Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Позивачі звернулися\~до суду\~з позовом,\~в якому\~просять зобов`язати\~відповідачку не\~чинити їм\~перешкоди у\~спілкуванні з\~дитиною [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~встановити відповідний\~спосіб спілкування\~та участі\~у вихованні\~дитини.\~Свої позовні\~вимоги мотивують\~тим,\~що 21.04.2018\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~було укладено\~шлюб.\~В шлюбі\~ [INFO] \~у них\~народився син\~ [PERSON] 19.10.2020\~Залізничним районним\~судом м.\~Львова розірвано\~шлюб між\~ [PERSON] \~та [PERSON] .\~Після розірвання\~шлюбу відповідачка\~змінила прізвище\~на дошлюбне\~-\~ [PERSON] .\~ [PERSON] \~являється дідом\~ [PERSON] ,\~а [PERSON] \~являється бабою\~ [PERSON] .\~Після розлучення\~між [PERSON] \~та [PERSON] .\~склались неприязні\~відносини,\~відповідачка тривалий\~час (два\~роки),\~жодним чином\~не дозволяла\~спілкуватися позивачам\~з дитиною\~ [PERSON] .\~ [PERSON] ,\~батько дитини,\~військовослужбовець з\~2019\~року,\~проходить службу\~в ЗСУ\~в м.\~Дрогобич.\~Враховуючи специфіку\~проходження військової\~служби,\~неможливість вільно\~керувати своїм\~часом,\~період карантинних\~обмежень,\~та рік\~повномасштабних бойових\~дій не\~давали батькові\~можливість виділяти\~достатньо часу\~на те,\~щоб добитися\~побачень з\~сином.\~Відповідачка маючи\~неприязні стосунки\~з позивачами\~почала уникала\~зустрічей,\~забороняла бачитись\~з дитиною,\~спілкуватися в\~телефонному режимі,\~вітати з\~святами.\~Дуже швидко\~після розлучення\~відповідачка зареєструвала\~новий шлюб,\~приховала від\~сина [PERSON] .\~хто його\~батько,\~вчила сина\~називати батьком\~свого нового\~чоловіка.\~ [PERSON] \~не знав\~як має\~себе поводити\~в тій\~ситуації,\~не знав,\~що син\~називає батьком\~іншого чоловіка,\~не був\~настирливим і\~агресивним в\~питаннях побачень\~з сином,\~так як\~має спокійний\~тип характеру,\~не хотів\~травмувати психіку\~дитини сварками.\~Позивач сподівався,\~що з\~часом неприязне\~ставлення відповідачки\~до нього\~мине,\~і він\~зможе спокійно\~без сварок\~спілкуватися із\~сином.\~Але з\~часом ситуація\~тільки погіршилась,\~син підростав\~не знаючи\~хто його\~батько,\~вважаючи,\~що його\~батько новий\~чоловік відповідачки. [PERSON] був змушений звернутися до Служби у справах дітей з заявою про встановлення графіку відвідування, але і після того мати перешкоджає в спілкуванні з сином. Всі його намагання врегулювати даний спір призводять лише до сварок, оскільки відповідачка і надалі перешкоджає йому бачитись з дитиною, штучно створює обставини, через які він не може цього робити. У відповідний час, коли батько приходить на зустріч з дитиною, знаходить причини, які заважають їй вийти з дитиною на зустріч з батьком, що підтверджується зверненнями до правоохоронних органів та перепискою в телеграм-каналі. Також відповідачка ізолювала дитину від бабусі з дідусем, не дає можливості спілкуватися по телефону, не дає змоги побачити внука. Два роки бабуся і дідусь не мали можливості спілкуватися з внуком, але не хочуть втрачати сімейний зв`язок з внуком. У зв`язку з наведеним просять позов задоволити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.01.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Відповідачці встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 16.02.2024\~представник відповідачки\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив,\~що батько\~дитини,\~дід та\~баба,\~які в\~цій справі\~є співпозивачами,\~за весь\~цей час\~навіть не\~намагалися побачитись\~з дитиною,\~не цікавилися\~його життям,\~його станом\~здоров`я,\~розвитком,\~його потребами.\~При тому,\~що фактично\~малолітній [PERSON] \~постійно проживає\~з матір`ю\~в м.\~Пустомити Львівської\~області,\~дід та\~баба (позивачі\~по справі),\~які є\~також мешканцями\~м.\~Пустомити,\~ніколи не\~проявляли інтересу\~до свого\~онука,\~не віталися\~при зустрічі\~на вулиці\~з його\~матір`ю\~-\~відповідачкою у\~справі,\~не намагалися\~зустрітися,\~щоб побачитись\~з онуком,\~не цікавилися\~про нього\~навіть по\~телефону ні\~в мами\~дитини,\~ні в\~батьків відповідачки.\~Свідчення позивачів\~про те,\~що ніби\~то відповідачка\~чинила їм\~перешкоди у\~спілкуванні з\~дитиною є\~безпідставними і\~не підтверджені\~доказами.\~Дитина,\~впродовж чотирьох\~років свого\~розвитку після\~розлучення батьків,\~своїх баби\~з дідом\~зі сторони\~батька,\~та й\~самого батька,\~не бачила,\~та не\~знала саме\~з їх\~провини,\~так як\~саме вони\~не проявляли\~жодного інтересу\~до цієї\~дитини.\~Природньо,\~що дитина\~зростаючи у\~сім`ї,\~в якій\~мама дитини\~перебуває вже\~в другому\~шлюбі з\~чоловіком,\~який виховує\~цю дитину\~з маленького\~та дбає\~про її\~розвиток,\~здоров`я\~та все\~інше,\~буде називати\~цього чоловіка\~своїм батьком. Батько дитини\~ [PERSON] \~починаючи з\~30\~серпня 2019\~року,\~після дня\~народження сина\~самоусунувся від\~участі у\~вихованні дитини,\~з дитиною\~упродовж трьох\~років -\~до квітня\~2023\~року не\~бачився,\~таким чином\~фактично участі\~у житті\~дитини не\~приймає,\~своїх обов`язків\~щодо виховання\~дитини не\~виконує,\~не спілкується\~з дитиною,\~не цікавиться\~її життям. Оскільки,\~батько дитини\~ухилявся від\~участі в\~її утриманні,\~то відповідачка\~звернулася із\~відповідною позовною\~заявою до\~суду та\~05.10.2020\~Залізничним районним\~судом м.\~Львова було\~винесено рішення\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліментів на\~утримання малолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/3\~частини заробітку\~(доходу)\~щомісяця,\~але менше\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. В свою\~чергу,\~батько дитини,\~не маючи\~бажання сплачувати\~аліменти на\~утримання дитини,\~звернувся до\~Залізничного районного\~суду із\~надуманим позовом\~про припинення\~стягнення аліментів,\~проте судом\~винесено рішення,\~яким в\~задоволенні позову\~ [PERSON] \~відмовлено у\~зв`язку\~з безпідставністю. Розпорядженнями міського\~голови м.\~Пустомити позивачу\~дійсно двічі\~визначалося спосіб\~його участі\~у вихованні\~та спілкуванні\~з дитиною. Під час\~дії вказаного\~розпорядження [PERSON] \~не намагався\~використати свій\~вільний час\~на спілкування\~з сином,\~а під\~різними надуманими\~приводами породжував\~конфлікти з\~відповідачкою для\~того,\~щоб неодмінно\~звертатися із\~заявами на\~номер 102\~Національної Поліції\~про ніби\~то перешкоди\~у спілкуванні\~з дитиною,\~вчиняв при\~цьому конфлікти\~в присутності\~малолітнього сина,\~спричиняючи йому\~психологічні травми. Насправді позивач та його батьки намагаються досягти одного результату, щоб матір дитини відмовилась від аліментів на утримання сина, які стягуються з батька дитини [PERSON] . Просить в задоволенні позову відмовити. 22.02.2024\~представник позивачів\~подала відповідь\~на відзив,\~в якому\~зазначила,\~що твердження\~відповідачки про\~те,\~що батько\~дитини,\~баба і\~дід навіть\~не намагалися\~побачитись з\~дитиною,\~не цікавилися\~його життям,\~його станом\~здоров`я,\~розвитком,\~його потребами,\~не відповідає\~дійсності та\~спростовується численною\~перепискою між\~позивачами і\~відповідачкою в\~месенджерах,\~зверненнями до\~Служби у\~справах дітей\~Пустомитівської міської\~ради,\~двома розпорядженнями\~міського голови\~Пустомитівської міської\~ради Львівського\~району Львівської\~області,\~якими [PERSON] \~було визначено\~спосіб участі\~у вихованні\~та спілкуванні\~з дитино.\~Але відповідачка\~розпорядження не\~виконувала,\~досягти з\~нею домовленості\~про побачення\~з дитиною\~не вдавалося.\~Також зазначає,\~що батько\~ніколи не\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини,\~просто відповідачка\~уникала зустрічі,\~не відкривала\~двері коли\~він приходив,\~заблокувала його\~номер в\~телефоні,\~тому він\~не мав\~можливості надавати\~кошти на\~утримання дитини.\~Батько сплачує\~аліменти в\~розмірі 9\~000\~грн і\~не маючи\~можливості бачитись\~з дитиною\~звернувся до\~Служби у\~справах дітей\~Пустомитівської міської\~ради,\~з метою\~перевірки доцільності\~використання отримуваних\~аліментів.\~Після двох\~інспекційних відвідувань,\~відповідачкою не\~було надано\~доказів витрачання\~аліментів в\~розмірі більше\~9\~000\~грн на\~потреби дитини.\~Фактично аліменти\~відповідачка використовує\~на власні\~потреби,\~а враховуючи\~збільшення власних\~видатків,\~ [PERSON] \~звернувся з\~позовом про\~зменшення розміру\~аліментів до\~1/6\~від його\~доходів. Тому посилання відповідачки, що батько уникає сплати аліментів безпідставне, так як заборгованості зі сплати аліментів немає, а позов про зменшення розміру аліментів обумовлений тим, що відповідачка не надала підтвердження витрачання на дитину коштів в розмірі отримуваних аліментів. Посилання на те, що виклики батьком поліції з метою фіксування перешкод у спілкуванні з дитиною, налякали дитину є маніпулятивними і не відповідають дійсності. [PERSON] не довелося би звертатися із заявами на номер 102 Національної поліції про перешкоди у спілкуванні з дитиною, якби відповідачка дотримувалась графіку визначеного у розпорядженні Пустомитівського голови, і не продовжувала перешкоджати у спілкуванні. Просить позов задовольнити в повному обсязі. 05.03.2024\~представник відповідачки\~подав заперечення\~на відповідь\~на відзив,\~в якому\~зазначив,\~що позивачами\~навмисно замовчується\~той беззаперечний\~факт,\~що позивачі\~лише на\~початку 2023\~року почали\~намагатися зустрітись\~з дитиною,\~а до\~того часу,\~упродовж 2019-2022\~років з\~їхньої сторони\~не було\~таких спроб,\~дитиною не\~цікавились,\~з мамою\~дитини цих\~питань не\~вирішували,\~до служби\~у справах\~дітей не\~зверталися.\~При цьому\~в дитини\~за ці\~три роки\~вже сформувалося\~певне розуміння\~того,\~хто є\~членами її\~сім`ї,\~-\~це мама,\~чоловік мами,\~якого дитина\~називає своїм\~батьком,\~батьки мами\~та батьки\~чоловіка мами.\~Натомість позивачів\~дитина не\~знає саме\~з їх\~провини. Дитина не знає свого справжнього батька саме через те, що останній після фактичного розлучення з нею перестав цікавитись дитиною і навіть не намагався побачитись з дитиною впродовж трьох років, щоб налагодити свої з дитиною стосунки як батька та сина. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, дали пояснення аналогічно наведеним у позовній заяві та відповіді на відзив, просять позов задоволити. Додатково позивач [PERSON] пояснив, що відповідачка не дає йому бачитись з сином, востаннє бачив дитину весною 2023р. На його прохання та телефонні дзвінки відповідачка не відповідає, постійно уникає зустрічей. Він як батько бажає брати участь в житті сина. Позивачі [PERSON] та [PERSON] додатково пояснили, що їх син та відповідачка перебували у шлюбі, у них народився син [PERSON] , який є їх внуком. Після розлучення у сина та колишньої невістки склались неприязні стосунки, в результаті чого відповідачка не дає позивачам бачитись з дитиною, постійно уникає зустрічей, заброкувала їхні телефонні дзвінки. Востаннє позивачі бачили онука в садку, тобто 14.11.2023р. При їхній зустрічі [PERSON] був позитивним, комунікабельним, показував свої малюнки. Позивачі наголосили, що бажають спілкуватись з онуком, хочуть брати участь у його житті. В судовому засіданні відповідачка та її представник проти задоволення позову заперечив, дав пояснення аналогічно наведеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, просить в задоволенні позову відмовити. Додатково відповідачка вказала, що повністю заперечує можливіть спілкування позивачів з сином, оскільки дитина їх не знає, батьком називає теперішнього чоловіка, а бабою - теперішню свекруху. Вказала, що протягом останіх 4 років позивачі не брали участі у житті дитини, не цікавились його здоров`ям, матеріально не допомагали, не вітали на свята. Після відвідин позивачів дитини у садку, у нього з`явилась психологічна травма, син почав боятись, що його заберуть, що стало підставою для звернення за допомогою до психолога. Аналогічно, після того, як [PERSON] згідно встановленого графіку бачився із сином, він викликав поліцію, що теж спричинило у сина побоювання про те, що поліція забере його чи маму. Відтак, з цих підстав відповідачка повністю заперечує позовні вимоги. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належними чином, однак в матеріалах справи міститься заява від представника служби у справах дітей Пустомитівської міської ради про розгляд справи без його участі, в якій також зазначено, що проти задоволення позову представник служби у справах дітей Пустомитівської міської ради не заперечує. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є батьком відповідачки. У 2019 році дочка розірвала шлюб з позивачем [PERSON] . З того часу вона залишилась без підтримки колишнього чоловіка та його батьків, 5 років позивачі участі у вихованні дитини [PERSON] не брали, ним не цікавились. На дні [PERSON] позивачі дитину не вітають. Вважає, що всі дії позивачів спрямовані на те, щоб [PERSON] не сплачував відповідачці аліменти. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є свекрухою відповідачки, так як її син два роки тому одружився з нею. Біологічного батька дитини [PERSON] вона бачила лише один раз, а бабу з дідом, позивачів по справі, взагалі ніколи не бачила. Особисто вона часто спілкується з [PERSON] , однак стверджує, що позивачі не намагались брати участь у вихованні дитини. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідачки. Донька з позивачем [PERSON] прожили у шлюбі півтора року, потім розлучились. На час розлучення її внуку [PERSON] було 1,5 рочки. З 2019 року позивачі не приїжджали до дитини, навіть не робили спроб з ним спілкуватись. Матеріальної допомоги зі сторони позивачів її донька ніколи не отримувала. Лише після того, як відповідачка подала на аліменти, її колишній зять [PERSON] почав надавати кошти на сина. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , позивач [PERSON] є дідусем малолітнього [PERSON] , [INFO] , позивачка [PERSON] є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , а відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] /а.с. 13, 14, 15/. Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 21.04.2018 перебували у зареєстрованому шлюбі, однак рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19.10.2020 шлюб між ними було розірвано. У шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час малолітня дитина проживає із матір`ю [PERSON] та її чоловіком [PERSON] /а.с. 84/. Розпорядженнями міського голови Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області №02-04/25 від 16.01.2023 та №02-02/417 від 31.03.2023 [PERSON] до 01.07.2023 було визначено спосіб участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення порядку побачень, в присутності матері дитини [PERSON] , поза межами місця проживання дитини в [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] не створювати перешкод у побаченні та спілкуванні батька з сином /а.с. 29-32/. Згідно наявних в матеріалах справи талонах-повідомленнях єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію вбачається, що [PERSON] 21.02.2023, 29.01.2023, 12.02.2023, 18.02.2023 та 15.04.2023 звертався у ВП №3 (м. Пустомити) ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області щодо не виконання відповідачкою розпорядження міського голови Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області. В даних повідомленням позивач [PERSON] зазначав, що [PERSON] не дозволяє бачитись йому з дитиною та не виходить з ним на контакт /а.с. 34-38/. Позивачі [PERSON] та [PERSON] також звертались до міського голови Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області із заявою щодо участі у вихованні внука, проте листом від 01.02.2023 їм було повідомлено, що дане питання не входить до компетенції Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклування та рекомендовано звернутися до суду /а.с. 40/. Оскільки позивачам не вдалось добровільно визначити із відповідачкою спосіб їх участі у вихованні малолітного [PERSON] , відповідачка чинить їм перешкоди у спілкуванні з дитиною, тому вони змушені звернутися до суду. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч.5 цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до ст. 159 СК України. Відповідно до ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У п. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення вказаних статтей Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з внуками, а батьки не мають права перешкоджати їхньому спілкуванню, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Звертаючись до суду із позовом позивачі вказують на те, що відповідачка порушує їхнє право на спілкування та виховання дитини, а тому просять суд зобов`язати відповідачку усунути зазначені перешкоди. Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Як встановлено судом під час розгляду справи відповідачка дійсно заперечує будь-яку участь позивачів у вихованні малолітного [PERSON] та чинить їм перешкоди у спілкуванні з дитиною, а тому вимога позивачів щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] є обгрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. На обгрунтування свої позиції щодо заперечення позову, відповідачка покликається на заключення за результатами експериментально-психологічного дослідження [PERSON] від 17.07.2023, надано лікарем-психологом [PERSON] . Згідно заключення дитина абсолютно не знає свого біологічного батька та його батьків і не готова до зустрічей з ними. Категорично не може залишатись наодинці з біологічним батьком та його батьками без присутності своєї матері. Таке спілкування дитині протипоказане і може зашкодити її ментальному здоров`ю. Перші такі зустрічі рекомендовано проводити за участю психолога і тільки в присутності матері. Біологічного батька та його батьків дитина не сприймає як членів своєї сім`ї, спілкування з ними може зашкодити вихованню дитини /а.с. 80-81/. Однак таке заключення, на переконання суду, є необ`єктивним, так як лікар-психолог [PERSON] не спілкувалась з біологічним батьком дитини [PERSON] та його батьками, тобто бабою та дідом малолітного [PERSON] , та не з`ясовувала їхнього ставлення до дитини, а тому суд вважає, що заключення психолога про те, що спілкування з позивачами може зашкодити вихованню дитини є необгрунтованим та таким, що не грунтується на вимогах закону. Крім того, суд не бере до уваги покликання представника відповідачки на неправомірну поведінку позивача [PERSON] , оскільки суду не надано доказів будь-якого негативного впливу батька на дитину, така не є предметом доказуваня в межах даної справи. В матеріалах\~справи міститься\~висновок Пустомитівської\~міської ради,\~як органу\~опіки та\~піклування,\~щодо розв`язання\~спору про\~участь батька,\~діда і\~баби у\~вихованні дитини\~ [PERSON] №02-08/296\~від 15.02.2024.\~Згідно наданого\~висновку Пустомитівська\~міська рада,\~як орган\~опіки та\~піклування,\~вважає за\~доцільне:\~визначити [PERSON] \~спосіб участі\~у вихованні\~малолітнього сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~шляхом встановлення\~порядку побачень,\~а саме:\~в першу\~і третю\~неділю кожного\~місяця з\~15:00\~год до\~18:00\~год;\~в другу\~і четверту\~суботу кожного\~місяця з\~15:00\~год до\~18:00\~год; всі державні та релігійні свята, визначені, як вихідні дні, іменини і дні народження дитини, та інші робочі дні - за попередньою домовленістю з [PERSON] . Визначити [PERSON] та [PERSON] спосіб участі у вихованні малолітнього внука [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення порядку побачень, а саме: в першу і третю середу кожного місяця з 17:00 год до 19:00 год; в другий і четвертий четвер кожного місяця з 17:00 год до 19:00 год; всі державні та релігійні свята, визначені, як вихідні дні, іменини і дні народження дитини, та інші робочі дні - за попередньою домовленістю з [PERSON] . Зустрічі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з малолітнім [PERSON] повинні відбуватися перші три місяці після набрання рішення суду законної сили в присутності [PERSON] , після спливу перших трьох місяців після набрання рішення суду законної сили - без присутності матері дитини. Передача дитини батькові, дідусеві з бабцею відбувається біля будинку проживання дитини за адресою: [ADDRESS] /а.с. 141-142/. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що такий повністю грунтується на вимогах закону, запропонований графік узгоджується із позицією позивачів, забезпечуватиме повноцінну участь позивачів у вихованні та спілкуванні з дитиною, а також повністю відповідатиме найкращим інтересам дитини. Крім того, суд вважає, що визначені у висновку графіки побачень позивачів з дитиною є виконуваними, доцільними та не обтяжуватимуть відповідачку та її сім`ю. Обмежень, які могли би перешкоджати їх спілкуванню, суд не знаходить. Таким чином, при вирішенні даного спору, суд бере до уваги наданий висновок Пустомитівської міської ради, як органу опіки та піклування і вважає за доцільне встановити саме такий графік спілкування з дитиною, оскільки він повністю відповідає інтересам малолітньої дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька, діда і баби у процесі виховання сина та внука. Суд, дослідивши докази в справі та заслухавши покази свідків, дійшов висновку про те, що між сторонами існує тривалий конфлікт щодо участі позивачів в житті малолітннього [PERSON] , добровільно сторони вирішити такий не можуть, що спонукало позивачів звернутись до суду з позовом, відповідачка чинить перешкоди позивачам у спілкуванні з дитиною, грунтовних доказів та правових підстав щодо неможливості задоволення позову саме в такому вигляді, як просять позивачі, нею та її представником суду не надано, позовні вимоги ними не спростовані, а, відтак, суд приходить до переконання, що позовоні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved