Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Посилалася на те, що [PERSON] [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , згідно Свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , відповідно до актового запису N? 951 від 17 червня\~2017\~року, що видано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає зі позивачкою і після розлучення буде проживати зі позивачкою. Спору про місце проживання дитини між сторонами не має Шлюбні відносини між сторонами припинені фактично з початку\~2022\~року. Спроби за цей час налагодити подружні стосунки результату не дали. Протягом останнього часу спільного проживання у сторін постійно виникали суперечки, конфлікти та непорозуміння. Відповідач постійно створював конфліктні ситуації, що робило спільне проживання неможливим і таким що негативно впливало на емоційний стан дитини. Всі спроби зберегти сім?ю були марними і не привели до об?єднання сім"ї. Відповідач не бажав підтримувати нормальні сімейні стосунки і щось кардинально змінювати у своїй поведінці. Фактично і з\~2022\~року сторони припинили вести спільне господарство. Шлюбні відносини не підтримують, також фактично батько проблемами дитини не переймається. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки у сторін на ґрунті кардинально протилежних поглядів на сімейне життя втрачено почуття любові та поваги, саме тому вважаю, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Упродовж останнього часу сторони не змогли знайти спільних інтересів та дійти до спільної думки щодо подальшого проживання та збереження сім?ї. [PERSON] , [INFO] проживає зі позивачкою і знаходяться фактично на її утриманні. Щодо розміру аліментів, зазначає, що батько дитини протягом останніх 2-х років практично не бере участі у вихованні дитини, і фінансово також, не цікавиться життям дитини. Крім щомісячних витрат на дитину, а саме на харчування, одяг, взуття, медикаменти на профілактику на лікування сезонних захворювань, то на утримання дитини, ще здійснюються наступні витрати: школа (підготовчі заняття) та англійська мова (підготовчі заняття) -\~4600\~грн.; спортивний гурток, який відвідує син - 500 грн.; бассейн (1 заняття) - 500 грн, (заняття 1 раз в тиждень). Спільна дитина відвідує школу на платній основі (це є обов?язковим для підготовки до школи), так як іноді дитині важко сформувати довгі речення, і саме це потребує багато часу на зайняття із нашим сином педагогами в школі. Тому просила шлюб укладений між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , згідно Свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , відповідно до актового запису N? 951 від 17 червня\~2017\~року, що видано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області розірвати, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільної малолітньої дитини, а саме - [PERSON] , [INFO] щомісячно аліменти у твердій сумі\~7500,00 (сім тисяч п?ятсот) грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини починаючи з моменту подачі позову до повноліття дитини. Позивач у судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує частково, а також до суду було подано відзив на позовну заяву відповідно до якого просив стягнути аліменти в сумі 2500 грн, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Відповідно до \~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , згідно Свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , відповідно до актового запису N? 951 від 17 червня\~2017\~року, що видано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає зі позивачкою і після розлучення буде проживати зі позивачкою. Спору про місце проживання дитини між сторонами не має Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно\~ст.110 СК України. Як передбачено ст.12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно\~ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2\~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~11\~від 21.12.2007\~р.\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» \~проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням того, що можливість примирення між сторонами відсутня, їх сім`я розпалася остаточно, як зазначає позивач, сторони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Крім того, відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради\~України\~№ 789-ХІІ\~від\~27\~лютого\~1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями статті 141\~СК\~України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150\~СК\~України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155\~СК\~України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181\~СК\~України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182\~СК\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В п. 17 Постанови Пленуму\~Верховного\~суду\~України «Про\~застосування\~судами\~окремих норм\~Сімейного\~кодексу\~України при\~розгляді\~справ\~щодо батьківства,\~материнства\~та\~стягнення аліментів»\~від\~15\~травня\~2006\~року,\~№3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач є працездатним та відповідно до ст.180 СК України зобов`язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів. Стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. При ухваленні рішення про стягнення аліментів, суд керується інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. Оскільки спільна дитина сторін проживає разом із матір`ю, так як [PERSON] є її батьком та на нього покладено однаковий із [PERSON] .. обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення їх дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної малолітньої дитини, а саме - [PERSON] , [INFO] щомісячно аліменти у твердій сумі\~4000,00 (чотири тисячі) грн., але не менше 50% від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 27.02.2024 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~ч.3\~ст.141\~ЦПК України\~при вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~враховує:\~1)\~чи пов`язані\~ці витрати\~з розглядом\~справи;\~2)\~чи є\~розмір таких\~витрат обґрунтованим\~та пропорційним\~до предмета\~спору з\~урахуванням ціни\~позову,\~значення справи\~для сторін,\~в тому\~числі чи\~міг результат\~її вирішення\~вплинути на\~репутацію сторони\~або чи\~викликала справа\~публічний інтерес;\~3)\~поведінку сторони\~під час\~розгляду справи,\~що призвела\~до затягування\~розгляду справи,\~зокрема,\~подання стороною\~явно необґрунтованих\~заяв і\~клопотань,\~безпідставне твердження\~або заперечення\~стороною певних\~обставин,\~які мають\~значення для\~справи,\~безпідставне завищення\~позивачем позовних\~вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ст.30\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» від\~05.07.2012\~року,\~гонорар є\~формою винагороди\~адвоката за\~здійснення захисту,\~представництва та\~надання інших\~видів правової\~допомоги клієнту. Порядок\~обчислення гонорару\~(фіксований\~розмір,\~погодинна оплата),\~підстави для\~зміни розміру\~гонорару,\~порядок його\~сплати,\~умови повернення\~тощо визначаються\~в договорі\~про надання\~правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають частковій компенсації. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, платіжне доручення або інший банківський документ). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні таких витрат. Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16. Як було встановлено судом, у наданому суду розрахунку витрат часу на виконання доручень замовника від 15.02.2024 року, сторони погодили, що адвокатом було надано послуги: 1) консультація складання позову та підготовка матеріалів для подачі до суду - 4000 гривень; 2 Загальна вартість послуг визначена у розмірі 4000 гривень. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України та ч. 2 ст. 142 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч.2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Отже, з відповідача на користь позивачки належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 605,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial