Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Представник позивача звернувся в грудні 2023р. до Тисменицького районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 614,00 грн.. Ухвалою суду від 03.01.2024р. цивільну справу передано до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за підсудністю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 15.08.2022р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №10124-08/2022 в електронному варіанті, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах цього договору. Позивач вказує, що кредитор свої зобов`язання, передбачені кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Однак, відповідач, передбачені кредитним договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед попереднім виникла заборгованість. 14.04.2023р. між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено договір факторингу, згідно якого перейшло право вимоги по даному зобов`язанню на суму 32 614,00 грн., з яких по тілу 8500грн. та відсотках 24114.00грн.. З огляду на неналежне виконання відповідачем взятих зобов`язань, та наявність заборгованості, позивач просить вказаний борг стягнути із відповідача на користь банку в примусовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності та винесення заочного рішення судом. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Про судове засідання відповідач повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Причину неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. З врахуванням вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України за неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності учасника справи в заочному порядку за згодою позивача, та з врахуванням строків розгляду справи, в т.ч. в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено,що 15.08.2022р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №10124-08/2022 в електронному варіанті, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 8500грн., а, останній, зобов`язався в порядку та на умовах, визначених цим договором повертати кредит до 08.09.2022р. (25 днів), виплачувати проценти за користування кредитом 912.5% річних або 2.5% на день, на умовах цього договору (а.с.5-9). Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договорів позики, які оформлені сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач вказує, та встановлено судом, що банк свої зобов`язання, передбачені кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, про що свідчать наявні у справі докази. Доказів на підтвердження визнання зазначеного договору у встановленому законом порядку недійсним, матеріали справи не містять, та стороною відповідача суду надано не було. Банк належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, надавши кредит відповідачу у сумі 8500грн.. В порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, в зв`язку з чим як доводив позивач станом на час звернення до суду має прострочену заборгованість перед позивачем станом на 01.12.2023р. на загальну суму 32 614,00 грн., з яких по тілу 8500грн. та відсотках 24114.00грн. (за період з 15.08.2022р. по 01.12.2023р.), що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим стороною позивача (а.с.12-13). Відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначеного розрахунку заборгованості, як і не надано доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань. 14.04.2023р. між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено договір факторингу, згідно якого перейшло право вимоги по даному зобов`язанню на суму 32 614,00 грн. (а.с.14-16,11). Згідно ч.1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Разом з тим, відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала. Згідност.629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1ст.530 ЦК України). Разом з тим, перевіряючи правильність проведеного позивачем розрахунку, суд враховує те, що відповідач дійсно жодного погашення по тілу кредиту не проводив, а отже є вірною вимога про стягнення боргу по тілу кредиту у сумі 8500грн. Разом з тим, що стосується нарахованих відсотків, то як вбачається з наданого розрахунку заборгованості погашення кредиту мало відбутися 08.09.2022р., сума відсотків в межах діях строку договору 5312.50грн., а тому ця вимога є в цій частині обгрунтованою. Починаючи з 09.09.2022р. пкредитор продовжував нараховувати відсотки за умовами договору, зупинивши таке нарахування 09.12.2022р. Однак, суд вважає, що не зважаючи, що п.4.3 договору було передбачено те, що якщо клієнт не повернув у строк кредит, проценти\~ продовжують нараховуватись за кожен день нарахування в межах 180 днів, даний пункт не може бути врахований судом та такий\~ відповідає вимогам законодавства. Так, після закінчення строку дії договору наступає відповідальність за вимогами ст.625 ЦК України, про що неодноразово всиловлена позиція ВС щодо такої відповідальності позичальника. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому, суд зауважує, що позивач своїм право на нарахування та заявлення до стягення трьох процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в межах справи не скористався. Звідси п.4.3.договору не застосовується судом. За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані письмові докази, враховуючи те, що відповідачка неналежно виконує взяті зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надала суду доказів на спростування вказаного, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим частково і таким, що підлягає задоволенню частково а саме вимоги про стягнення боргу по тілу кредиту у сумі 8500грн.. та відсотків в межах діях строку договору 5312.50грн., а разом - 13812.50грн., в задоволенні решти вимог слід відмовити Згідно ч.1ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2684грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial