Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 06.03.2023 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування з дитиною, визначення порядку участі у вихованні і спілкуванні з дитиною в якому просив зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його донькою [PERSON] , [INFO] . Визначити наступний порядок спілкування [PERSON] зі своєю донькою [PERSON] , а саме: [PERSON] має право на спілкування з [PERSON] два дні на тиждень з урахуванням відвідування дошкільного або шкільного закладу з яких: один день - субота з 09:00 години до 21:00 години, другий день визначається домовленістю між [PERSON] та [PERSON] окремо кожного тижня шляхом усної або письмової домовленості, у тому числі шляхом обміну повідомленнями мобільного зв`язку. Спілкування з [PERSON] має відбуватись на території фактичного проживання [PERSON] або у місці проживання дитини з матір`ю. Зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про термін від`їзду та місце перебування [PERSON] за межі міста Миколаєва шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) або за допомогою мобільного зв`язку не пізніше, ніж за 10 днів перед від`їздом. В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі у період з 18.06.2016 року по 16.07.2021 року. В період шлюбу народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матір`ю [PERSON] . З моменту розлучення у сторін почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні доньки, її відвідуванні, відповідачка створює перешкоди у нормальному спілкуванні позивача [PERSON] зі своєю дитиною. Позивач звернувся у листопаді 2022 року з заявою до служби у справах дітей Миколаївської міської ради та служби у справах дітей адміністрації Корабельного району, однак отримав відповідь від 14.11.2022 року №Г-169-1/к про необхідність звернення до служби у справах дітей за місцем фактичного проживання дитини. Звернення до служби у справах дітей за місцем фактичного проживання дитини є неможливим, оскільки відповідачка приховує від позивача своє місце перебування. У зв`язку з неможливістю врегулювання спору мирним шляхом, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.03.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.05.2023 року було витребувано у Міністерства соціальної політики України (адреса: 01601, місто, Київ, вулиця Еспланадна, будинок №8/10) відомості про адресу місця реєстрації в якості внутрішньо переміщених осіб, а саме: [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки переселенця 5105-5002469975 від 29.12.2022 року, відповідачка [PERSON] , [INFO] , фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки переселенця 5105-5002469977 від 29.12.2022 року, дитина [PERSON] , [INFO] , фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] . Аналогічна інформація зазначена у листі Міністерства соціальної політики України від 08.06.2023 року №7512/02-23/19. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.05.2023 року було залучено до участі у справі за позовом орган опіки та піклування Миколаївської міської ради (Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Адміральська, будинок 20), та орган опіки та піклування Одеської міської ради (Одеська область, місто Одеса, Думська площа, будинок 1). Зобов`язано орган опіки та піклування Одеської міської ради за місцем проживання (перебування) дитини в порядку ст. 19 СК України подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору визначення порядку і способу участі батька - позивача [PERSON] , [INFO] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . Після прийняття ухвали від 17.05.2023 року відповідачка з дитиною провернулася проживати до міста Миколаєва Миколаївської області. 25.12.2023 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради №5543/02.02.01-22/03/14/23 від 22.12.2023 року про усунення перешкод батьку [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та встановлення йому наступних днів спілкування з дитиною: другу та четверту суботу місяця з 10:00 години до 12:00 години у присутності матері [PERSON] . Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.01.2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та представник позивача погодились з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради №5543/02.02.01-22/03/14/23 від 22.12.2023 року та не заперечували проти встановлення такого порядку спілкування з дитиною, вимоги щодо повідомлення позивача про місце перебування дитини підтримали та просили задовольнити. Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, просили встановити порядок участі батька у вихованні дитини згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради №5543/02.02.01-22/03/14/23 від 22.12.2023 року, в іншій частині у задоволені позовних вимог просили відмовити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування враховуючи те, що думка стосовно спору між батьками викладена у наданому висновку. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, що у з урахуванням обставин фактичного проживання дитини на момент вирішення спору між батьками на території міста Миколаєва Миколаївської області, не є перешкодою для вирішення спору по суті. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] , виданим Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 07.02.2023 року. Рішенням Корабельного районного суду міста Миколаєва від 16.07.2021 року у справі №488/761/21 було розірвано шлюб між сторонами. Дитина проживає з матір`ю [PERSON] , між сторонами існує спір щодо порядку участі батька у спілкуванні з дитиною. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Зважаючи на наведене, органом опіки та піклування виконано вимоги частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України щодо участі у вирішенні спору про участь батьків у вихованні дитини. Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. Доказів наявності між батьком та дітьми стійких психоемоційних перешкод у спілкуванні суду не надано. Враховуючи постійне проживання дітей разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дітьми виключно бажанням дітей призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. В усіх діях стосовно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3 Конвенції про права дитини). Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час вирішення спору щодо виховання дитини, зважаючи на її вікову категорію, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками. Крім того, коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Під час підготовки висновку органом опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо розв`язання спору між батьками по даній справі було встановлено, що на теперішній час малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю у місті Миколаєві в належних умовах. З вересня 2023 року навчається в Миколаївській гімназії №36, характеризується позитивно, відвідує факультативні зайняття. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню та навчанню дитини, підтримує зв`язок з класним керівником, бере участь у громадському житті класу. Батько [PERSON] протягом навчання дитини в гімназії не цікавився, батьківські збори не відвідував. Відповідно до медичних документів дитина [PERSON] хворіє на епілепсію, потребує контролю за станом здоров`я та погодинного вживання ліків. Відповідно до інформації КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 30.11.2023 року №859, дитина систематично оглядається спеціалістами, постійно отримує проти судомні препарати, проходила реабілітаційне лікування у окуліста та отоларинголога. За інформацією медиків у дитини є ознаки емоційної лабільності, дівчинка дуже прив`язана до матері, відчуває постійну необхідність бути поруч. З боку матері дитина отримує в повному обсязі підтримку та необхідну турботу. При спілкуванні з дитиною під час огляду у лікаря нагадування про батька не викликає позитивних емоцій. Дитина відвідує медичний заклад виключно у супроводі матері. Згідно виконавчого листа від 09.02.2017 року, виданого Корабельним районним судом міста Миколаєва, з батька [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини, однак, станом на 31.10.2023 року батько має заборгованість у розмірі 200649 гривень 65 копійок. Даних щодо неправомірної поведінки батька, підтверджених належним та допустимими доказами, встановлено не було. Відповідно до інформації Миколаївського міського центру соціальних служб підстав, які б перешкоджали батькові або матері виконувати обов`язки щодо виховання та догляду за дитиною фахівцями центру не виявлено. З метою з`ясування думки дитини стосовно спілкування з батьком, спеціалістами служби у справах дітей адміністрації Заводського району проведено бесіду з малолітньою [PERSON] , [INFO] Під час розмови дитина не виявляла бажання спілкуватися з батьком, намагалася змінити тему розмови, на конкретні питання про батька відповідати не хоче. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради №5543/02.02.01-22/03/14/23 від 22.12.2023 року мати дитини у будь-який спосіб чинить перешкоди батькові у спілкуванні з дитиною.

Outcome: partial