Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути на свою користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Вимоги мотивовано тим, що з 27.08.2005 до 18.03.2021 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18.03.2021. В шлюбі народилося дві доньки - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.04.2022 (змінено постановою Київського апеляційного суду від 29.08.2022 у справі №754/598/22) постановлено стягувати з відповідача на корить позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. 25.12.2005 старшій доньці [PERSON] виповнилось 18 років, внаслідок чого строк стягнення аліментів на її утримання закінчився. Крім того, донька [PERSON] продовжує навчання у Торгівельно-Економічному університеті, при цьому на час навчання вона не може працевлаштуватися, тому потребує матеріальної допомоги, яка полягає, зокрема, у необхідності отримання коштів для проїзду до місця навчання, придбання одягу, харчування, канцелярії, підручників тощо. На виконання договору про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у ДТЕУ, позивачем 27.07.2023 та 29.12.2023 було сплачено 36 100,00 грн. за навчання на першому курсі спільної з відповідачем доньки [PERSON] у ДТЕУ. Вимушена звернутись до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання, а також просить стягнути додаткові витрати в розмірі 50% від вартості навчання. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 19.02.2024 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони, в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк, не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового направлення з відміткою про одержання. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, за зареєстрованим місцем проживання. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надійшло заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що з 27.08.2005 до 18.03.2021 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18.03.2021 року у справі № 761/559/21. В шлюбі народилося дві доньки - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 26.07.2011) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 17.01.2006, ID [NUMBER] від 10.01.2024). Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю, позивачем по справі, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26.04.2022, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 29.08.2022 у справі № 754/598/22 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.01.2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з Довідкою від 09.01.2024 № 1139/35 ДЕРЖАВНОГО ТОРГІВЕЛЬНО- ЕКОНОМІЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ, Анастасія КРАВЦОВА є здобувачем вищої освіти першого року денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права ДТЕУ. Між позивачем та ДТЕУ 17.08.2023 року був укладений договір № 1865д/6к-2023 про надання платної освітньої послуги щодо підготовки фахівця у ДТЕУ. Відповідно до п. 2.1. Договору предметом договору є фінансові зобов`язання замовника (позивача) щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу ДТЕУ. Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника здійснити падання освітньої послуги Анастасії КРАВЦОВОЇ за першим (бакалаврським) рівнем, факультету Міжнародної торгівлі та права, за спеціальністю Міжнародні економічні відносини на денній формі навчання починаючи з І-го курсу терміном навчання 3 роки 10 місяців, (пункт 2.2. Договору). Згідно з п. 5.2. загальна вартість освітньої послуги становить - 144 000,00 грн. Замовник вносить плату готівкою або у безготівковій формі поетапно, а саме: 1 курс (з 01.09.2023 по 31.08.2024) 36 100,00 грн., так: 1- й етап оплати: 18 050,00 грн. (при укладанні цього Договору); 2- й етап оплати: 18 050,00 грн. (не пізніше 20.04.2024); 2 курс (з 01.09.2024 по 31.08.2025) 36 100,00 грн., так: 1- й етап оплати: 18 050,00 грн. (не пізніше 15.08.2024); 2- й етап оплати: 18 050,00 гпн (не пізніше 20.04,2025); 3 курс (з 01.09.2025 по 31.08.2026) 36 100,00 грн., так: 1- й етап оплати: 18 050,00 грн. (не пізніше 15.08.2025); 2- й етап оплати: 18 050,00 грн. (не пізніше 20.04.2026); 4 курс (з 01.09.2026 по 31.08.2027) 36 100,00 грн., так: 1- й етап оплати: 18 050,00 грн. (не пізніше 15.08.2026); 2- й етап оплати: 18 050,00 грн. (не пізніше 20.04.2027). На виконання п. 5.3. Договору, позивачем 27.07.2023 та 29.12.2023 було сплачено 36 100,00 грн. за навчання на першому курсі доньки [PERSON] у ДТЕУ, а також в загальній сумі 361,00 грн. банківської комісії, що підтверджується квитанціями ПАТ «Приват Банк» № 9312-6617-5545-8725 та № 9328- 4496-7610-1467. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину у твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови: - син (дочка) досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; син (дочка) продовжує навчання у вищому навчальному закладі; - у зв`язку з навчанням син (дочка) потребують матеріальної допомоги; - батько має можливість надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач у судове засідання не з`явився, а тому перевірити обставини перелічені в ст. 182 СК України суду не вдалося. Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд бере до уваги, що обов`язок утримувати повнолітню дитину на період навчання мають нести однаково як батько так і матір дитини. Враховуючи, лише ту обставину, що на батьків покладено обов`язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, сам по собі факт не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст.ст. 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: - утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); - участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); - утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); - обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на утриманні, навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, на даний час не працює. Тому відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітні діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. З матеріалів справи вбачається, що відповідач перебував на посаді заступника директора департаменту з майнової та договірної роботи юридичного департаменту апарату управління ДП АМПУ у 2023 році та мав посадовий оклад у розмірі 64 527,42 грн., що підтверджується листом ДП «Адміністрація морських портів України», який наявний в матеріалах виконавчого провадження № 69955347 та розміщений в Автоматизованій системі виконавчого провадження. Отже, відповідач є особою працездатного віку, працює та обмежень щодо його працевлаштування судом не встановлено. Відтак, суд приходить до висновку про те, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує те, що на даний час сплачує аліменти на утримання доньки [PERSON] , які стягуються до її повноліття. Відповідач, що має здоровий фізичний стан, роботу з гідним рівнем заробітної плати, може надавати фінансову допомогу на утримання його старшої дочки [PERSON] на період її навчання. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до закінчення дитиною навчання. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 15 лютого 2024 року. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо стягнення разово 1/2 частини сплачених коштів за перший курс навчання, суд зазначає наступне. З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що відповідач, як батько дитини, повинен також брати участь у додаткових витратах на дитину, які полягають у платі за навчання, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача половини суми, яка вже була сплачена позивачем за навчання дочки. Зокрема згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим ст.199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Главою 16 передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання, при цьому в ст. 201 СК України зазначено норми (перелік статей), які застосовуються до відносин між батьками і повнолітніми дітьми. У зазначеному переліку відсутня норма ст. 185 СК щодо обов`язку батьків брати учать у додаткових витратах. Діючим сімейним законодавством України не передбачено стягнення з батьків на користь та\\або утримання повнолітніх дочки\\ сина додаткових витрат, оскільки останні є особами, які набули повної цивільної дієздатності, тобто втратили правовий статус дитини, визначений ст. 6 СК України. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Додаткові витрати на дитину, що визначені ст. 185 СК України, не розповсюджуються на дорослих дітей, тобто дітей, які досягли повноліття. У зв`язку з зазначеним, вказані витрати не є додатковими, в розумінні ст. 185 СК України. З огляду на вищевикладені обставини, надавши аналіз наявним у справі доказам,

Outcome: partial