Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~09 лютого 2024 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] в особі представника адвоката Лєскіна М.С. до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за результатом розгляду якої позивач просить: стягнути з Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області на його користь середній заробіток в розмірі 82 745,00 грн. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі розпорядження в.о. голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 08.06.2018 року №17 позивача було прийнято на посаду водія Григорівської сільської ради з 08.06.2018 з оплатою праці згідно штатного розпису. 14.06.2018 на підставі витягу з наказу Міністра оборони України № 353 від 14.06.2018 року позивача прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зараховано до списків особового складу Збройних Сил України та призначено заступником військового комісара начальником мобілізаційного відділення [INFO] оперативного командування « [INFO] » сухопутних військ Збройних Сил України. Згідно витягу із наказу Командувача військ оперативного командування « [INFO] » від 27.02.2019 № 25 з позивачем укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на три роки, з 26.06.2019 по 26.06.2022. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 на всій території Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 р. і до сьогодні введено та діє воєнний стан. Відповідно до положень п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану. Таким чином контракт позивача про проходження ним військової служби у Збройних Силах України продовжив свою дію після 26.06.2022 та діє до сьогодні. Розпорядженням сільського голови по особовому складу Новоолександрівської сільської ради від 20.12.2019 №27-к «Про звільнення», позивача було звільнено з посади водія Григорівської сільської ради з 21.12.2019 року згідно ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з реорганізацією Григорівської сільської ради шляхом її приєднання до Новоолександрівської сільської ради. Оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням встановленої процедури та норм чинного законодавства, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2023 у справі № 331/3742/21 позивача було поновлено на посаді водія Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та стягнуто з Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2019 року по 09.07.2021 року в розмірі 76164,40 грн., з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. Так, вказаним рішенням суду було встановлено, що позивача було звільнено з роботи без дотримання вимог трудового законодавства України, в період проходження ним військової служби. Суд встановив, що позивача було прийнято на військову службу 14.06.2018, яку він продовжував проходити на час винесення рішення у справі (09.02.2023). Оскільки позивач уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, він, як військовослужбовець, користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, позивач мав право на отримання середнього заробітку, який зберігався за ним, як за працівником, прийнятим на військову службу за контрактом та зарахованим до списків особового складу Збройних Сил України, в період з 14.06.2018 по 18.07.2022 (включно). Однак, у зв`язку з незаконним звільненням з 21.12.2019 такий середній заробіток позивачу відповідачем не нараховувався та не виплачувався. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток в розмірі 82 745,00 грн. Ухвалою суду від 12 лютого 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 29-30). 04 березня 2024 року від представника відповідача адвоката Лишенка С.С. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого із позовними вимогами він не згоден та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначено, що [PERSON] не звертався до відповідача з заявою про поновлення його на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Та не зважаючи на рішення суду по справі 331/3742/21 позивач не є працівником відповідача, так як не був поновлений на роботі, а тому на нього не поширюються гарантії передбачені ст. 119 КЗпП. (а.с. 45-47) Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову\~заперечував з\~підстав,\~викладених у\~відзиві на\~позов,\~просив у\~задоволенні позову\~відмовити. Суд, вивчивши позовні вимоги, заслухавши представників сторін, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до такого. Матеріалами справи встановлено, що на підставі розпорядження в.о. голови Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 08.06.2018 року №17 [PERSON] прийнято на посаду водія Григорівської сільської ради з 08.06.2018 з оплатою праці згідно штатного розпису. (а.с. 9) 14.06.2018 на підставі витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 353 від 14.06.2018 року [PERSON] , майора запасу, прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, зараховано до списків особового складу Збройних Сил України та призначено заступником військового комісара начальником мобілізаційного відділення [INFO] оперативного командування « [INFO] » сухопутних військ Збройних Сил України, ВОС 2904003. (а.с. 15) Згідно витягу із наказу Командувача військ оперативного командування « [INFO] » від 27.02.2019 № 25 з [PERSON] укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах офіцерського складу строком на три роки, з 26.06.2019 по 26.06.2022. (а.с. 14) Згідно з довідкою від 01.07.2021 № 483, виданою військовим комісаром [INFO] , [PERSON] з 18.06.2019 перебував на військовій службі в [INFO] в якості військового комісара за контрактом. (а.с. 13) У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 на всій території Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 р. і до сьогодні введено та діє воєнний стан. Відповідно до положень п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану. Таким чином контракт позивача про проходження ним військової служби у Збройних Силах України продовжив свою дію після 26.06.2022 та діє до сьогодні. Розпорядженням сільського голови по особовому складу Новоолександрівської сільської ради від 20.12.2019 №27-к «Про звільнення», позивача було звільнено з посади водія Григорівської сільської ради з 21.12.2019 року згідно ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з реорганізацією Григорівської сільської ради шляхом її приєднання до Новоолександрівської сільської ради. (а.с. 16) Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2023 у справі № 331/3742/21 позивача було поновлено на посаді водія Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та стягнуто з Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області (ЄДРПОУ 04352842) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.12.2019 року по 09.07.2021 року в розмірі 76164 (сімдесят шість тисяч сто шістдесят чотири) гривні 40 копійок, з утриманням із цієї суми установлених законодавством України податків і зборів. (а.с. 18-25) Рішення набрало законної сили 16.03.2023. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, вказаним рішенням суду було встановлено, що позивача було звільнено з роботи без дотримання вимог трудового законодавства України, в період проходження ним військової служби. Суд встановив, що позивача було прийнято на військову службу 14.06.2018, яку він продовжував проходити на час винесення рішення у справі (09.02.2023). Міністерство праці та соціальної політики України в листі від 07.08.2007 № 205/06/187-07 вказало, що питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду. При цьому, поновлюють на роботі не з дати винесення судом відповідного рішення, а з дати звільнення працівника, яка згідно з цим рішенням визнається недійсною (при внесенні запису до трудової книжки). Таким чином, позивач вважається поновленим на роботі з 22.12.2019, а отже поновленими з вказаної дати вважаються і трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, з усіма правами та обов`язками сторін трудового договору. Так, відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України (в редакції, чинній до 18.07.2022 (включно) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами. За змістом ст. 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII затверджений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», який набрав чинності з дня його опублікування в газеті «Голос України» від 18 березня 2014 року № 49. Таким чином, із 18 березня 2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Указом Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України від 15 січня 2015 року № 113- VII, який набрав чинності 20 січня 2015 року, оголошено проведення часткової мобілізації, доведено до відома керівників органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності, що згідно зі статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтею 119 КЗпП України за громадянами України, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження за ними місця роботи (посади) на термін, що не перевищує одного року (пункт 7 Указу Президента України від 14 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію»). Рішень про демобілізацію усіх призваних військовослужбовців та переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу Президентом України не прийнято. Крім того, рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту». Оскільки позивач уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, він, як військовослужбовець, користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ч.ч. 3, 4 ст. 119 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, позивач мав право на отримання середнього заробітку, який зберігався за ним, як за працівником, прийнятим на військову службу за контрактом та зарахованим до списків особового складу Збройних Сил України, в період з 14.06.2018 по 18.07.2022 (включно). Однак, у зв`язку із звільненням з 21.12.2019 середній заробіток позивачу не нараховувався та не виплачувався. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 4 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата, зокрема у випадку залучення працівників до виконання військових обов`язків обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи з якого і була припинена відповідна виплата середнього заробітку. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). З урахуванням того, що позивач був незаконно звільнений 21.12.2019, що також є днем припинення нарахування та виплати йому середнього заробітку, то для обчислення такого середнього заробітку має бути визначені два місці, що передували події звільнення, тобто жовтень та листопад 2019 року. Згідно з довідкою Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 07.11.2023 № 1001 про суму нарахованої та виданої заробітної плати [PERSON] у жовтні 2019 р. нараховано 7164,30 грн., у листопаді 2019 р. 6838,65 грн., при цьому загальна кількість робочих днів за вказані місяці склала 44 дні. Тобто середньоденна заробітна плата становить: (7164,30 грн. + 6838,65 грн.) : 44 = 318,25 грн. За таких обставин розрахунок середнього заробітку позивача за час проходження військової служби у Збройних Силах України слід обраховувати за період з 10.07.2021 по 18.07.2022 (включно), який становить: 318,25 грн. (середньоденна заробітна плата) * 260 днів (кількість робочих днів за які не виплачено середній заробіток, за виключенням вихідних та святкових днів)= 82 745,00 грн. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про стягнення середнього заробітку в розмірі 82 745,00 грн., є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімального прожиткового мінімуму. Отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved