Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути на свою користь з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану відповідачкою в результаті пошкодження меблів та квартири [ADDRESS] , згідно із звітом № 87/22 про оцінку збитків від 01.10.2022 у розмірі 218 444 ,00 грн.; витрати на проведення звіту № 87/22 про оцінку збитків від 01.10.2022 у розмірі 3 500,00 грн.; судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 184,44 грн. та витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката у розмірі 20 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.04.2018 між ним та [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення. За умовами укладеного між сторонами договору, орендодавцем передано, а орендарем прийнято в оренду квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира на праві власності належить позивачу, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 27.02.1996. 07.04.2018 відповідачем прийнято квартиру разом з майном у справному та придатному для використання за призначенням стані. Так, договір від 07.04.2018 був поновлений автоматично на новий строк та відповідач продовжив користуватися квартирою [ADDRESS] . Зазначений договір діяв до моменту складання акту здачі (прийому) житлового приміщення від орендаря до орендодавця № 1 та № 2 від 12.09.2022. Зазначив, що орендар здійснював оренду квартири до 12.09.2022, в цей день позивачем підписано акт здачі (прийому) житлового приміщення від орендаря до орендодавця та отримано квартиру. Орендар зобов`язався повернути в цілісності та без пошкоджень, все майно, яке знаходилось в квартирі. Умовами договору визначено, що орендар несе повну відповідальність, зобов`язується використовувати бутові прилади і предмети інтер`єру по призначенню, а також визначено обов`язок орендаря здати об`єкт оренди та обов`язок орендодавця прийняти об`єкт оренди. 25.08.2022 на адресу відповідача вказану в договорі позивачем надіслано лист, в якому запропоновано відповідачу з`явитись 12.09.2022 о 11 год. 00 хв. до квартири [ADDRESS] з метою складання акту здачі (прийому) житлового приміщення від орендаря до орендодавця, відповідно до умов договору. Крім того, позивач надіслав смс-повідомлення відповідачці, в якому продублював лист та запропонував останній з`явитись 12.09.2022 о 11 год. 00 хв. до квартири [ADDRESS] . 12.09.2022 позивачем в момент прийняття квартири [ADDRESS] виявлено пошкодження стін, меблів, обладнання тощо, після експлуатації квартири відповідачкою. Пошкодження були відсутні на момент здачі квартири в оренду та складання акту прийому-передачі жилого приміщення від 07.04.2018. На момент прийняття квартири орендодавцем від орендаря, а саме на 12.09.2022 виявлені пошкодження у квартирі [ADDRESS] , які перелічені в зазначеному акті, акт складено в присутності 2 свідків [PERSON] та [PERSON] . У подальшому, 15.09.2022 позивач надіслав на адресу відповідача оригінал акту здачі (прийому) житлового приміщення від орендаря до орендодавця № 1 та № 2 від 12.09.2022 для підписання актів стороною відповідача, оскільки остання не з`явилась 12.09.2022 з метою складання акту. Також, 15.09.2022 представник позивача на адресу відповідача направив повідомлення, в якому позивач повідомляв, що 19.09.2022 о 11 год. 00 хв. ФОП [PERSON] буде проводити огляд та фіксацію пошкоджень в квартирі [ADDRESS] з метою встановлення вартості нанесених збитків та пропонував відповідачу з`явитись або направити свого представника для участі в згаданих діях. За час проживання відповідачки в квартирі [ADDRESS] , остання недбало ставилася до майна, у результаті чого відповідачем було пошкоджено меблі та оздоблення квартири № 380 , при цьому позивачем здано квартиру [ADDRESS] відповідачу без пошкоджень, що підтверджується відповідним актом. 13.10.2022 представником позивача було направлено відповідачці претензію про відшкодування завданої матеріальної шкоди в результаті пошкодження меблів та оздоблення квартири у сумі 218 444,00 грн. Однак, відповідачка не вчинила будь-яких дій щодо врегулювання спірних правовідносин у досудовому порядку, відповідь на претензію на адресу позивача не надходила. Відповідачка не має наміру відшкодовувати завдані матеріальні збитки, у зв`язку із чим позивач звертається до суду з даним позовом, з метою захисту своїх законних прав та інтересів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.02.2023 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачкою отримано не було, а конверт зі вказаними документами, що направлявся судом за місцем її реєстрації, повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Представником позивача копія ухвали суду про відкриття провадження була отримана 10.02.2023, шляхом її доставки в електронному вигляді на електронну пошту. Відповідачка не використала право на подання відзиву, позивачем заяв по суті справи подано не було. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Судом встановлено, що 07.04.2018 між [PERSON] (орендодавець) та [PERSON] (орендар) було укладено договір оренди житлового приміщення, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду житлове приміщення, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кількість кімнат - 2, загальна площа 45 м2, для проживання орендаря та членів його родини в кількості 5 осіб. Орендодавець передає, а орендар приймає квартиру 07.04.2018 (а.с. 11-12). Згідно п. 2.2. Договору оренди житлового приміщення від 07.04.2018, орендодавець зобов`язується передати квартиру в технічно справному стані, придатному для проживання, у відповідності з будівельними та санітарними нормами в зазначений термін. Відповідно до положень п. 3.3., 3.5., 3.6. Договору оренди житлового приміщення від 07.04.2018, орендар зобов`язується: забезпечити збереження квартири, дбайливо ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, об`єктів благоустрою; компенсувати всі витрати орендодавцю, які виникли з вини орендаря; повернути житлове приміщення та майно орендодавця в тому самому стані, в якому вони були надані, з урахуванням природного зносу. Згідно п. 5.2. Договору оренди житлового приміщення від 07.04.2018, якщо сторони продовжують виконувати свої зобов`язання, зазначені цим договором, до закінчення терміну дії, то вважається, що він продовжений. Пунктом 6.1. Договору оренди житлового приміщення від 07.04.2018, в разі не виконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених цим договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні збитки в повному обсязі. 09.04.2020 орендодавець [PERSON] та орендар [PERSON] підписали Акт прийому-передачі житлового приміщення та майна до договору оренди житлового приміщення від 07.04.2018, відповідно до якого орендар прийняла для проживання житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , із переліченим майном (а.с. 14). Даним актом сторони також погодили, що орендар зобов`язується повернути цілим і збереженим зазначене майно і несе повну матеріальну відповідальність, зобов`язується використовувати побутові прилади та речі інтер`єру за призначенням. У випадку завдання збитків (механічного і візуального пошкодження меблів, побутових приладів, сантехніки та стану ремонту) орендар за свій рахунок зобов`язується його компенсувати матеріально, виконати ремонт або замінити зіпсовані речі інтер`єру та меблів (а.с. 14). Відповідно ч.1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Відповідно ч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Відповідно ч.1 ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Відповідно ч.1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1, 3 статті 767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймач зобов`язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі. Якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані. Відповідно ч. 1 ст.772 ЦК України наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження. Відповідно статті 773 ЦК України наймач зобов`язаний володіти та/або користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору. Якщо наймач володіє та/або користується річчю, переданою йому у найм, не за її призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця. Відповідно ч. 1-2 ст.779 ЦК України наймач зобов`язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Відповідно ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Відповідно ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Таким чином, даною нормою не передбачено обов`язкового нотаріального посвідчення договору найму житла. Відповідно ч. 1,2 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Відповідно ч. 1 ст. 813 ЦК України сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи. Відповідно ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно ч. 1, 3 ст. 819 ЦК України поточний ремонт житла, переданого у найм, зобов`язаний здійснювати наймач, якщо інше не встановлено договором. Переобладнання житлового будинку, в якому знаходиться житло, передане у найм, якщо таке переобладнання істотно змінить умови володіння та/або користування житлом, не допускається без згоди наймача. Відповідно ч.1 ст.820 ЦК України розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Таким чином, до правовідносин, що склались між сторонами застосовують положення про найм (оренду) житла, відтак укладаючи договір оренди житлового приміщення, відповідачка зобов`язана була забезпечити збереження орендованого майна у належному стані та у вигляді, який був при укладенні договору оренди житлового приміщення. Оскільки саме наймач (орендар) несе ризик відповідальності за пошкодження з його вини орендованого майна, то орендодавець відповідно ст.779 ЦК України вправі вимагати від нього відшкодування завданих збитків. 21.08.2022 позивачем засобами електронного листування було направлено повідомлення [PERSON] та повідомлено про те, що 12.09.2022 відбудеться візит до квартири з метою складання акту прийому-передачі житлового приміщення, з проханням забезпечити особисту явку чи уповноваженого представника (а.с.17). 25.08.2022 представником позивача поштовим зв`язком [PERSON] було направлено лист, у якому повідомлено про те, що 12.09.2022 відбудеться візит до квартири з метою складання акту прийому-передачі житлового приміщення, з проханням забезпечити особисту явку чи уповноваженого представника (а.с.15-16). 12.09.2022 орендодавцем [PERSON] було складено акти № 1 та № 2 здачі (прийому) житлового приміщення від орендаря до орендодавця, які підписані орендодавцем та свідками та в яких зазначено, що на момент прийняття квартири орендодавцем від орендаря, а саме 12.09.2022 виявлені пошкодження у квартирі [ADDRESS] та їх детальний перелік, з долученими до них фотознімками (а.с.18-25). Зазначені акти з додатками до них були направлені орендодавцем орендарю засобами поштового зв`язку та електронного листування (а.с. 26,27). 15.09.2022 представником позивача поштовим зв`язком [PERSON] було направлено повідомлення, у якому повідомлено про те, що 19.09.2022 ФОП [PERSON] відбудеться огляд та фіксацію пошкоджень квартири [ADDRESS] , після оренди квартири [PERSON] , для встановлення вартості нанесених збитків, з проханням забезпечити особисту явку чи уповноваженого представника (а.с.30). Таким чином, під час судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] не з`являлась на зустрічі для складання відповідних актів, не відшкодувала спричинену шкоду, через недбале ставлення до орендованого майна та не привела квартиру у належний стан. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положення ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ч. 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктне зобов`язання - це зобов`язання, в якому особа, що протиправно і винно заподіяла шкоду особистості громадянина або його майну, зобов`язана її відшкодувати, а потерпілий має право на відшкодування заподіяної шкоди у повному обсязі. У деліктних цивільних правовідносинах реалізуються зобов`язально-правові засоби захисту абсолютних прав. Потерпілий набуває права вимоги про відшкодування збитків, і він має право пред`явити позов про збитки. Праву потерпілого відповідає обов`язок заподіювача шкоди відшкодувати заподіяну шкоду. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. [PERSON] як у позасудовому, так і в судовому порядку не надано жодного доказу на спростування своєї вини у спричиненій позивачу шкоді, а також доказів, що свідчили б про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між виконанням договору оренди та наявністю збитків. За положень ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження розміру матеріального збитку позивачем надано до суду звіт про оцінку збитків. Відповідно до звіту про оцінку збитків № 87/22 від 01.10.2022, складеного ФОП « [PERSON] », розмір матеріальних збитків, який завдано власнику в результаті пошкодження орендарем [PERSON] кв. [ADDRESS] станом на момент складання звіту становить 218 444,00 грн. (а.с. 32-77). 13.10.2022 представником позивача, адвокатом Ясинецьким О.А. було направлено [PERSON] претензію про відшкодування завданої матеріальної шкоди у розмірі 218 444,00 грн., яка залишилась без відповідного реагування з боку останньої. Відповідачка, у свою чергу, не надала інший розрахунок - звіт про оцінку вартості матеріального збитку, також іншими належними та допустимими доказами не спростовує оцінку матеріального збитку. Таким чином, суд доходить до висновку, що заявлений позивачем до стягнення розмір матеріального збитку є обґрунтованим та підтвердженим належними та достатніми доказами, відтак позовна вимога про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди, завданої в результаті пошкодження меблів та квартири [ADDRESS] у розмірі 218 444,00 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відтак, ураховуючи встановлене судом у розрізі спірних правовідносин, зважаючи на принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, закріплення адекватного захисту права або інтересу, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої (правової) допомоги, суд виходить з такого. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Великою Палатою Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/92/15/15-ц визначено, що пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої (правової) допомоги до суду надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 25.08.2022, укладений між аадвокатом Ясинецьким Олегом Анатолійовичем та [PERSON] ; акт надання послуг від 27.10.2022; квитанція до прибуткового касового ордера № 88 від 27.10.2022. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, враховуючи наведене, встановлені судом під час судового розгляду обставини понесення витрат на правову допомогу, суд доходить до висновку, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу (правову) допомогу є обґрунтованими, а їх розмір є співмірним із складністю справи, що підтверджується наданими до суду доказами, відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн, які документально підтверджені наданими позивачем доказами. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору на суму 2 184,44 грн. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, клопотання позивача про стягнення з відповідачки витрат по сплаті вартості на проведення звіту про оцінку збитків в сумі 3 500,00 грн. є обґрунтованим, підтвердженим доказами та таким, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди, в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved