Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

[PERSON] , (далі - позивач), звернувсь до суду із позовом до Приватного підприємства «Салют» (далі - ПП «Салют», відповідач-1), [PERSON] (далі - відповідач-2), вказавши третьою особою приватного нотаріуса Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дарнопих Т.М. (далі - приватний нотаріус Дарнопих Т.М.), в якому зазначив, що 21.02.2007 року між ним, [PERSON] , як Набувачем, та [PERSON] , як Відчужувачем, було укладено договір довічного утримання (далі - Договір), предметом якого є земельна ділянка та кафе, яке знаходиться на цій земельній ділянці. Цей договір був посвідчений приватним нотаріусом Дарнопих Т.М. за реєстраційними номерами 1240 та 1241. Догляд, який передбачено договором довічного утримання, визначений в договорі в сумі 500 доларів США, з оплатою щомісячно в гривнях по курсу НБУ на дату розрахунку. Зі сплином тривалого часу курс долара США щодо гривні суттєво змінився. Крім того, у 2019 році настала пандемія пов`язана з коронавірусом, а в 2022 році ще розпочалася повномасштабна агресія російської федерації. Зважаючи на ці фактори, та на те, що позивач є батьком трьох неповнолітніх дітей, всі ці обставини зменшили його фінансові можливості щодо виконання умов договору та змусили позивача неодноразово звертатися до [PERSON] з приводу відходу в умовах договору від прив`язки щомісячного догляду від курсу долара США. Позивач з [PERSON] в усній формі досягли домовленості про зменшення грошового утримання за даним договором, однак, в письмовій формі цю домовленість не закріпили та змін до договору не внесли. В подальшому, договір виконувався позивачем щомісячно, але не в повному обсязі. Рішенням Макарівського районного суду від 26.10.2022 року у справі №370/1109/22 відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним договором довічного утримання. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 10.03.2023 року зазначене рішення суду від 26.10.2022 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості з [PERSON] розмірі 231008 грн. задоволені в повному обсязі. 03.05.2023 року Макарівським ВДВС відкрите виконавче провадження [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 234577,80 грн. Виходячи з матеріалів справи №370/1109/22 спір між [PERSON] та [PERSON] полягав виключно в методиці нарахування заборгованості, яка виникла з умов договору. Поряд з цим позивач вважає, що договір довічного утримання від 21.02.2007 року не відповідає вимогам ст.ст.744, 746 ЦУ України, а саме [PERSON] як власник приватного підприємства та як Відчужувач за договором, передав позивачу, як Набувачу, майно, яке на той час належало юридичній особі - Приватному підприємству «Салют», засновником якого і був сам [PERSON] , тоді як відповідно до вимог ст.746 ЦК України Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути виключно фізична особа, а відтак приватний нотаріус Дарнопих Т.М. не мала права посвідчувати даний договір. Таким чином даний договір довічного утримання не відповідає вимогам закону, а тому є нікчемним. Враховуючи наведене та посилаючись на ст. ст. 203, 215, 216,744, 746 ЦК України позивач просив суд: 1. Застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 401791 (чотириста одна тисяча сімсот дев`яносто одна) грн. 56 коп., сплачені [PERSON] за умовами договору довічного утримання, укладеним [PERSON] , як власником ПП "Салют" та [PERSON] від 21.02.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Бучанського РНО Київської області Дарнопих Т.М. за реєстраційними номерами 1240 та 1241. 2. Застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину - зобов`язати [PERSON] повернути ПП "Салют" нерухоме майно: земельну ділянку для комерційного використання, загальною площею 0,05га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222755102;00:03:0010, яка була отримана ним за умовами договору довічного утримання від 21.02.2007 року. 3. Застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину - зобов`язати [PERSON] повернути ПП "Салют" нерухоме майно - кафе, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке було отримане ним за умовами договору довічного утримання від 21.02.2007 року. Також позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь 4733,00 грн., на відшкодування понесених ним судових витрат зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 21.06.2023 року позовну заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Вказаною ухвалою також встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.22). Ухвалою суду від 02.10.2023 року витребувано від приватного нотаріуса Дарнопих Т.М. належним чином завірені копії правовстановлюючих документів сторони Відчужувача за договором довічного утримання між [PERSON] , як власником ПП «Салют», та [PERSON] від 21.02.2007 року (а.с.37). Витребувані за ухвалою суду від 02.10.2023 року документи надійшли до суду 14.11.2023 року та приєднані до матеріалів справи (а.с.62-104). 10.10.2023 року у строк та у порядку, встановленому судом, від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позов є надуманим та неналежно аргументованим. Так, позивач посилається на те, що в ході розгляду справи №370/1109/22, судові інстанції (місцевий та апеляційний суди) розглянули справу виключно лише на підставі розрахунків [PERSON] та виходячи з принципу диспозитивності судового процесу, та презумпції правомірності правочину, а інших позовних вимог стосовно умов договору сторони не заявляли, тому судом вони нібито не досліджувалися. З даним висновком позивача відповідач не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм матеріального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм процесуального права. Відповідно ж ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо яких встановлені ці обставини, якщо інше не передбачено законом. Отже, оскільки рішення у справі №370/1109/22 набрало законної сили та виконано, тому обставини встановлені при розгляді даної справи не доказуються при розгляді іншої справи між тими самими сторонами та за тих самих підстав. Крім того, [PERSON] відповідно до ст.178 ЦПК України не був позбавлений права при розгляді справи №370/1109/22 подати відзив та викласти свої заперечення, а також оскаржити постанову Апеляційного суду в касаційному порядку. Також відсутні підстави для застосування наслідків недійсного правочину, передбачені ст.216 ЦК України, оскільки на час укладення спірного договору його сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі, укладений правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що підтверджується набуттям позивачем право власності приміщення кафе та земельну ділянку. Враховуючи наведене, [PERSON] просив суд у задоволені позову [PERSON] відмовити у зв`язку зі сплином загального строку позовної давності, так як договір було укладено 21.02.2007 року, а позивач звернувся до суду лише в 2023 році, тобто через 15 років (а.с.39-43). У відповіді на відзив [PERSON] вказав, що не надавав свого відзиву у справі №370/1109/22, оскільки на той час не знав, що спірний договір не відповідає імперативним приписам ст. 746 ЦК України і є нікчемним, а коли йому стало про це відомо він 06.06.2023 року подав касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду м. Києва від 10.03.2022 року у справі №370/1109/22. Проте, йому було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Зазначив, що ні у рішенні першої інстанції, ні у постанові апеляційної інстанції питання нікчемності даного договору довічного утримання не досліджувалось. Посилаючись на п.б ч.1 ст.3 ЦК України та позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 21.09.2022 року у справі №638/16768/19, вважає безпідставною вимогу про застосовування строку позовної давності до застосування наслідків даного нікчемного правочину (договір довічного утримання від 21.02.2007 року), оскільки договір дійсний у часі і без застосування наслідків нікчемного правочину договір залишиться нікчемним, але діючим у часі, поки [PERSON] живий. У відповіді на відзив [PERSON] також зазначив, що [PERSON] не навів норм матеріального права, якими можна спростувати нікчемність правочину між [PERSON] , як власником ПП «Салют» та [PERSON] , а вимога [PERSON] про застосування строків позовної давності є не розумною та несправедливою. Просив суд у мотивувальній частині рішення підтвердити, що правочин між [PERSON] , як власником ПП «Салют», та [PERSON] є нікчемним,

Outcome: dismissed