Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом і просить виділити їй в натурі частку із майна, що перебуває у спільній частковій власності, а саме будинку [ADDRESS] , виділивши їй: приміщення 1-1, площею 10,1 кв.м; приміщення 1-2, площею 14,2 кв.м; приміщення 1-3, площею 13,3 кв.м; приміщення 1-4, площею 5,7 кв.м; приміщення 1-5, площею 13,9 кв.м; приміщення 1-6, площею 17,0 кв.м ( загальна площа - 76,2 кв.м., житлова площа - 31,2 кв.м), , визнавши за нею право власності на ці приміщення. Відповідачам просить виділити в натурі: приміщення 2-1, площею 9,7 кв.м., приміщення 2-2, площею 11,00 кв.м., приміщення 2-3, площею 15,7 кв.м., приміщення 2-4, площею 6,9 кв.м., приміщення 2-5, площею 19,3 кв.м., приміщення 2-6, площею 6,5 кв.м. (загальна площа- 69,1 кв.м., житлова площа 22,2 кв.м), визнавши право власності за ними на ці приміщення. Просить припинити право спільної часткової власності на дане майно. Посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11 лютого 1991 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Київської області Герасько С.І. (реєстровий № 242), сторонам по справі ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) на праві часткової власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , що належав померлому [INFO] [PERSON] . Частиною приміщень даного будинку користується позивач, частиною відповідачі по справі. Поділ житлового будинку між співвласниками є можливим, якщо існує технічна можливість переобладнати будинок в ізольовані квартири, що за розміром відповідають розміру часток співвласників. Договір про виділ в натурі частки із нерухомого спільного майна відповідачі в добровільному порядку укладати відмовляються, що стало причиною звернення позивача до суду із даним позовом. На підтвердження позовних вимог позивачем подані наступні докази: - копія свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 11 лютого 1991 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Київської області Герасько С.І. (реєстровий № 242) (а.с.4-5); - копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 670724, виданого 04 квітня 2008 року (а.с.8); - копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25 липня 1955 року Дівичківським сільЗАГС Переяслав-Хмельницького району Київської області (а.с.9); - копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 10 вересня 1976 року Відділом ЗАГС Залізничного району міста Києва (а.с.10); - довідки Дівичківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 273 від 31 липня 2023 року (а.с.6) та № 259 від 20 липня 2023 року (а.с.7); - довідка ФОП « [PERSON] » № 76 від 24 листопада 2023 року про зміну площі житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та відсутності самочинного будівництва; - копія технічного паспорта на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] (а.с.11-13)); - довідка про можливість поділу № 23 від 23 листопада 2023 року (а.с.14-17); - висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, розташованого по [ADDRESS] (а.с.18-19); - копія звіту про незалежну оцінку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] (а.с.20-22). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глави 26 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.2 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч. 2ст. 183 ЦК). Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. З аналізу вищезазначених правових норм слідує, що кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своєї частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється. Якщо з учасників спільної часткової власності після здійснення виділу залишився тільки один суб`єкт, природно, що право спільної власності припиняється взагалі. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Із правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 29 червня 2022 року у справі № 495/3521/18, провадження № 61-18535св21, вбачається, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому необхідно враховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідачів. Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Позивач здійснила добудову у будинку, заперечень щодо цього відповідачі не висловили, виконані роботи не потребують дозвільних документів та прийняття в експлуатацію після їх виконання (довідка № 76 від 24.11.2023). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 вищезазначеної статті ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки відповідачі позов визнали, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб (не сторін у справі), суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч.4 ст. 206 ЦПК України. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.355, 356, 357, 358, 364, 367 ЦК України,

Outcome: approved