Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

І. Виклад позиції учасників справи. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Чернігівської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 800 000 грн в рахунок відшкодування шкоди, заподіяну незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, а також витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Представник Чернігівської обласної прокуратури /далі - відповідач 1/ та Державної казначейської служби України /далі - відповідач 2/ надіслали відзиви на позов, в яких категорично заперечували щодо задоволення позовних вимог з підстав необґрунтованості та недоведеності завдання позивачеві з їх боку матеріальної та моральної шкоди. ІІ. Пояснення ( клопотання) учасників справи. Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову. Представник відповідача 1 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Узагальнені доводи представника зводяться до того, що з боку відповідача жодних прав чи законних інтересів позивача порушено не було, а розмір заявлених процесуальних витрат не відповідає розумності та співмірності. Представник відповідача 2 в судовому засіданні також просив відмовити в задоволенні позову з підстав звернення до неналежного відповідача, а також звернуто увагу на те, що позивач не був відсторонений від посади під час досудового та судового провадження. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 21.03.2024 р. відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче судове засідання /а.с.35/. Ухвалою суду від 11.04.2024 р. закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 17.11.2016 р. в кримінальному провадженні №42016270000000315 [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України. Тобто, відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, останній набув статусу підозрюваного. Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23.11.2016 р. відносно [PERSON] обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання /а.с.11-12/. Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 23.11.2016 р. у задоволенні клопотання слідчого про відсторонення [PERSON] від посади інспектора УПП у м. Чернігові ДППНП України /а.с.27-28/. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2021 р. провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення /а.с.7-19/. Постановою Верховного Суду 04.11.2021 р. ухвалу апеляційної інстанції залишено без змін. 14.03.2024 р. [PERSON] та адвокат Кутуков С.О. уклали договір про надання правничої (правової) допомоги та послуг адвоката. Згідно квитанції про прийняту плату за надані послуги за договором від 14.03.2024 р. [PERSON] сплатив адвокату Кутукову С.О. 5000 грн. V. Оцінка Суду. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі по тексту - Закон). Пунктом 1 ч.1 ст.1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного проведення в ході кримінального провадження інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною 2 ст.1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження з підстав відсутності у діянні особи складу кримінального правопорушення. Згідно зі статтею 3 Закону у наведених в статі 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, зокрема, і моральна шкода. Статтею 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 29.05.2019 р. у справі № 522/1021/16ц. Судом встановлено, що 17.11.2016 р. [PERSON] було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.2 ст.365 КК України, а ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду від 17.03.2021 р. провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Вказана ухвала суду набрала законної сили з моменту її проголошення. Визначаючи строк перебування [PERSON] під судом і слідством, суд вважає, що його початком є 17.11.2016 р. (день повідомлення про підозру), а останнім днем перебування позивача під слідством і судом є 17.03.2021 р. (ухвалення апеляційним судом рішення про закриття провадження). Тобто, [PERSON] перебував під слідством та судом з 17.11.2016 р. до 17.03.2021 р., що загалом становить 52 місяці (4 р.,4 міс.). Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що з 01.01.2024 р. розмір мінімальної заробітної плати становить 7 100 грн. Одночасно визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Суд констатує, що позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань, що були понесені ним, та не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову. Суд відхиляє аргументи представників відповідачів про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із положень ч.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень у зв`язку з наступним. Згідно з частинами 5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті263ЦПКУкраїни). Аналізуючи судову практику Верховного Суду про розгляд справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом апеляційний суд встановив, що Верховний Суд роз`яснює про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому дійшов висновку, що при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 7100 гривень. Наказом Міністерства юстиції,Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від04.03.1996 № 6/5/3/41затверджено Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання,попереднього слідства,прокуратури і суду",згідно з пунктом першим якого це Положення визначає порядок застосування зазначеного вище Закону. Згідно з п.2 Положення, даний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Отже, саме Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним, і саме норми цього Закону визначають порядок визначення розміру моральної шкоди у спірних правовідносинах. На час розгляду справи не вносились зміни до ст.13 Закону, і цей Закон не містить норми, яка передбачає відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством і судом виходячи із розрахункової величини, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є в розумінні ст.ст.56,62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.1167,1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень ч.2 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» відсутні. Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги те, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, з огляду на строк перебування [PERSON] під слідством та судом мінімальний розмір компенсації моральної шкоди суд визначає в розмірі 369 200 грн (52 місяці*7100 грн). Суд не приймає доводи відповідача 2 в частині посилання на неналежність відповідача. Так, відповідно до ст.2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст.1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України). Згідно ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до п.4 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 р. № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є ДКС України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19.06.2018 р. у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). Отже кошти повинні стягуватись з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 14.03.2024 р. між адвокатом Кутуковим В.В. та [PERSON] укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. Представник позивача звернувся до суду з даним позовом 19.03.2204 р. Квитанцією б/н від 16.03.2024 року підтверджується сплата [PERSON] адвокату Кутукову В.В. 5 000 гривень 00 копійок за надання правової допомоги в цивільній справі, яка розглядається. Відповідно ч.ч.4,5,6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Враховуючи часткове задоволення позову на суму 369 200 грн., що у відсотковому співвідношенні до розміру первісно заявлених вимог становить 46,15 %, суд приходить до висновку, що пропорційно до розміру задоволених вимог підлягають стягненню на користь позивача 2 307 грн 50 к. в рахунок повернення витрат по сплаті за надання правничої допомоги, оскільки відповідачами не доведено неспівмірності вказаних витрат, які підтверджені документально.

Outcome: partial