Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

21.11.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Криничненської сільської ради Болградського району Одеської області та просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем за законом [PERSON] , померлої [INFO] . При цьому позивач посилається на те, що вищезазначений будинок станом на 14.04.1991 року відносився до колгоспного двору до складу якого входила тільки його бабуся [PERSON] , тобто весь будинок належав їй. Звертає увагу суду на те, що станом на 1991 рік номер вказаного житлового будинку був «49», але на даний час він змінився на «51». Після смерті бабусі він успадкував вище зазначений будинок шляхом укладення договору про поділ спадщини між ним та сестрою і братом його померлого батька [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті матері, але не оформивши спадкових прав помер [INFO] . 07 серпня 2023 року позивач уклав договір про поділ спадщини з іншими спадкоємцями, відповідно до якого його частку у спадщині становить житловий будинок. Але коли позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, йому постановою приватного нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця, тому він змушений звернутися до суду з цім позовом. Ухвалою судді від 28.11.2023 року з розгляду даного позову відкрите загальне позовне провадження та справу призначено до підготовчого розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розглянути справу у його відсутності (а.с.3). Відповідач Криничненська сільська рада Болградського району Одеської області в особі сільського голови [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглядати справу у відсутність представника сільської ради, що викладено в заяві від 13.12.2023 року за вих.№1854, яка надійшла до суду 14.12.2023 року. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (51), належав до типу колгоспного двору та до його складу входила як член цього двору тільки [PERSON] . На підставі ст.123 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла станом на 14 квітня 1991 року, кожен член колгоспного двору придбав право власності на майно цього колгоспного двору в рівних частках, тобто весь будинок, як одиниця, належав [PERSON] . Той факт, що номер житлового будинку був «49», але в подальшому нумерація змінилася на «51», підтверджується довідкою Криничненського сільського голови [PERSON] №255 від 12.10.2018 року, з якої вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] з 1977 року по день смерті [INFO] , тобто й на період 1991 року. Данна довідка міститься в матеріалах спадкової справи №106-2018, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ажинтаревим В.В. щодо майна [PERSON] . Також на замовлення [PERSON] працівниками Комунального підприємства «Болградське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , станом на 19 серпня 2022 року (а.с.11), що також підтверджує, що номер житлового будинку на даний час «51», а ні «49», як зазначено в деяких документах. Відповідно до абз.2 п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність в 1996 році, не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. У сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних будинків) станом на 1991 рік здійснювалось шляхом внесення відповідного запису у погосподарській книзі сільської ради та відкриття особового рахунку на ім`я власника. Згідно з ч.1 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року зі змінами та доповненнями, державна реєстрація прав є обов`язковою. В ч.4 ст.3 цього ж Закону визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно із абз. 3 частини 3 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав власності , з подальшою видачею свідоцтва про право власності на об`єкти ( індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них) , що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалась державна реєстрація прав власності для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради ( у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Як вбачається зі змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Тобто судом встановлено, що [PERSON] на момент смерті належав житловий будинок за вищевказаною адресою. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.06.2018 року, виданого Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, на підставі актового запису №439, [PERSON] , померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на вище вказаний житловий будинок. Спадкоємцями за законом першої черги, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, після смерті [PERSON] є її діти: - син [PERSON] , що підтверджується довідкою Криничненського сільського голови [PERSON] №954 від 12.10.2018 року, в якій зазначено, що на момент смерті [PERSON] з нею в одному будинку проживав син [PERSON] , [INFO] ; - син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , яке видане 16.11.1956 року бюро ЗАГС м.Караганда на підставі актового запису №1692 від 16.11.1956 року; - дочка [PERSON] , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане бюро ЗАГС м.Караганда на підставі актового запису №1358 від 30.08.1930 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] , яке видане 08.06.1979 року Великодолінським ЗАГС Овідіопольського району Одеської області на підставі актового запису №50 від 08.06.1979 року, відповідно до якого [PERSON] змінила після укладення шлюбу прізвище на « [PERSON] ». Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину шляхом подачі заяв до приватного нотаріуса Ажинтарева В.В. відповідно до вимог ст.1269 ч.1 ЦК України, що підтверджується їх заявами №239 та №240 від 23.10.2018 року, а [PERSON] прийняв спадщину фактом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до вимог ст.1268 ч.3 ЦК України. Вище зазначені факт встановлені судом з витребуваних матеріалів спадкової справи №106-2018, заведеної приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ажинтаревим В.В. щодо майна [PERSON] . В подальшому, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 10.05.2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), на підставі актового запису №5219, [PERSON] , помер [INFO] . Єдиним спадкоємцем за законом першої черги, відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, після смерті [PERSON] , є його син [PERSON] , позивач по справі, який звернувся до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено його свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане 12 травня 1989 року Новочарівською сільською радою Каларського району Читінської області на підставі актового запису №68 та його заявою про прийняття спадщини №263 від 27 жовтня 2022 року, що відповідає вимогам ст.1269 ч.1 ЦК України, та підтверджується матеріалами спадкової справи №128/2022, заведеною приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. 27.10.2022 року щодо майна [PERSON] . Інших спадкоємців судом не встановлено. Так, 07 серпня 2023 року між спадкоємцями після смерті [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , а також [PERSON] , єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті матері - [PERSON] , було укладено договір про поділ спадщини, відповідно до умов якого сторони розподілили спадкове майно після смерті їх матері та бабусі - [PERSON] , а саме у спадщину [PERSON] позивача по справі, переходить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , як було встановлено судом нумерація будинку змінилася на «51». Цей договір було посвідчено приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Ажинтаревим В.В. та зареєстровано в реєстрі за №686 (а.с.14). Постановою приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтарева В.В. №142/02-31 від 24.08.2023 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під № [NUMBER] (як було встановлено судом №51) після смерті [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджував би належність житлового будинку спадкодавцю (а.с.25). Так, відповідно до вимог ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 2 та 3 ст. 1223 ЦК України передбчено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У ч.1 ст. 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, та відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved