Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернулася до Немирівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] , Брацлавської селищної ради про визнання заповіту недійсним, мотивуючи її тим, що вона, народилась [INFO] в с. Бортники Тульчинського району Вінницької області. Її батьками являються [PERSON] та мати [PERSON] . Мати позивачки - [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала в с. Вишківці колишнього Немирівського району у своєму власному будинку. Тривалий час перед смертю мати позивачки хворіла. Вона фактично не бачила. Ця фізична недуга дала поштовх на погіршення також її психічного здоров`я. [INFO] мати позивачки померла. Позивачка, як дочка покійної матері, як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений законом шестимісячний термін після смерті матері звернулась із письмовою заявою до Немирівської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини. Однак, державним нотаріусом було повідомлено про те, що вже відкрита спадкова справа після смерті її матері за заявою відповідачки на підставі заповіту покійної матері, який вона ніби склала перед смертю. Звернувшись із відповідним запитом до колишньої Вишковецької сільської ради Немирівського району, позивачці було надано копію заповіту покійної матері, який датований 07 жовтня 2020 року, відповідно до змісту якого покійна мати - [PERSON] все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, заповіла відповідачці [PERSON] , яка являється дружиною племінника покійної. Даний заповіт було посвідчено посадовою особою Вишковецької сільської ради Немирівського району, а саме - секретарем ради [PERSON] . Позивачка була здивована, отримавши дані про вказані факти, так як перед смертю та раніше мала неодноразово розмови із покійною матір`ю і ніяких намірів про підписання якихось заповітів вона не висказувала. В порушення вимог п. 1.4 Розділу ІІІ зазначеного вище «Порядку…», де вказано, що «заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача…», в тексті оскаржуваного заповіту зазначено, що заповідач « [INFO] », хоча насправді вона - [INFO] , про що свідчить наявність паспорта покійної та її свідоцтва про смерть. В п. 1.4 «Порядку…» вказано, якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього «Порядку…». Таким громадянином, як слідує із тексту заповіту, являється [PERSON] . Пункт 2.6 розділу II «Порядку…» передбачає, якщо особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов`язково повинна бути присутня особа і підтвердити своїм підписом, що зміст заповіту відповідає волі учасника нотаріальної дії. Як вбачається із тексту оскаржуваного заповіту [PERSON] /чи інша особа написала своєю рукою слово «Касімова», хоча в дійсності повинна була проставити саме свій підпис. Ще однією важливою обставиною являється те, що у тексті заповіту зазначено, що складений він був якоби по місцю проживання покійної, а саме - в житловому будинку по [ADDRESS] , хоча зареєстрована покійна була по [ADDRESS] , про що свідчить відповідна відмітка у її паспорті на сторінці № 12 . Так, посадова особа, яка засвідчувала заповіт, отримавши сумніви щодо обсягу цивільної дієздатності покійної матері, тобто внаслідок фізичного та психічного стану вона могла не усвідомлювати значення своїх дій, зобов`язана була звернутися до органу опіки та піклування для встановлення факту наявності чи відсутності опіки або піклування внаслідок не здатності матері усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Цього зроблено не було. Позивачка отримала відомості від: сімейного лікаря покійної матері [PERSON] , сестер покійної: [PERSON] , [PERSON] , сусідки покійної [PERSON] , які одностайно підтверджують факт перебування матері перед смертю у вкрай тяжкому психічному стані - у неї розвивався віковий склероз і почастішали випадки несприйняття дійсних подій, правильної життєвої ситуації, викликані напевне похилим віком, тяжкою фізичною вадою, очікуванням смерті. Важливим також моментом на думку позивачки являється те, що перед оскаржуваним заповітом покійної матері існує інший заповіт, який датований 05 вересня 2020 року, посвідчений також посадовою собою Вишковецької сільської ради Немирівського району, тобто оскаржуваний заповіт був складений через місяць після попереднього. Волевиявлення покійної матері в попередньому заповіті є інше. Зазначені факти ставлять під обґрунтований сумнів того, що волевиявлення покійної матері, яке зафіксоване у заповіті від 07 жовтня 2020 року, є саме її волею в момент, коли вона усвідомлювала значення своїх дій. У зв`язку з цим, що позивачка вважає, що даний заповіт недійсний, тому звернулася до суду з даним позовом. Виклад позиції відповідача. 24.06.2021 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] , Брацлавської селищної ради про встановлення факту, що має юридичне значення, яка мотивована тим, що в провадженні Немирівського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа № 930/1173/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Брацлавської селищної ради про визнання недійсним заповіту. У свій позовній заяві [PERSON] просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 07 жовтня 2020 року секретарем виконавчого комітету Вишковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області і зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій виконавчого комітету Вишковецької сільської ради Немирівського району за № 52, від імені покійної [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Вишківці Немирівського району Вінницької області, на користь відповідачки [PERSON] . 02.06.2021 року ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області було відкрито провадження по даній справі. Спадкоємцем за заповітом, посвідченим секретарем Вишковецької сільської ради від 07.10.2020 року на спадкове майно після смерті [PERSON] , є позивачка, [PERSON] , інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає. Однак, в тексті заповіту зазначено, що заповідач [INFO] , що є помилковим, так як згідно паспортних даних та свідоцтва про смерть, датою народження заповідача є [INFO] . Заповіт був посвідчений секретарем Вишковецької сільської ради. На даний час Вишковецьку сільську раду реорганізовано в зв`язку із чим відсутня можливість звернутись до організації, яка посвідчила документ з метою внесення до нього відповідних виправлень, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом. Заяви, клопотання позивача, відповідача 24.06.2021 року на адресу суду адвокатом Примаковою В.В., яка представляє інтереси [PERSON] подано заяву про відкладення судового засідання, що призначено на 01.07.2021 року. 25.06.2021 року на адресу суду від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшла заява про виклик свідків, клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, заява про забезпечення доказів та заява про забезпечення позову. 21.09.2021 року на адресу суду від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. 21.09.2021 року на адресу суду від позивача за первісним позовом [PERSON] надійшла заява про забезпечення доказів та заява про забезпечення позову. 21.09.2021 року на електронну адресу суду від представника відповідача Брацлавської селищної ради надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить рішення винести на розсуд суду. 21.09.2021 року на адресу суду від представника відповідача за первісним позовом, адвоката Примакової В.В. надійшла заява про виклик свідків. 12.04.2022 року на адресу суду від представника відповідача за первісним позовом, адвоката Примакової В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи. 16.05.2022 року на електронну адресу суду від представника відповідача за первісним позовом, адвоката Примакової В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи. 11.08.2022 року на адресу суду від зав. судово-психіатричним відділенням КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка» надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів. 12.09.2022 року на адресу суду повторно від в.о. зав. судово-психіатричним відділенням КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка» надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів. 13.01.2023 року на адресу суду надійшло повідомлення зав. судово-психіатричним відділенням КНП «ВОКПЛ ім. акад. О.І. Ющенка» про повернення справи до суду без виконання, у зв`язку із ненаданням ухвали сулу про призначення експертизи та не оплатою. 20.02.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача Брацлавської селищної ради надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить рішення винести на розсуд суду. 20.03.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача за первісним позовом, адвоката Примакової В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи. 20.03.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача за первісним позовом, адвоката Примакової В.В. надійшло клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції. 27.03.2023 року на адресу суду від представника позивача за первісним позовом, адвоката Кіцули В.І. надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату. 12.06.2023 року на адресу суду від представника позивача за первісним позовом, адвоката Кіцули В.І. надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату. 13.11.2023 року на адресу суду від представника позивача за первісним позовом, адвоката Кіцули В.І. надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату. 19.12.2023 року на адресу суду від представника позивача за первісним позовом, адвоката Кіцули В.І. надійшла заява про відкладення судового засідання на іншу дату. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 02.06.2021 року прийнято вище вказану позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалами суду від 25.06.2021 року відмовлено у задоволенні заяви позивача за первісним позовом про забезпечення доказів та забезпечення позову. Ухвалою суду від 21.09.2021 року заяву позивача за первісним позовом про забезпечення позову задоволено. Ухвалою суду від 17.11.2021 року задоволено клопотання позивача за первісним позовом про забезпечення доказів. Ухвалою суду від 17.11.2021 року зустрічну позовну заяву про встановлення факту, що має юридичне значення повернуто [PERSON] . Ухвалою суду від 12.04.2022 року прийнято зустрічну позовну заяву про встановлення факту, що має юридичне значення. Ухвалою суду від 21.06.2022 року призначено у справі посмертну судову психіатричну експертизу. Провадження по справі зупинено до проведення експертизи. Ухвалою суду від 17.01.2023 року відновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 20.03.2023 року клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено. Ухвалою суду від 17.07.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі, та призначено до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Викликано у судове засідання свідків. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, адвокат Кіцула В.І. позовну заяву про визнання заповіту недійсним підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом, адвокат Примакова В.В. просила зустрічну позовну заяву задовольнити у повному обсязі та відмовити у задоволенні первісної позовної заяви. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Дослідивши матеріали справи, судом встановлено що [PERSON] народилася [INFO] в с. Бортники, Тульчинського району Вінницької області. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.11) [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.11.1993 року, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 20 листопада 1993 року зроблено запис № 7. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища чоловікові: « [PERSON] », дружині: « [PERSON] » (а.с.10) [PERSON] померла [INFO] в с. Вишківці, Немирівського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.12) [PERSON] є власницею земельних ділянок, кадастровий номер 0524380600:01:002:0203 та 0524380600:01:002:0141, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області та житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.33-35) [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18 червня 1995 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка: « [PERSON] », дружини: « [PERSON] », що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.40) Згідно довідки № 1872 від 10.06.2021 року виданої Брацлавської селищною радою вбачається, що [PERSON] з 26.10.2020 року та на час смерті була зареєстрована по [ADDRESS] . Разом з нею в одному житловому будинку були зареєстровані племінник [PERSON] , дружина племінника [PERSON] та син племінника [PERSON] (а.с.43). Крім того про даний факт свідчить і виписка з погосподарської книги Вишковецької сільської ради, книга № 2 за 2016-2020 роки (а.с.44). Відповідно до заповіту від 25 вересня 2020 року, складеного у с. Вишківці, Немирівського району Вінницької області, [PERSON] , яка народилася [INFO] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення свої дій, діючи добровільно, попередньо ознайомлена із вимоги чинного законодавства щодо недійсності правочинів, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: « все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати мені на день смерті, а також належні мені майнові права на час смерті, я заповідаю [PERSON] , належну мені земельну ділянку площею 3,6124 га, яка розташована на землях Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, кадастровий номер 0524380600:01:002:0142, я заповідаю [PERSON] ». У зв`язку із фізичною вадою заповідачки - зору, на її особисте прохання та за її дорученням прочитання заповіту секретарем сільської ради також свідками вголос, даний правочин підписано [PERSON] . Свідки попереджені секретарем сільської ради про необхідність дотримання таємниці заповіту. Текст заповіту прочитано свідками особисто (а.с.83-84) Відповідно до заповіту від 07 жовтня 2020 року, складеного у с. Вишківці, Немирівського району Вінницької області, [PERSON] , яка народилася [INFO] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення свої дій, діючи добровільно, попередньо ознайомлена із вимоги чинного законодавства щодо недійсності правочинів, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, та все те, що буде належати мені на день смерті, а також належні мені майнові права на час смерті, я заповідаю [PERSON] ». [PERSON] підтвердила, що цей заповіт не носить характер фіктивного та удаваного правочину. Зміст статей 207, 1233, 1241, 1253, 1254, 1307 Цивільного кодексу України їй секретарем Вишковецької сільської ради роз`яснено. У зв`язку з фізичною вадою заповідача - відсутністю зору, на її особисте прохання та за її дорученням, після прочитання заповіту секретарем сільської ради, а також свідками вголос, даний заповіт у присутності заповідача підписано [PERSON] . Підпис на заповіті складається із прізвища заповідача « [PERSON] ». Свідки попереджені секретарем сільської ради про необхідність дотримання таємниці заповіту. Текст заповіту прочитано свідками особисто. Заповіт посвідчено та записано у присутності свідків секретарем Вишковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, [PERSON] . За бажанням заповідача, заповіт складено по місцю її проживання за адресою: [ADDRESS] . Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 52 (а.с.86) Також у судовому засіданні досліджено амбулаторну картку (а.с.67) та медичну карту амбулаторного хворого [PERSON] (а.с.89) У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що на період складання першого та другого заповітів вона працювала секретарем Вишковецької сільської ради. Свідок приїхала робити перший заповіт у домоволодіння [PERSON] . Свідок записала заповіт, як того хотіла [PERSON] . Через деякий час до неї, як секретаря сільської ради, приїхали знову, та покійна [PERSON] змінила свою думку із приводу спадкоємців. [PERSON] не скаржилася на стан свого здоров`я, на умови проживання. На думку свідка, волевиявлення [PERSON] було вільним, відповідало її волі. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її племінницею, померла [PERSON] є її старшою сестрою, а [PERSON] є невісткою померлої. На переконання свідка, [PERSON] з чоловіком змусили [PERSON] залишити саме такий заповіт. [PERSON] не допускала нікого до [PERSON] , яку вони залишали самі у дома, при цьому їхали на роботу. На переконання свідка, [PERSON] не хотіла складати заповіт на користь [PERSON] . Свідок вважає, що померла мала «старчеський маразм», бо часто все забувала, до того ж була незрячою. Свідок [PERSON] до будинку, де лежала [PERSON] не заходила, оскільки [PERSON] з чоловіком її туди не допускали. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є її племінницею, а [PERSON] невісткою. [PERSON] її рідна сестра. Покійна [PERSON] не хотіла жити у дочки [PERSON] в м. Одеса, тому невістка забрала її до себе. Покійна [PERSON] була сліпою. [PERSON] не допускала нікого до [PERSON] , яка прожила у неї не більше трьох місяців. Будинок, де залишали [PERSON] . [PERSON] з чоловіком був постійно на замку. На переконання свідка, [PERSON] не хотіла складати заповіт на користь [PERSON] , та остання вмовила її це зробити. Заповіт писався на подвір`ї свідка, та вона хотіла що один із паїв померла заповіла їй. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що що була свідком при складанні заповіту покійної [PERSON] , оскільки остання була сліпою. Покійна особисто та свідомо виявила бажання заповісти майно [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що була свідком при складанні заповіту покійної [PERSON] , оскільки остання була сліпою. Покійна особисто виявила бажання заповісти майно [PERSON] . В хаті у [PERSON] , де проживала покійна [PERSON] , було чисто. [PERSON] була доглянутою та була при своєму розумі. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У статтях 1233, 1234 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 ЦК України. Цією правовою нормою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. У частині четвертій статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до статті 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Згідно з частинами першою, другою статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. На заповіт як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має потрібного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з істотним порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати його складання тощо). Відтак дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право за законом, не має істотних порушень стосовно його форми та посвідчення, за умови, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, допоки ця презумпція не буде спростована. Отже, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені ним обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто у разі його нікчемності) або якщо оспорюваний правочин визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц зроблено висновок, що «правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію». Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа (абзац 1 частини четвертої статті 207 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року в справі № 755/8686/17 зазначено, що «аналіз абзацу 1 частини четвертої статті 207 ЦК України свідчить, що у певних випадках допускається підписання правочину іншою особою, якщо сторона правочину має різного роду вади, що заважають їй це зробити. У цьому разі порядок підписання іншою особою правочину регламентується частиною четвертою ст.207 ЦК України. Особа, яка підписує правочин (рукоприкладник), сама не є стороною правочину. Жодних прав і обов`язків щодо правочину, який нею підписується, в неї не виникає. Її роль зводиться виключно до заповнення певної вади особи, яка є стороною правочину». Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21), від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21), про те, що свобода заповіту є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Положення частини четвертої статті 207, статей 1247, 1248, 1253 ЦК України свідчать про те, що наявність підстав для підписання заповіту іншою, аніж заповідач особою, а також для посвідчення заповіту при свідках, якщо заповідач не може сам прочитати заповіт, може доводитись в суді не лише медичними документами про стан здоров`я заповідача, а й іншими доказами. До такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 18 серпня 2021 року у справі № 551/335/18. Відповідно до п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: "У зв`язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: [ADDRESS] "). (далі - Порядок) Відповідно до п. 2.3 Порядку, у разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування. Відповідно до п. 2.5 Порядку, при вчиненні нотаріальних дій визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому статтею 44 Закону України "Про нотаріат". Відповідно до Порядку, посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою за правилами, викладеними у пункті 2.6 розділу II цього Порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Як роз`яснено у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 35 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Правовстановлюючий документ - це документ, який підтверджує права певного суб`єкта та складений у порядку, передбаченому законодавством. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявнику реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження належною їй часткою квартири з дотриманням вимог чинного законодавства. За ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ч.1 ст.80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Висновки суду Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що заповіт від 05 лютого 2019 року, посвідчений секретарем Вишковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, є недійсним, оскільки при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства, зокрема у заповіті вказана помилкова дата народження заповідача, підпис на заповіті іншої особи складається із слова « [PERSON] ». Крім того, складений [PERSON] заповіт не відповідав її волі, оскільки вона не усвідомлювала значення своїх дій. Судом встановлено, що на прохання [PERSON] із її слів секретарем Вишковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області [PERSON] складений заповіт та до підписання прочитаний уголос останньою та свідками [PERSON] та [PERSON] про що свідчать їх власноручні підписи. Секретарем сільської ради встановлено особу заповідача, перевірено її дієздатність, встановлено її дійсну волю на розпорядження майном на випадок смерті. В свою чергу, у заповіті вказана причина, через яку заповідач власноручно не могла підписати заповіт, у зв`язку із фізичною вадою заповідача - відсутністю зору. Як вбачається із матеріалів справи, під час посвідчення оспорюваного заповіту секретарем сільської ради дотримано вимоги статей 1247, 1248 ЦК України, а позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів порушення вимог чинного законодавства при його складанні чи посвідченні і не доведено, що волевиявлення спадкодавиці не було вільним та не відповідало її внутрішній волі. Заповіт посвідчувався в присутності свідків і зачитувався ними вголос, у зв`язку із вадою заповідача - відсутністю зору, що відображено в тексті заповіту і підтверджено показами допитаних у судовому засіданні свідків. Підписання заповіту іншою особою, у зв`язку вадою заповідача - відсутністю зору, не суперечить нормам закону, оскільки це відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном. У судовому засіданні усі свідки підтвердили, що покійна самостійно не могла підписати заповіт, так як мала вади зору, а тому заповіт було підписано в присутності свідків. Проте, свідки мають різні думки щодо волевиявлення покійної на розпорядження належним їй майном на користь [PERSON] . Доводи позивача за первісним позовом, що перед оскаржуваним заповітом покійної матері існує інший заповіт, який датований 05 вересня 2020 року, посвідчений також посадовою собою Вишковецької сільської ради Немирівського району, тобто оскаржуваний заповіт був складений через місяць після попереднього, не можуть доводити недійсність заповіту від 07 жовтня 2020 року, оскільки заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Отже, підстав для висновку про недійсність оспорюваного заповіту, немає. З огляду на це, позивачем за первісним позовом не надано безспірних доказів на підтвердження недійсності чи нікчемності оспорюваного заповіту, не доведено факту складення оскаржуваного заповіту з порушенням норм щодо його форми та посвідчення, що за змістом статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Виходячи з викладеного вище, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість зустрічної позовної заяви та необхідність захисту прав позивача за зустрічним позовом шляхом встановлення факту того, що заповіт, від 07 жовтня 2020 року посвідчений [PERSON] , секретарем Вишковецької сільської ради Немирівського району Вінницької області, зареєстрований в реєстрі за № 52, складений від імені [PERSON] , яка народилася [INFO] , складено від імені [PERSON] , яка народилася [INFO] , оскільки вказаний факт підтверджується матеріалами справи та показаннями свідків. Розподіл судових витрат У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, при зверненні до суду із зустрічною позовною заявою, [PERSON] було сплачено 908 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № 56332149 від 08.06.2021 року, та суд прийшов до висновку про задоволення зустрічної позовної заяви у повному обсязі, із відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом підлягає стягнення сума, сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved