Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

У лютому 2024 ДП «Експлуатаційна Служба «Місто квітів» звернулось до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом. В обґрунтування зазначає, що між позивачем і відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі Договору №786 від 25 вересня 2019 року. За умовами вищевказаного договору позивач забезпечує виконання комплексу робіт по управлінню багатоквартирного будинку у відповідності до чинного законодавства. Відповідно до Протоколу зборів №1 будинку №43 ( [ADDRESS] від 04.03.2019 та Договору №1 про надання послуг з управління багатоповерховим будинком від 05.03.2019 житловий будинок 58 (будівельна адреса 43) передано в управління Дочірньому підприємству «Експлуатаційна Служба «Місто квітів». Відповідач користувався житлово-комунальними послугами в квартирі [ADDRESS] . [PERSON] як власнику вищезгаданого житлового приміщення у відповідності до Договору № 786 нараховано за житлово-комунальні послуги за період з вересня 2019 року по 01 жовтня 2023 року, згідно рахунків. Протягом зазначеного вище періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідачки на адресу позивача не надходило. Відповідачці нагадувалось про необхідність сплатити за житлово-комунальні послуги, але неодноразові звернення ігнорувались. Відповідач здійснював частково оплату, що вбачається із розрахунків, але станом на момент звернення до суду існує не сплачений борг у розмірі 11 369 грн 63 копійки. У зв`язку з цим позивач звертається до суду з позовною заявою про стягнення вищевказаної заборгованості. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 19 лютого 2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник ДП «Експлуатаційна Служба «Місто квітів» не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, у заяві на адресу суду просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримував, просив задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг на підставі Договору №786 від 25 вересня 2019 року. За умовами вищевказаного договору позивач забезпечує виконання комплексу робіт по управлінню багатоквартирного будинку у відповідності до чинного законодавства, а відповідач оплачує за надані управителем послуги з управління не пізніше 20-го числа поточного місяця. Відповідач користувався житлово-комунальними послугами в квартирі [ADDRESS] . Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за період з 01.04.2019 по 31.01.2024 у відповідача виникла заборгованість за послуги з управління багатоквартирним будинком на загальну суму 11 369 грн 63 копійки. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України). Відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з ст. 1 вказаного Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Також, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено суб`єктний склад відносин з надання житлово-комунальних відносин. Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 1 Закону виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 68 ЖК України споживачі повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У Постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: копія Договору № 0108/23 від 01.08.2023 про надання професійних правничої допомоги, додаткову угоду № 5 до Договору № 0108/23 від 05.01.2024 про надання професійних правничої допомоги. Згідно додаткової угоди № 5 до Договору № 0108/23 від 01.08.2023 про надання професійних правничої допомоги в якій вказано опис послуг, який включає: підготовку позовної заяви, прийняття участі у судових засіданнях, отримання рішення та виконавчого листа, звернення до виконавчої державної служби України. Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 10 000 грн. Матеріалами цивільної справи підтверджується, що представником позивача було подано вказані документи. Справа про стягнення заборгованості за надані послуги належить до не складних справ за критеріями предмету та підстав позову, кількості учасників та предмету доказування, така була призначена до розгляду у спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. На думку суду, відповідач не повинен нести тягар вказаних витрат у наведеному розмірі та відшкодовувати їх, покладення таких на відповідача є необґрунтованим та надмірним за даних умов. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved