Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Представник позивача в інтересах позивача звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , на утримання якої рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки доходів. Однак, згідно з рішенням Інгулецької районної у місті ради від 07 серпня 2023 року дитину відібрано від матері, і на цей час вона проживає з офіційного дозволу позивача, який перебуває на військовій службі, з його матір`ю [PERSON] . Весь час після відібрання дитини, з позивача стягуються аліменти на користь відповідача, і оскільки дитина з нею не проживає, відповідач безпідставно отримала і витратила не за цільовим призначенням грошові кошти за період з серпня по грудень 2023 року у сумі 50 106,50 грн., які згідно з сімейним законодавством є власністю дитини. Тому позивач просить звільнити його від сплати аліментів на підставі ч.4 ст.273 ЦПК України з 07 серпня 2023 року та стягнути з відповідача надмірно сплачені їй аліменти на утримання дочки у розмірі 50 106,50 грн. Процесуальні дії у справі. 01 січня 2024 року позовна заява отримана судом. 02 січня 2024 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 05 січня 2024 позовна заява залишена без руху. 15 січня 2024 року надійшла уточнена позовна заява. 19 січня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито, залучено третю особу. 29 лютого 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, де просить розглянути справу без її участі, з позовом не згодна, зазначила, що на даний час вона не отримує аліменти, з січня 2024 року дочка [PERSON] мешкає з нею, вона займається її лікуванням, на що витрачає кошти з аліментів позивача. Батько дитини не займається вихованням дитини. Представник відповідача надала клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначила, що надана відповідачем заява та докази не містять інформативного змісту щодо спору, дитина мешкає разом із бабусею, а не з відповідачем як вона стверджує. Треті особи пояснень щодо позову не надали, в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Інших заяв (клопотань) від сторін не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є сторони. 02 лютого 2017 року у справі №213/82/17 ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини доходу. 18 вересня 2018 року відкрито виконавче провадження №57241365 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини доходу. 14 серпня 2023 року позивач надав нотаріально посвідчену згоду на виховання його дочки [PERSON] , [INFO] його матір`ю [PERSON] . Рішенням виконкому Інгулецької районної у місті ради від 07 серпня 2023 року №237 вирішено відібрати у [PERSON] її дітей, в тому числі і дочку [PERSON] , [INFO] . Як видно із протоколу №13 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Інгулецької районної у місті ради від 15 серпня 2023 року вирішили на час розгляду справи про відібрання дітей у відповідача передати дитину [PERSON] , [INFO] в сім`ю баби [PERSON] на період перебування батька [PERSON] на військовій службі в Збройних Силах України. Як видно із довідки, [PERSON] з 20 квітня 2023 року по теперішній час проходить службу у Збройних Силах України. Згідно з довідкою ОСББ «Сонячна-12» неповнолітня [PERSON] , [INFO] мешкає разом із бабусею за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки відділу ДВС від 22 грудня 2023 року позивачем сплачено на користь відповідача за виконавчим листом №213/82/17, виданим 02 лютого 2017 року Інгулецький районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області: у серпні 2023 року - 8\~613,40 грн, у вересні 2023 року - 2\~729,06 грн, у жовтні 2023 року 6\~303,39 грн, у листопаді 2023 року 4\~130,65 грн, у грудні 2023 року 28\~330,00 грн. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 січня 2024 року позовну заяву Виконкому Інгулецької районної ради як Органу опіки і піклування до [PERSON] про відібрання дітей залишено без задоволення. Станом на 15 квітня 2024 року рішення не набрало законної сили, перебуває на розгляді в Дніпровському апеляційному суді. Відповідно до довідки відділу ДВС від 15 березня 2024 року відповідачу було перераховано аліменти та вона отримували їх в період з 01 серпня 2023 року по 31 грудня 2023 року. Стягнення аліментів зупинено на підставі ухвали Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 грудня 2023 року. Інших доказів щодо предмету спору суду сторонами не надано. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України. Норми права, які застосовує суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1\~ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст.180 СК України\~зобов`язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст.121 СК України\~права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Згідно зі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної\~Ради України\~№789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991 року, набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.179\~СК України\~передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Частина перша ст.\~192\~Сімейного кодексу\~України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст. 273 Сімейного кодексу України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192\~Сімейного кодексу\~України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273\~Сімейного кодексу\~України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Відповідно до\~ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.\~ В п.17\~Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до статті 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд дійшов такого висновку. Відповідно до вимог\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд виходить з вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. За приписами\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд не приймає до уваги як доказ на підтвердження позовних вимог надану відповідачем довідку УПСЗН від 14 березня 2024 року щодо отримання нею державної соціальної допомоги малозабепечним сім`ям, оскільки вона не містить інформації щодо предмета доказування. Також суд відхиляє як доказ надане представником позивача фото травмованої дитини, оскільки не зазначено яку обставину, що має значення для справи воно підтверджує чи спростовує. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2\~ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Оскільки неповнолітня [PERSON] , [INFO] проживає з бабусею [PERSON] зі згоди батька [PERSON] , який на даний час перебуває у складі Збройних Сил України, мати дитини [PERSON] мешкає окремо та матеріально не утримує дочку, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для звільнення від стягнення аліментів з позивача на утримання дитини. Доводи відповідача про те, що дочка [PERSON] , [INFO] мешкає з січня 2024 року з нею не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Доказів на підтвердження цієї обставини відповідачем не надано. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Така позиція викладена в Постанові Верховного Суді від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц. Тому позов в частині звільнення від стягнення аліментів підлягає задоволенню у повному обсязі. Що стосується вимог про стягнення надмірно сплачених аліментів суд зазначає таке. Аліменти, отримані одним з батьків за період, коли дитина з ним не проживала вважаються майном набутим без достатньої правової підстави (безпідставно набутим майном).\~ Ураховуючи, що з 07 серпня 2023 року дитина була відібрана у відповідача, сплачені відповідачу аліменти на утримання дитини за призначенням не використовувалися, що відповідачем не було спростовано під час розгляду справи, тому суд дійшов висновку, що останньою було безпідставно отримано аліменти з серпня 2023 року по грудень 2023 року у розмірі 50\~106,50 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Обґрунтовуючи рішення, суд керується правовими висновками, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», і зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. А тому повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 288,32 грн із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8, оскільки позов було подано до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЕСІТС «Електронний суд». Представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. \~ \~ \~ \~Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Надаючи оцінку\~переліченим послугам\~правничої допомоги,\~на думку\~суду вартість\~послуг адвоката\~в загальній\~сумі 3\~500,00\~грн \~є обґрунтованою\~ та співмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників. У зв`язку з наведеним, з урахуванням відсутності заперечень відповідача проти відшкодування позивачу витрат на професійну (правничу) допомогу, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн. Щодо заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України\~у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 26 грудня 2023 року шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом аліментів, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved