Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Заявник - [PERSON] звернулася до суду із даною заявою, в обґрунтування якої зазначила наступне. З літа 2018 року вона почала зустрічатися з [PERSON] , [INFO] , а з листопада 2018 року вони почали проживати однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Крім того, з ними проживав малолітній син заявниці від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Наприкінці січня 2022 року заявниця завагітніла, та вони із [PERSON] очікували дитину. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан в Україні. Через небезпеку для життя та здоров`я, в березні 2022 р. вона разом із своїм малолітнім сином виїхала за кордон. Навесні 2022 року [PERSON] записався до відділу територіальної оборони міста Миколаєва, та в період з 06.06.2022 р. по 10.11.2022 р. був призваний до лав ЗСУ та приймав участь у заходах забезпечення оборони України. [INFO] в м. Гейдельберг Федеративної Республіки Німеччина заявниця народила доньку - [PERSON] , повідомила про це свого цивільного чоловіка - [PERSON] та його батьків: [PERSON] та [PERSON] . Проте, через п`ять днів, а саме [INFO] , [PERSON] помер у зв`язку із отриманням бойового поранення, несумісного із життям. 21.11.2022 р. органом ЗАЦС Гейдельберг , було зроблено актовий запис за № G 4707/2022 про народження дитини [PERSON] , [INFO] . В графі батько зазначено прочерк, оскільки заявниця не перебувала в офіційному шлюбі із померлим, а тому фактично по-батькові дитині було записано за правилами законодавства Федеративної Республіки Німеччини, що за аналогією Українського законодавства - зі слів матері, в порядку ст. 135 СК України. З огляду на викладене, заявниця вимушена звернутися до суду з даною заявою та просити суд встановити факт батьківства [PERSON] , [INFO] , громадянина України, відносно його малолітньої доньки [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Гейдельберг, Федеративної Республіки Німеччина; внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , № G 4707/2022, складеного 21.11.2022 р. органом ЗАЦС Гейдельберг , де в графі «батько» вказати: « [PERSON] , [INFO] , громадянин України», в графі прізвище дитини: « [INFO] », оскільки в іншому порядку встановлення цього факту неможливо, а встановлення цього факту має юридичне значення та необхідне для захисту прав дитини, яке гарантовано Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991. В судове засідання заявниця не з`явилася, її представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги викладені у заяві підтримує. Заінтересовані особи: [PERSON] , [PERSON] та представник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані по справі письмові докази, знаходить заяву обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною першою статті 135 СК України (в редакції, чинній на час народження дитини) передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до частини першої статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим. Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі N 373/2257/18 (провадження N 61-15136св20). Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи. Тлумачення норм статті 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (стаття 128 СК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі N 373/2257/18 (провадження N 61-15136св20). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі "Калачова проти Російської Федерації", заява N 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З метою встановлення кровної спорідненості [PERSON] , [INFO] , з померлим [PERSON] , [INFO] , заявницею було надано висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження від 14.12.2023 р. №40623 про встановлення родинних зв`язків між дитиною ( [PERSON] , [INFO] ) та бабою ( [PERSON] , [INFO] ) з дідом ( [PERSON] , [INFO] ), проведеного Медико - генетичним центром «МАМА ПАПА», з якого вбачається, що ймовірність того, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є біологічною бабусею та біологічним дідусем дитини [PERSON] , [INFO] , в рамках проведеного дослідження, складає 99,99993%. Таким чином, батьківство [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , практично доведене. Враховуючи вищенаведені обставини, оцінивши наявні в справі докази, суд вважає можливим встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , громадянин України, який помер [INFO] , був батьком малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Гейдельберг, Федеративної Республіки Німеччина . Відповідно до ст. 134 Сімейного Кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Доказів, які б спростовували висновки суду, судовим розглядом не здобуто. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved