Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 01.07.1995 року Лозівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №159. Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано строк учасникам справи для подання заяв по суті, виклик відповідача додатково було здійснено шляхом розміщення оголошення. Позивач у судове засідання не зявився, в позові просив розглянути справу за його відсутності. У судове засідання відповідач не зявилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином, про причини не явки не повідомила, відзиву не надала. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи вище вказане, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, ухвалою суду призначено у справі заочний розгляд. Судом встановлені такі факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 01.07.1995 року Лозівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис №159, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Відносини позивача з відповідачем не склались через відсутність взаєморозуміння і різні погляди, внаслідок чого виникали постійні суперечки, почуттів не залишилося. Від вказаного шлюбу неповнолітні діти відсутні. Спір про розподіл спільного майна відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки примушування до збереження шлюбу може порушити право позивача на свободу та особисту недоторканність. Зважаючи на все вище вказане, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач у ході судового розгляду не скористалася своїм правом, відповідно до ст.113 СК України, щодо повернення дошлюбного прізвища. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Беручи до уваги вище викладене,

Outcome: approved