Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про вселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] складається з трьох кімнат, та в ній прописано чотири особи: позивач, син позивача, відповідач та третя особа, особовий рахунок на квартиру оформленого мати позивача - [PERSON] . Відповідач постійно створює позивачу перешкоди в користуванні квартирою, змінила замки, у зв`язку з чим він змушений орендувати квартиру. Позивач іншого житла не має, матеріальне становище є таким, що не дозволяє орендувати квартиру. На підставі викладеного позивач просить вселити його та його неповнолітнього сина [PERSON] , у квартиру [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому та його неповнолітньому сину у користуванні квартирою. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. Не погоджуючись з позовом на адресу суду 28.02.2022 року представник [PERSON] адвокат Шепель В.С. подав відзив, згідно якого представник відповідача зазначив, що відповідач не чинила перешкод позивачу у користуванні та проживанні в квартирі, позивач та його родина проживають в квартирі, мета подання даного позову відповідача не відома, а тому просить відмовити в задоволенні позову (а.с.27;32). Також, надійшли заперечення на позов, згідно яких представник відповідача зазначив, що подані позивачем документи до позову не засвідчені належним чином (а.с.28-29). В подальшому, 27.10.2023 року (вх. № 31173) на адресу суду надійшли заперечення щодо позову за підписом представника відповідача. Згідно яких представник зазначив, що всі обставини на які посилається позивач мають бути доведені, а відтак просить залишити позов без задоволення, оскільки підстави, які в ньому викладені не підтверджені жодними належними доказами (а.с.83-86). В судовому засіданні в режимі відеоконфернцзв`язку позивач пояснив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Просив відкласти слухання справи та надати можливість знайти іншого адвоката, оскільки попередній адвокат відмовився його захищати. Просив суд вплинути на відповідача та заборонити останній ходити до церкви, та читати молитви в квартирі. Зазначив, що до квартири він та його родина вселились в 2022 ріці, просив врахувати, що раніше мати, тобто відповідач у справі виганяла його з квартири. Просив врахувати те, що відповідач у справі робить все можливе аби в квартирі не могли проживати позивач та його родина. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Шепель Віталій Сергійович позовні вимоги не визнали, суду позивач пояснила, що позивач та його дружина змушують її дбати про родину, готувати, прати, та дбати про їх дитину. Зазначила, що вона в силу свого віку бажає проживати спокійно та займатися своїми власними справами. Представник відповідача додатково суду пояснив, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, зазначив, що позивач проживає в квартирі, йому з боку відповідача не чиняться перешкоди щодо проживання, відповідач відокремилась він родини сина, проживає у власній кімнаті та користується місцями загального користування. Щодо клопотання позивача з приводу оголошення перерви в судовому засіданні для можливості звернутися до правничою допомогою, представник відповідача зазначив, що заперечує з приводу його задоволення, оскільки у позивача було достатньо часу для вирішення цього питання, та зазначив, що справу в провадженні суду перебуває тривалий час. Третя особа: [PERSON] про час та місце слухання справи повідомлявся, до суду не з`явився, згідно листа-відповіді КНП «ООПЛ№2» ООР з 29.06.2023 року проходить лікування за психічним станом та перебуває на стаціонарному лікуванні (а.с.62). Суд, з`ясувавши позицію позивача щодо його можливості самостійно здійснювати захист порушених прав, постановив продовжити розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, який просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, відповідача та представника відповідача, які просили відмовити в задоволені позову з підстав його недоведеності, дослідивши матеріали справи, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Звертаючись з позовними вимогами про вселення позивача та його неповнолітнього сина [PERSON] , у квартиру [ADDRESS] та зобов`язання [PERSON] не перешкоджати позивачу та його неповнолітньому сину у користуванні квартирою, позивач вказав, що відповідач перешкоджає користуватись квартирою, змінила замки та не впускає до квартири. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 56 серія ЦР від 1977 року на квартиру виданого [PERSON] складом сім`ї 4 особи на право вселення до 3-х кімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.111). Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - відповідальна з 28.09.1977 року, [PERSON] - брат, з 12.07.1983 та [PERSON] - син, з 20.10.2000 року (а.с.9). Також, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 02.11.2021 року (а.с.7). Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 64,65 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Отже предметом доказування при вирішенні вказаного спору є доведення порушення житлових прав позивача та перешкоджання йому зі сторони відповідача, тобто наймача квартири у праві користування комунальною квартирою, у якій він зареєстрований та зареєстрований малолітній син позивача. В силу приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У свою чергу суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Так, ст.81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних права бо виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як встановлено в судом в ході розгляду справи та відповідно до особистих усних пояснень позивача він, його дружина та дитина проживають в квартирі [ADDRESS] з 2022 року, за власними поясненнями позивача, з часу коли почалась війна та позивач втратив можливість заробляти достатньо коштів на винайм житла. Таким чином судом встановлено, що з 2022 року позивач вселився до квартири та разом зі своєю родиною проживає в квартирі на правах члена сім`ї наймача. Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Статтею 61 ЖК України закріплено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За приписами стаття 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. З урахуванням викладеного та відповідно до норм закону позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог. Натомість судом встановлено, що позивач та його родина відповідно до ЖК України проживають в квартирі, у зв`язку з цим, суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його недоведеності. Судом відхиляються та не приймаються доводи учасників провадження щодо їх особистих відносин, що сталися між членами сім`ї, як такі, що не мають значення для вирішення справи по суті. В силу положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати покладаються на - позивача.

Outcome: dismissed