Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У серпні 2021 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що Броварською окружною прокуратурою Київської області під час опрацювання відомостей, отриманих з метою встановлення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави в суді виявлено факти порушення вимог земельного законодавства, допущені Семиполківською сільською радою Броварського району Київської області, правонаступником якої є Калитянська селищна рада, під час відведення земельної ділянки, яка знаходиться в межах населеного пункту - села Семимолки, у приватну власність фізичної особи за рахунок земель водного фонду. Рішенням Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області від 16.05.2013 року № 512-18-VI «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в межах с. Семиполки Броварського району Київської області» надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,000 га, для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , в межах села Семиполки Броварського району Київської області. У подальшому, рішенням Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області від 30.07.2013 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність [PERSON] в межах с. Семиполки Броварського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9203 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , розроблений ТОВ «Український Земельний Кадастр». Також на підставі даного рішення земельній ділянці площею 1,9203 га для ведення особистого селянського господарства присвоєно кадастровий номер 3221288801:01:008:0065, а державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 4881995 від 09.08.2013, відповідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку. Разом з тим, за результатами опрацювання відомостей, отриманих з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді встановлено, що передача у власність [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 3221288801:01:008:0065, площею 1,9203 га, відбулась з порушенням імперативних положень земельного та водного законодавства, у зв`язку з чим рішення Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області від 30.07.2013 № 637-19-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність [PERSON] в межах с. Семиполки Броварського району Київської області» є незаконним та підлягає скасуванню, а земельна ділянка підлягає поверненню у власність держави. Враховуючи викладене, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні Калитянською територіальною громадою Броварського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3221288801:01:008:0065, площею 1,9203 га, шляхом визнання недійсним рішення Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області від 30.07.2013 № 637-19-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність [PERSON] в межах с. Семиполки Броварського району Київської області»; усунути перешкоди у здійсненні Калитянською територіальною громадою Броварського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3221288801:01:008:0065, площею 1,9203 га, шляхом скасування рішення державного реєстратора від 09.08.2013 за індексним номером 4881995 про державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] ( [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) на земельну ділянку з кадастровим номером 3221288801:01:008:0065 площею 1,9203 га з одночасним припиненням речових прав [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3221288801:01:008:0065; усунути перешкоди у здійсненні Калитянською територіальною громадою Броварського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3221288801:01:008:0065 площею 1,9203 га шляхом її повернення на користь територіальної громади Калитянської територіальної громади Броварського району Київської області з незаконного володіння [PERSON] ; стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури фактично понесені судові витрати. Заперечення відповідача 01 лютого 2022 року від Калитянської селищної ради надійшов відзив на позовну заяву. З фактами, викладеними в позовній заяві, Калитянська селищна рада погоджується та відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. У відповідності до ч. 2 статті 83 ЗКУ у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. З урахуванням того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3221288801:01:008:0065 площею 1,9203 га знаходиться у межах населеного пункту села Семиполки, її власником є саме територіальна громада села Семиполки. Земельна ділянка з кадастровим номером 3221288801:01:008:0065 площею 1,9203 га сформована за рахунок земель водного фонду та передана у приватну власність [PERSON] з порушенням вимог водного та земельного законодавства України, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 28 лютого 2023 року надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] [PERSON] . Відповідач вважає, що заявлений позов є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. Подані до позовної заяви докази не підтверджують факт перебування земельної ділянки в межах берегової зони об`єкта земель водного фонду. Не встановлено вид об`єкту, межі берегової зони. Із аналізу змісту позовної заяви та доданих до неї документів відповідач, в особі свого представника, робить висновок, про те, що в дійсності обґрунтування позову прокурором базуються лише на інформації, яка міститься у копії відповіді № 22 від 23 червня 2021 року Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державного картографо-геодезичного фонду України за підписом в.о. директора [PERSON] , наданої на запит прокурора, та паперової схеми до нього. Вважає, що дані, відображені у копії відповіді ДП «ДКГФУ» на запит прокурора, не можуть бути розцінені як допустимі та достовірні докази накладення частини земельної ділянки на землі водного фонду. Зазначає, що у копії відповіді № 22 від 23 червня 2021 року міститься схема, яка не є актуальною, оскільки стосується даних станом на 2018 рік. Подаючи зазначений позов, прокурор не встановив на підставі належних та допустимих доказів, що спірна земельна ділянка, розташована біля водного об`єкта та до якого виду такий водний об`єкт належить. Прокурор не вказує, який саме орган, уповноважений державою на здійснення повноважень у спірних правовідносинах з урахуванням земельного законодавства, зокрема, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності». Позивачем за даним позовом фактично має бути Калитянська селищна рада, яка була розпорядником спірних земельних ділянок. Територіальна громада як позивач може виступати виключно в особі представницького органу, який і буде представляти прокурор у разі необхідності. Останню ж зазначено Відповідачем очевидно для формулювання процесуальної юридичної конструкції з метою отримання можливості подання позову до суду, оскільки у відповідності до ст. 2 ЗУ «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Крім того, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, та застосувати строки позовної давності.? Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Броварської окружної прокуратури Київської області Щербатюк Ю.Л. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися. До початку розгляду справи від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому останній, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача Калитянської селищної ради Гопкало О.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову та просила його задовольнити. Обставини справи, що встановлені судом Рішенням Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області від 16.05.2013 року № 512-18-VІ «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] в межах с. Семиполки Броварського району Київської області» (додаток № 1) надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га (угіддя-сінокіс) для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , в межах села Семиполки Броварського району Київської області. Рішенням Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області від 30.07.2013 року № 637-19-VІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність [PERSON] в межах с. Семиполки Броварського району Київської області» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,9203 га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] , розроблений ТОВ «Український Земельний Кадастр». Установлено, що на підставі даного рішення земельній ділянці площею 1,9203 га для ведення особистого селянського господарства присвоєно кадастровий номер 3221288801:01:008:0065, а державним реєстратором Реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області Прилєпко О.П. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 4881995 від 09.08.2013, відповідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 3221288801:01:008:0065 площею 1,9203 га, для ведення особистого селянського господарства та видано свідоцтво про право власності від 09.08.2013 за № 7775750, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 7776385 від 09.08.2013 року. Відповідно до листа Державного підприємства «Державний картографічно-геодезичний фонд України» від 23.06.2021 року № 22 з відповідними графічними додатками, земельна ділянка з кадастровими номером 3221288801:01:008:0065 повністю накладається на землі водного фонду, а саме на водну поверхню та 25-ти метрову прибережну захисну смугу ставу, влаштованого на малій річці Пилявка, правій притоці річки Трубіж (басейн р. Дніпро). Згідно листа Басейнового Управління водних ресурсів середнього Дніпра Державного агентства водних ресурсів України від 12.01.2021 року № 01-12/29, земельна ділянка з кадастровим номером 3221288801:01:008:0065 розташована поруч з водним об`єктом (ставом), який відповідно до положень ст. 5 Водного кодексу України відноситься до водних об`єктів загальнодержавного значення, розташованого в межах населеного пункту - села Семиполки Броварського району Київської області. Одночасно, у вказаному листі Басейнового Управління водних ресурсів середнього Дніпра зазначається, що даний водний об`єкт (став) влаштований на річці Пилявка - правій притоці річки Трубіж (басейн р. Дніпро), яка згідно класифікації відноситься до малих річок. Довжина річки становить приблизно 13 км. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Згідно з частиною першою статті 19 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі водного фонду. Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України. Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту (частина четверта статті 59 ЗК України). Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України. Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони. Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу. Зазначений висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц. У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом». Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)». Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29)). Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність. Встановивши, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Пилявка, яка є протокою (рукавом) річки Трубіж (бассейн р. Дніпро), що відповідно до вимог ЗК України та ВК України відноситься до земель водного фонду та повністю накладається на землі водного фонду, а саме на 25-метрову прибережну захисну смугу річки Пилявка (правий приток річки Дніпро), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод Калитянській селищній раді у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом повернення її на користь держави в особі Калитянської селищної ради. Факт знаходження спірної земельної ділянки у межах 25-метрової прибережної захисної смуги річки Пилявка, яка є протокою річки Дніпро, що відповідно до вимог ЗК України та ВК України відноситься до земель водного фонду, встановлено судом на підставі наданих стороною позивача належних та допустимих доказах, а саме: листа Державного підприємства «Державний картографічно-геодезичний фонд України» від 23.06.2021 року № 22 з відповідними графічними додатками, листа Басейнового Управління водних ресурсів середнього Дніпра від 12.01.2021 року № 01-12/29, в якій чітко зазначено, що водний об`єкт (став), поруч якого розташована спірна земельна ділянка відновиться до водних об`єктів загальнодержавного значення та розташований в межах населеного пункту село Семиполки Броварського району. Аргументи відповідача про те, що прокурором не надано належних доказів на підтвердження віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду є безпідставними, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на спростування вищенаведених доказів, як і не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, що спірна земельна ділянка, як на час надання у власність [PERSON] , так і на даний час не належить до водного фонду. Враховуючи викладене, у цьому випадку, правильним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному статтею 391 Цивільного кодексу України, до нинішнього власника спірної земельної ділянки з метою усунення перешкод, які він створює власнику Калитянській територіальній громаді Броварського району Київської області у користуванні та розпорядженні землями водного фонду. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) звертала увагу на те, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). З огляду на викладене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог у частині визнання недійсним рішення Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області від 30.07.2013 № 637-19-УІ та усунення перешкод у здійсненні Калитянською територіальною громадою Броварського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 3221288801:01:008:0065, площею 1,9203 га, шляхом її повернення на користь територіальної громади Калитянської територіальної громади Броварського району Київської області з незаконного володіння [PERSON] . Щодо підстав представництва прокурора інтересів держави Пунктом 2 частини першої\~статті 2 Закону України «Про прокуратуру»\~передбачено, що на прокуратуру покладаються функції, зокрема представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12\~розділу III ЦПК України. Згідно з частинами третьою та четвертою\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»\~прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Отже, винятковими випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави». Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому\~статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого\~статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що\~Конституцією України\~встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті. Якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для залишення позову без розгляду. Аналогічні правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). У цій постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила свої висновки, зроблені в постанові\~\~\~від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі\~\~\~\~№ 927/246/18, від 16 квітня 2019 року у справах № 910/3486/18 та № 925/650/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 923/560/18, від 18 квітня 2019 року у справі\~\~№ 913/299/18, від 13 травня 2019 року у справі № 915/242/18, у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі\~№ 0440/6738/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Так, з матеріалів справи видно, що прокурор 24 червня 2021 року проінформував Калитянську селищну раду Броварського району Київської області про незаконність спірного рішення від 30 липня 2013 року та запропонував вжити заходів організаційно-правового характеру для повернення у власність територіальної громади вказаної земельної ділянки. У відповідь на лист прокурора Калитянська селищна рада 22 липня 2021 року звернулася до Броварської окружної прокуратури з проханням допомогти у вирішенні питання щодо повернення у власність вищевказаної земельної ділянки. Крім того, 22 липня 2021 року Броварською окружною прокуратурою направлено на адресу Калитянської територіальної громади Броварського району Київської області на виконання частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» повідомлення за № 52-2348вих-21 про вжиття заходів представницького характеру в інтересах Калитянської територіальної громади. Отже, прокурор Броварської окружної прокуратури у цій справі є належним позивачем, оскільки ним дотриманий визначений статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» порядок. Суд приходить до висновку, що прокурор звернувся з позовом з метою захисту прав територіальної громади, інтереси якої є складовою частиною інтересів держави, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Відтак доводи відповідача щодо неправомірності представництва прокурора у цій справі є безпідставними. Щодо судових витрат У відповідності\~до ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Враховуючи викладене, стягненню із відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 3 270 грн. із кожного. На підставі викладеного, та

Outcome: partial