Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного між нею та відповідачем [PERSON] який було зареєстровано 28.08.2018 року виконавчим комітетом Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 04 та про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачем. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 серпня 2018 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Спільне життя в подружжя не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюб існує тільки формально, вже більше двох років фактично не проживають. У зв`язку з цим, змушена звернутися до суду і просить визначити місце проживання дитини разом з нею. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 28.02.2024 року по справі призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов визнає, не заперечує щодо визначення місця проживання сина разом з матір`ю. Представник третьої особи в підготовче судове засідання також не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав позов і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , шлюб між сторонами зареєстрований 28.08.2018 року виконавчим комітетом Кольчинської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області, актовий запис № 04 (а.с.8). Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином судом встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити та шлюб між сторонами розірвати. Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , суд констатує наступне. Як вбачається\~з матеріалів\~справи [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2024/000650343 [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2024/001101514 [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту про фактичне місце проживання особи на території Кольчинської територіальної громади за адресою [ADDRESS] від 31.01.2024 року встановлено, що дійсно [PERSON] , [INFO] фактично проживає за місцем реєстрації матері. Відповідно до висновку за № 02-9-6/241 від 21.02.2024 року орган опіки та піклування Кольчинської селищної ради вважає за доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з мамою, [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Так, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами та особисте виховання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина,спір між ними може вирішуватися судом. При цьому, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статей 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із статтею 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті першому статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що враховуючи перш за все інтереси малолітньої дитини, а також ті обставини, що батько дитини позов визнав, а мати дитини з турботою ставиться до своєї дитини, належним чином виконує свої батьківські обов`язки, працює та має достатній заробіток для її утримання, забезпечена житлом та умовами для проживання і виховання дитини, а тому для якнайкращого забезпечення інтересів дитини місце проживання дитини слід вирішити з матір`ю, а відтак позов [PERSON] підлягає задоволенню. Визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини разом з матір`ю, суд не обмежує право батька на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і батько може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, як є в цьому випадку, або за судовим рішенням. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач позов визнав, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1211,20 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору слід стягнути з відповідача на його користь, що становить 1211,20 грн.

Outcome: approved