Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

В січні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Обухівське» звернулось до Обухівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача виплачені на виконання умов попереднього договору оренди земельної ділянки грошові кошти в сумі 40 000 грн., що складаються з виплачених позивачем коштів в сумі 20 000 грн., штрафу в сумі 20 000 грн. та судового збору. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що в квітні 2016 року між ним та відповідачем було укладено Попередні договори оренди земельних ділянок № 337с від 08.04.2016 року та № 410с від 12.04.2016 року, відповідно до яких сторони зобов`язались після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» відповідно до Державних актів, що знаходяться на території Першотравенської сільської ради, Нещерівської сільської ради, Обухівської міської ради, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, укласти договори оренди даних земельних ділянок. Позивачем, на виконання умов Попередніх договорів, було виплачено відповідачу грошові кошти за 2016 рік в розмірі 20 000 грн. З 07 по 29 грудня 2022 року в ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 12016110230001223 від 02.09.2016 року позивачу стали відомими факти грубого порушення умов Попередніх договорів відповідачкою, а саме: 23.02.2018 року [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Київській області № 10-1472/15-18-сг набула у власність земельну ділянку площею 3,3705 га, кадастровий номер 3223186200:05:003:0007, а 17.04.2018 року на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Київській області № 10-3585/15-18-сг - земельну ділянку площею 3,4751 га, кадастровий номер 3223186200:03:006:0004 внаслідок приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні ПрАТ «Обухівське». Однак [PERSON] не надала позивачеві правовстановлюючі документи, чим порушила п. 4 Попередніх договорів, а тому позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. 03.01.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Положеннями ст. 280 ЦПК України передбачається, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про розгляд справи в заочному порядку та задоволення позовних вимог. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.04.2016 року та 12.04.2016 року між ПрАТ «Обухівське» та [PERSON] укладено Попередні договори оренди земельних ділянок № 337с та № 410с, відповідно до пункту 1 яких сторони зобов`язалися укласти договори оренди земельних ділянок після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що перебувають в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» відповідно до державних актів: на території Першотравенської сільської ради, Нещерівської сільської ради, Обухівської міської ради, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем документа, який підтверджує виникнення права власності на земельні ділянки, укласти договір оренди земельних ділянок. Відповідно до п. 2 зазначених договорів майбутній орендар ПрАТ «Обухівське» до дати укладення основного договору зобов`язується за цим договором виплачувати майбутньому орендодавцеві щорічно до 31 грудня винагороду у розмірі 10 000 грн., з якої вираховуються податки згідно Податкового кодексу України. Згідно п. 9 Попередніх договорів в разі порушення однією зі сторін обов`язків, зазначених у п. 1,2,4,6 договорів, вона сплачує іншій стороні протягом 5 (п`яти) календарних днів штраф у розмірі 10 000 грн. Згідно п. 15 Попередніх договорів після підписання цих договорів відповідачка зобов`язувалася не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яку буде отримано у власність, до дати укладення Основних договорів. З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов попередніх договорів позивач сплатив на рахунок відповідачки грошові кошти в сумі 20 000 грн. за 2016 рік. 23.02.2018 року [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Київській області № 10-1472/15-18-сг набула у власність земельну ділянку площею 3,3705 га, кадастровий номер 3223186200:05:003:0007. 07.03.2018 року [PERSON] звернулася до комунального підприємства «Пріорітет» із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223186200:05:003:0007. 17.04.2018 року [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру в Київській області № 10-3585/15-18-сг набула у власність земельну ділянку площею 3,4751 га, кадастровий номер 3223186200:03:006:0004. 12.06.2018 року [PERSON] звернулася до Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області із заявою про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223186200:03:006:0004. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 17.03.2018 року за відповідачкою зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,3705 га, кадастровий номер 3223186200:05:003:0007 і того ж дня - право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Роза-Л». Разом з цим, 15.06.2018 року за відповідачкою зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 3,4751 га, кадастровий номер 3223186200:03:006:0004 і того ж дня - право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Роза-Л». Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Відповідно до ч.2 ст. 635 Цивільного кодексу України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Як слідує з умов укладених між сторонами попередніх договорів, сторони зобов`язалися укласти договори оренди земельних ділянок не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання відповідачкою, як майбутнім орендодавцем, документа, який підтверджує виникнення права власності на земельні ділянки. До того ж, у пункті 15 попередніх договорів передбачено, що після підписання цих попередніх договорів майбутній орендодавець зобов`язується не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельних ділянок, які будуть отримані у власність, до дати укладення основних договорів. Таким чином, відповідачем порушені пункти 1, 4 попередніх договорів щодо надання позивачу протягом п`яти днів після виникнення права власності на земельні ділянки оригіналу та копії документа, який підтверджує виникнення права власності на земельні ділянки, а також щодо укладення договорів оренди земельних ділянок з позивачем. Натомість, у пункті 11 попередніх договорів сторонами погоджено, що в разі порушення майбутнім орендодавцем обов`язків, зазначених у п. 1, 4, 6 цих договорів, внаслідок чого основні договори не будуть укладені, в доповнення до обов`язку згідно пункту 9 цих договорів, майбутній орендодавець повертає майбутньому орендареві отриману відповідно до пункту 2 цих договорів винагороду. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка фактично отримала від позивача на виконання умов попередніх договорів оренди грошові кошти в сумі 20 000 грн. за 2016 рік. Вказана сума була отримана відповідачем у зв`язку з взяттям ним на себе зобов`язань передати позивачу в оренду земельні ділянки, право власності на які буде оформлене в майбутньому а, відтак, підлягають стягненню з нього на користь позивача згідно з умовами укладених попередніх договорів, які відповідачем не були дотримані. Оскільки внаслідок порушення відповідачем умов попереднього договору основний договір оренди земельної ділянки між сторонами не був укладений, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позивачу сплачених на користь відповідача грошових коштів у сумі 20 000 грн. Разом із цим, щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 20 000,00 грн. неустойки на підставі п. 9 попереднього договору (у редакції додаткової угоди), суд зазначає наступне. Попередніми договорами оренди земельних ділянок було визначено, що у разі порушення однією зі сторін обов`язків, вона сплачує іншій стороні штраф. Розмір штрафів визначений попередніми договорами та додатковими угодами про внесення змін до договорів. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Водночас, за наведених у справі обставин, зважаючи на майновий стан обох сторін, обсяг відповідальності відповідача вбачається невиправдано обтяжливим, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. До того ж, розмір сплачених позивачем на користь відповідача грошових коштів за попереднім договором один рік складає 20 000 грн., що співмірно пред`явленої до стягнення з відповідача неустойки в розмірі 20 000 грн. З огляду на наведене та виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, ураховуючи майновий стан обох сторін, суд дійшов висновку зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки в розмірі 2 000 грн. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 року в справі № 910/8725/22, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зважаючи на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору.

Outcome: partial