Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

14.02.2024 [PERSON] звернулась до суду із згаданим позовом, в якому прохає стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги вмотивовані тим, вони з відповідачем в шлюбі не перебувають, однак мають спільного сина [PERSON] . Після народження сина батько самоусунувся від дитини, не допомагає, дитину не утримує, коштів не надає. Дитина повністю перебуває на її утриманні та проживає разом із нею. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.02.2024 позовну заяву прийнято до провадження з призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому прохає відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовує тим, що спільний неповнолітній син сторін проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні, батько займається вихованням, допомагає матеріально та морально. З метою забезпечення сина власним житлом, відповідач ініціював процес дарування квартири та наразі триває отримання дозволу на укладення правочину від органів опіки та піклування. Син фактично проживає разом із батьком у м. Полтаві, однак поки що зареєстроване місце проживання дитини не змінено, через введення воєнного стану та необхідність погодження через органи територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що потребує додаткового часу. Оскільки неповнолітній син сторін фактично проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні вважає відсутніми підстави для стягнення аліментів на користь позивача. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, пояснила, що якщо вона має право на отримання аліментів бажає їх отримувати від відповідача. Одночасно позивач не заперечувала того, що як на момент пред`явлення позову так і на даний час спільний син сторін проживає з батьком та знаходиться на утриманні останнього. Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечили, посилаючись на викладені у відзиві обставини. Ствердили, що син фактично проживає та перебуває на утриманні батька, на сьогодні відповідачем укладено договір дарування квартири сину. З`ясувавши позиції сторін, дослідивши приєднані до справи матеріали, встановивши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вказує про наступне. Згідно із ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст.12 ЦПК України). Згідно із\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як встановлено судом [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з витягами з реєстру територіальної громади №2023/002452102 від 23.03.2023, № 2023/009514172 від 20.11.2023, місце проживання [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач пояснила, що за зареєстрованим місцем проживання ні вона ні спільний син сторін не проживають. [PERSON] проживає у [ADDRESS] , а син [PERSON] проживає у м. Полтаві разом із батьком. Відповідач в судовому засіданні вказав, що фактично він разом із сином проживають у [ADDRESS] , і наразі через воєнний стан питання зміни реєстрації місця проживання займає багато часу. Виходячи із змісту позову, позивач прохає стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 14.02.2024, до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що дитина проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Водночас, в ході розгляду справи позивач ствердила, що станом на момент пред`явлення позову так і на момент розгляду справи фактично син проживає разом із батьком та перебуває на його утриманні, однак вона бажає отримувати аліменти з відповідача. Роз`яснивши сторонами обов`язок доказування та підстави звільнення від доказування, враховуючи, що в ході судового розгляду позивач та відповідач визнали ті обставини, що починаючи з 14.02.2024, тобто з дня пред`явлення позову, їх спільна дитина проживає з батьком і перебуває на його утриманні, у відповідності до вимог ст.82 ЦПК України, суд вважає ці обставини встановленими. \~ \~ \~ \~Вирішуючи питання щодо застосування правових норм, суд вказує, що спірні правовідносини регулюються нормами сімейного законодавства. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд зауважує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розглянувши справу у межах заявлених вимог, враховуючі визнання сторонами тих обставин, що починаючи з дня пред`явлення позову неповнолітня дитина проживає з відповідачем та перебуває на його утриманні, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на користь позивачки, з якою син не проживає. При цьому суд враховує, що сторони не позбавлені права на звернення до суду в разі зміни обставин, а посилання позивача про те, що вона самостійно утримувала дитину раніше, виходячи із предмету спору, на увагу не заслуговують, оскільки питання стягнення аліментів за минулий час позивачем не порушувалось. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed