Верховний Суд у постанові від 07.04.2021 у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку про підтвердження факту отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020. Доказів того, що відповідач здійснював погашення кредиту за договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020, матеріали справи не містять. Однак, позивачем заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі 36\~176, 25 гривень. Оскільки розрахунок заборгованості належного обґрунтування не містить, суд, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 в сумі 36\~176, 25 гривень. Також позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 по відсотках, розмір якої згідно із розрахунком становить 13\~472, 81 гривень. (а.с. 10) У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України\~позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020, і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Як вбачається із умов вищевказаного кредитного договору, відповідач зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами 15 % річних щомісячно у відповідності до узгодженого сторонами правочину графіку повернення кредиту (додаток № 1 до договору). Тип процентної ставки змінювана. Строк кредитування визначено 48 місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020, внаслідок чого позивач пред`явив вимоги про дострокове повернення кредиту. Належних розрахунків відповідач не веде, відповідно ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно з даним кредитним договором. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020, даний розрахунок не містить, зокрема, періоду проведеного нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також суми, на які здійснювалось таке нарахування, адже виходячи із пред`явлених позивачем вимог, відповідачем частково заборгованість погашалась, однак коли і в якій сумі суду не повідомлено, що відповідно виключає можливість проведення належного розрахунку і, відповідно, перевірку наданого позивачем. (а.с. 10) Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем відсотків за користування кредитними коштами. Відповідачем, в свою чергу, розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами не спростовано належними й допустимими доказами. Тому, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи у їх сукупності за принципом «поза розумним сумнівом», приймаючи до уваги заявлену до стягнення суму заборгованості по відсотках та узгоджений сторонами кредитного договору графік проведення розрахунків, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом по договору № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 в сумі 13\~472, 81 гривень. Крім того, позивач просив стягнути на його користь із відповідача заборгованість за комісією по договору № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 в розмірі 32\~476, 88 гривень. Пунктом 1.5 кредитного договору № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 визначено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Інші послуги банку» - 2, 80 % «середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку в п. 5». Згідно із\~ч.\~2\~ст.\~8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування»,\~в редакції\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин,\~для цілей\~обчислення реальної\~річної процентної\~ставки визначаються\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі\~п. 4 ч. 1 ст. 1\~та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~\~постановою визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, \~банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до\~Правил про споживчий кредит, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин,\~загальними витрати за споживчим кредитом вважаються витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлювлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Виходячи з положень п. 1.5 кредитного договору № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 і додатку № 1 до цього договору, розмір комісії за щомісячне обслуговування кредитної заборгованості за період з 21.01.2020 до 06.07.2023 (по дату укладення договору факторингу позивачем) становить понад заявлену суму до стягнення. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, як вже встановлено судом, лише констатує суму заборгованості, зокрема по комісії в розмірі 32\~476, 88 гривень, визначену первісним кредитором, і вказує на відсутність будь-яких нарахувань з моменту укладення договору факторингу позивачем. Водночас, доказів того, що відповідач здійснював щомісячно сплату вищевказаної комісії, матеріали справи не містять. Відповідачем розмір заборгованості по комісії не спростовано належними й допустимими доказами. Тому, оскільки розрахунок заборгованості належного обґрунтування не містить, суд, визначаючи розмір заборгованості по комісії, що підлягає стягненню з відповідача, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комісією за договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 в сумі 32\~476, 88 гривень. Досліджуючи розрахунок заборгованості за договором № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається із вищевказаного договору, АТ «Ідея Банк» зобов`язалось відкрити [PERSON] поточний рахунок у гривні, випустити і видати платіжну картку MasterCard Debit World, надати відповідачу кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по рахунку, встановивши на дату укладення договору доступний кредитний ліміт в розмірі 5\~000, 00 гривень. На виконання умов договору 21.01.2020 відповідачу було відкрито поточний рахунок [NUMBER] і видано платіжну картку № [NUMBER] , що засвідчено підписами сторін правочину безпосередньо на примірнику угоди. Суд зауважує, що безпосередньо укладена між сторонами угода про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020, не містить визначеного строку повернення кредиту (користування ним). Водночас, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Однак, відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, позивач має довести надання позичальнику грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. Розрахунок заборгованості за договором № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020 не є належним доказом видачі та отримання кредиту, оскільки не є первинним документом, а також не є безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості і оцінюється судом в сукупності з іншими доказами. Водночас, матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів того, що відповідач користувався кредитними коштами. Позивач, зокрема, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Як вже зазначав суд вище, принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Викладені позивачем обставини у позові щодо заборгованості по договору № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020 не недоведені належними та допустимими доказами. Судом прийнято до уваги, що за умовами договору факторингу, позивач не був позбавлений можливості отримати від первісного кредитора документацію, необхідну для реалізації ним права вимоги до боржників та стягнення суми боргу, зокрема документи, які підтверджують надання кредиту та детальний розрахунок заборгованості. При цьому, позивачем не було повідомлено суд про неможливість подання доказів у встановлений законом строк, тобто разом із позовом, у відповідності до ч. 4 ст. 83 і п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутність даних щодо дат і сум виданого кредиту, приймаючи до уваги те, що за умовами договору мала місце відкриття кредитна лінія, розмірів сум внесених відповідачем на погашення кредитної заборгованості, впливає на встановлення не лише дійсної заборгованості за тілом кредиту, але й відсотків за користування такими коштами, і відповідно, унеможливлює здійснення судом самостійного розрахунку заборгованості і перевірки наданого позивачем. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заборгованість по договору № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020, є необґрунтованою і недоведеною належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в частині стягнення такої заборгованості. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Крім того, будь-які інші докази, ніж ті, що були надані позивачем разом із позовом, до суду сторонами по справі подані не були. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання та заяви про забезпечення доказів до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 11.01.2024 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Згідно із ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку пояснення, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені позивачем у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення на його користь з відповідача заборгованості за кредитним договором № Z62.00601.00624207 від 21.01.2020 в сумі 82\~125, 94 гривень, з яких: 36\~176, 25 гривень сума заборгованості за основним боргом (тілом кредиту); 13\~472, 81 гривень сума заборгованості за відсотками; 32\~476, 88 гривень сума заборгованості за комісією. В задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором № С-601-012363-20-980 від 21.01.2020 в сумі 10\~305, 16 гривень, з яких: 4\~286, 75 гривень сума заборгованості за основним боргом; 6\~018, 41 гривень сума заборгованості за відсотками, слід відмовити, оскільки такі вимоги, враховуючи вищевикладене, є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2\~684, 00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 12.12.2023. (а.с. 30) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~384, 73 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (88, 85 %). Решту судового збору в сумі 299, 27 гривень слід залишити за позивачем. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial