Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Адвокат Бугайченко Т.А., яка діє від імені та в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення аліментів в розмірі 74 089,15 грн. Позов обґрунтовує тим, що сторони перебували в шлюбі з 12.12.2003 року. Рішенням суду від 07.12.2017 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області від 28.09.2017 року відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідач не виконує свого обов`язку по сплаті аліментів, внаслідок чого станом на 12.09.2022 року має заборгованість в сумі 74 089,15 грн, що підтверджується інформацією державного виконавця, вказаною у виконавчому листі та постановою від 05.10.2022 року про повернення виконавчого документа стягувачу. За період з 12.09.2022 року по 12.09.2023 року пеня за прострочення сплати аліментів становить 270\~425,39 грн, виходячи з наступного розрахунку: 74 089,15 (сума заборгованості) х 365 днів х 1%. При цьому, враховуючи, що згідно закону розмір пені не може перевищувати розміру 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 74 089,15 грн. Рух справи у суді Позовну заяву подано до суду 21.12.2023 року Ухвалою суду від 25.12.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 27.12.2023 року на адресу суду від представника позивача на виконання ухвали про залишення позову без руху надійшли пояснення. Ухвалою суду від 03.01.2024 року позовну заяву знову залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, зазначених в ухвалі суду від 25.12.2023 року. Ухвалою суду від 02.02.2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Позиція учасників справи \~ \~ \~ \~09.04.2024 року представником позивача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач та його представник проти позову заперечують в повному обсязі. Відповідач вважає, що позивачем суму пені розраховано невірно. Так, позивачем у позовній заяві посилається на рішення Великої Палати Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц, де вказано: «Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1%», однак відповідач вважає, що при розрахунку пені у вказаній справі цих роз`яснень позивачем не було дотримано, так як взято загальну суму заборгованості та помножено її на 365 днів, коли розрахунок пені повинен здійснюватися за кожний місяць окремо, дотримуючись розрахунку заборгованості по аліментам від виконавця, де було зафіксовано, коли [PERSON] здійснював виплати, через що термін нарахування пені переривався. Відповідачу встановлено зобов`язання по сплаті аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, оскільки дохід у відповідача мінімальний, то він повинен сплачувати мінімальний гарантований розмір аліментів, який кожного року змінюється двічі, через що і рахується заборгованість за кожний місяць окремо, а тому невірно розраховувати розмір пені із загальної суми заборгованості. Позивачем не надано розрахунку заборгованості по аліментам, який складено державним виконавцем, де було б зазначено коли і скільки відповідачем на користь позивача сплачувалося аліментів на утримання сина, у зв`язку із чим неможливо провести докладний розрахунок неустойки (пені), оскільки у період з 15.09.2017 року по 12.09.2022 року, поки здійснювалося нарахування аліментів, відповідач періодично сплачував грошові кошти на утримання дитини, а тому, перебіг нарахування пені неодноразово переривався. На підтвердження перерахування аліментів просять долучити до матеріалів справи копії наявних у відповідача чеків. Також, просять врахувати, що відповідач в іншому шлюбі має малолітню дитину [PERSON] , яка також перебуває на його утриманні та має встановлений діагноз: диспластична нестабільність кульшового суглоба. Крім того, дружина відповідача та мати останньої також перебувають на утриманні відповідача, оскільки обидві мають вади здоров`я. Так, дружина відповідача [PERSON] має встановлений діагноз: хронічна вертеброгенна цервікокраніалгія, змішаний варіант, стійкий виражений больовий синдром. Розповсюджений остеохондроз, спондилоартроз хребта, нестабільна форма. Дисциркуляторна (соматогеннообумовлена) енцефалопатія з ліковоро-венозною дистензією, вегето-судинними парксинзмами за симпатоадреналовим типом. Позамозкове об`ємне новоутворення (менінгіома?) на рівні серпа праворуч. Атеросклероз брахіоцефальних судин. Дисліпідемія. Інсулінорезистентність?. Вказане підтверджується висновками медичних закладів. Матір дружини [PERSON] , має 2 групу інвалідності, та також потребує догляду. Зважаючи на викладене відповідач намагається все ж таки виконувати свій обов`язок та сплачувати кошти на утримання сина [PERSON] , перераховуючи кошти на рахунок Олександрійського ДВС і на сьогоднішній день. Він розуміє наявність заборгованості, але не має можливості сплатити одразу всю суму. При цьому, зазначають, що стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. В даному випадку виплата відповідачем аліментів все ж таки здійснювалася періодично. Враховуючи викладене просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивач в судове не з`явилась. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів становить 270\~425,39 грн, однак, оскільки згідно ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України розмір пені не може перевищувати 100 відсотки заборгованості, просять стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 74 089,15грн. Стосовно посилань представника відповідача у відзиві, як на підставу для відмови у задоволенні позову, на те, що нарахування розміру пені зроблено неправильно, нібито поданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам щодо нарахування пені, вказаним в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц, зазначила, що у вказаній постанові ВСУ зазначена позиція стосовно нарахування пені за місячним платежем з урахуванням періодичності здійснення платежів. При цьому, станом на 12.09.2022 року обов`язок відповідача сплачувати аліменти припинився у зв`язку з тим, що дитина досягла повноліття, тому в період з 12.09.2022 року по 12.09.2023 року, період за який нараховано пеню, відповідачем періодичні платежі вже не здійснювались, тому вважає немає підстав здійснювати нарахування пені згідно розрахунку, зазначеного в постанові ВСУ. Визначати період за який позивач просить стягнути пеню за прострочення сплати аліментів, це право останньої. Існує максимальний розмір пені, яку може бути стягнуто, і за будь-якого розрахунку він не може бути більшим ніж розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Крім того, оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з закінченням строку його виконання через досягнення дитиною повноліття, державний виконавець довідки про наявність розміру заборгованість вже не видає. Щодо посилань представника відповідача на те, що на утриманні відповідача знаходиться малолітня дитина, дружина та мати останньої, то утримання дружини та тещі є правом, а не обов`язком відповідача. З огляду на долучені до відзиву докази, мати дружини відповідача має встановлену групу інвалідності та отримує від держави пенсію на своє утримання. Доказів того, що дружина відповідача є непрацездатною та потребує утримання взагалі не надано. Стосовно утримання відповідачем малолітньої дитини від іншого шлюбу, то відповідач зобов`язаний утримувати усіх свої дітей, однак зі слів позивача за останній рік відповідачем не здійснено жодного платежу по сплаті заборгованості по аліментам, які з нього стягнуто на утримання старшої дитини. Представником відповідача подано заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, позицію, викладену у відзиві на позовну заяву, підтримують в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що судовим наказом від 28.09.2017 року, виданим Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області у справі №2-н/398/233/17, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.09.2017 року і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] . Постановою старшого державного виконавця Олександрійського відділу ДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 05.10.2022 року, судовий наказ №2-н/398/233/17 повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені заходи щодо його розшуку виявились безрезультатними. Борг станом на момент повноліття, тобто 12.09.2022 року становить 74 089,15 грн. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на підставі рішення суду та вказано, що розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Факт прострочення відповідачем сплати аліментів на користь позивача підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема, копією виконавчого листа, яким є судовий наказ та постановою державного виконавця, в яких зазначено про розмір заборгованості станом на час повернення виконавчого листа стягувачу. Відповідачем не доведено, що це прострочення сталося не з його вини. Розрахунок боргу по аліментам був наданий суду станом 12.09.2022 р, тобто на час досягнення дитиною повноліття, оскільки нарахування аліментів після досягнення дитиною повноліття не здійснювалось. Однак зобов`язання по сплаті заборгованості за аліментами не припиняється з припиненням зобов`язання сплати самих аліментів. В даному випадку під час розрахування пені немає необхідності застосовувати розрахунок, зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, оскільки в період, за який позивач просить стягнути пеню з 12.09.2022 до 12.09.2023, нарахування періодичних платежів по аліментам не здійснювалось, адже виконавчий документ було повернуто стягувачу у зв`язку з досягененням сином повноліття. Суд погоджується з розрахунком позивача, що за період з 12.09.2022 року по 12.09.2023 року пеня за прострочення сплати аліментів становить 270\~425,39 грн, виходячи з наступного розрахунку: 74 089,15 (сума заборгованості) х 365 днів х 1%. Надані відповідачем копії квитанції від 25.09.2023 на суму 500 грн, 24.10.2023 на суму 500 грн, 23.11.2023 на суму 500 грн, 22.11.2023 на суму 500 грн, свідчать про те, що ним здійснювалась часткова сплата аліментів на утримання сина, про те не в повному обсязі та з простроченням періоду такої сплати, і не охоплюються періодом за який позивачка просить стягнути неустойку (пеню). Сплата відповідачем частково заборгованості по аліментам не впливає на визначення розміру пені (неустойки), оскільки сплата заборгованості не звільняє його від сплати неустойки (пені) за період, в який ця заборгованість мала місце. Здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, що не може перевищувати 100 відсотків. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За положеннями частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов`язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного. Відповідачем не надано суду доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин. Так, відповідач у своєму відзиві посилається на те, що він має мінімальний дохід, однак доказів цьому не надав. Окрім того зазначає, що на його утриманні перебуває його дружина [PERSON] , яка має вади здоров`я, разом з тим доказів його перебування з останньою у зареєстрованому шлюбі суду не надано. Як і не надано доказів того, що вони проживають однією сім`єю та пов`язані спільним побутом (бюджетом), а також, що [PERSON] є непрацездатною та потребує утримання. Вказане також спростовує і посилання відповідача на те, що на його утриманні також перебуває мати дружини [PERSON] , яка, крім того, має встановлену групу інвалідності та, відповідно, у зв`язку з цим отримує пенсію від держави. Щодо утриманні відповідачем своєї малолітньої дочки, батьки законодавством встановлений обов`язок батьків утримувати усіх своїх неповнолітніх дітей. Отже, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, беручи до уваги заявлений позивачем розмір, а також розмір заборгованості по сплаті аліментів, визначений державним виконавцем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів за період з 12.09.2022 року по 12.09.2023 року в розмірі 74 089,15 грн. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1 073 грн 60 коп.

Outcome: approved