Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Позивач, через представника адвоката Кайрод Т.Г., звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2015 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, з червня 2020 року вони разом не проживають, не підтримують шлюбних стосунків і не ведуть спільного господарства. Час на примирення не потрібний. Враховуючи вказані обставини, просила шлюб з [PERSON] розірвати. 14 березня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. 28 березня 2024 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким він повністю підтримує позовні вимоги, оскільки подружні стосунки між ним і позивачем не склалися, з 2020 року вони проживають окремо один від одного, шлюбні стосунки не підтримують, рішення про розлучення прийнято ними разом, а тому просив позов задовольнити. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 19 вересня 2015 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому виконавчим комітетом Олешнянської сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 13). Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15). Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Пунктом 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування у шлюбі та у випадку його розірвання. Як зазначено у статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. За змістом ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з позовної заяви, що також підтверджено відповідачем, сімейне життя у сторін не склалося, вони проживають окремо один від одного, не підтримують сімейно-шлюбних відносин і не ведуть спільного господарства, бажання на примирення відсутнє. За таких обставин, а також\~у зв`язку\~з визнанням\~відповідачем позовних\~вимог, суд вважає, що сім`я сторін фактично розпалась і шлюб між ними існує лише формально, подальше спільне проживання і збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, у зв`язку з чим, шлюб між ними повинен бути розірваний.

Outcome: approved