Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що 24.07.2013 року заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №344/9616/13-ц позовну заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №010/14-10-1002G220 укладеним в межах Генеральної угоди №220 в розмірі 3 772 815,99 грн. та по 1 720,50 грн. з кожного судових витрат. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.09.2013 року в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд та скасування заочного рішення суду від 24.07.2013 року по цивільній справі №344/9616/13-ц за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. На виконання даного заочного рішення, 24.10.2013 року Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист №344/9616/2013 відносно боржника [PERSON] та боржника [PERSON] . Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2017 року апеляційну скаргу представника ТОВ «ФК «Форінт» задоволено. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2017 року скасовано, постановлено нову ухвалу про задоволення заяви ТОВ «ФК «Форінт». Замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» у виконавчих провадженнях щодо виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2013 року ВП [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 3 772 815,99 грн та ВП [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 3 772 815, 99 грн. Задовольнивши заяву ТОВ «ФК «Форінт» про заміну сторони виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ТОВ «ФК «Форінт», уклавши з банком договори відступлення права вимоги за кредитним договором та договором поруки, отримав право вимоги за цими зобов`язаннями, відповідно, має право на набуття статусу сторони виконавчого провадження. 06.11.2020 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області у справі №344/9616/13-ц залишено без задоволення заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 24.07.2013 року у справі №344/9616/13-ц. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19.04.2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] , [PERSON] , на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 24.07.2013 року у справі за позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт», до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.05.2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 24.07.2013 року. 19.07.2023 року постановою касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по справі №? 344/9616/13 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 19.04.2021 року та від 05.05.2021 року залишено без змін. Виконавчий документ на виконання рішення суду неодноразово був на примусовому виконанні у органі ДВС. В черговий раз був пред`явлений на виконання 22.06.2021, який наразі перебуває на примусовому виконані у приватного виконавця Івано-Франківської області Безрукого О.В., постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.06.2021 за [NUMBER]. Зобов`язання Відповідачем ( [PERSON] ) на сьогоднішній день так і не виконанні. У липні 2023 року ТОВ «ФК «Форінт» (кредитору/стягувачу) під час отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що 30.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І., зареєстрований в реєстрі за №10458. Таким чином, боржник [PERSON] знаючи про наявність у нього заборгованості перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого на даний момент є ТОВ «ФК «Форінт») визначеної судовим рішенням від 24.07.2013 року по справі №344/9616/13-ц, шляхом укладення 30.12.2015 року вищевказаного Договору купівлі-продажу земельної ділянки, відчужив вищенаведене нерухоме майно (земельну ділянку) на користь своєї колишньої дружини. ТОВ «ФК «Форінт» вважає, що зазначений Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.12.2015 року, підлягає визнанню недійсним, оскільки вчинений виключно з метою вибуття із власності боржника [PERSON] земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 822431526101, кадастровий номер: 2610100000:12:001:0616, загальною площею 0,0496 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, адреса: Івано-Франківська обл., м.Івано-Франківськ, «Бистриця Надвірнянська» Івано-Франківське садівниче товариство), з метою недопущення її арешту та примусової реалізації в межах відкритого виконавчого провадження. Представником позивача зазначається, що оспорюваний правочин щодо відчуження за Договором купівлі проваджу від 30.12.2015 року земельної ділянки кадастровий номер 261010000:12:001:0616 загальною площею 0,0496 га, вчинено між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] , та укладання вказаного правочину мало іншу мету, якою є ухилення від виконання грошових зобов`язань і зробити неможливим виконання судового рішення від 24.07.2013 року по справі №344/9616/13-ц про стягнення грошових коштів з [PERSON] . Відповідачу [PERSON] достеменно було відомо про наявність невиконаних зобов`язань перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт») з повернення грошових коштів за кредитним договором №010/14-10-1002220 від 24.12.2007, оскільки він є позичальником та якому 06.09.2013 ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області було відмовлено в задоволенні заяви про перегляд та скасування заочного рішення суду від 24.07.2013 у справі №344/9616/13-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] . Відтак, з моменту наявності невиконаних зобов`язань кожний правочин вчинений боржником ( [PERSON] ) на шкоду кредитора (ТОВ «ФК «Форінт») набуває ознак фраудаторного правочину. Розуміючи, що у разі не переоформлення майна на іншу особу, на таке майно буде звернуто стягнення в рахунок часткового погашення значних боргових зобов`язань, з метою ухилення від виконання зобов`язання, [PERSON] здійснив свідомо переоформлення належного йому майна на користь своєї колишньої дружини шляхом укладання договору купівлі-продажу. Вважають, що дії боржника є недобросовісними, оскільки переоформлення нерухомого майна на свою колишню дружину, при наявності значних боргових зобов`язань, свідчить про вчинення дій на шкоду кредитора, виключно з метою уникнути звернення стягнення на таке майно (уникнення сплати боргу), позбавивши можливості кредитора частково задовільнити свої вимоги за рахунок такого майна. 22.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким Олегом Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] 3 примусового виконання вищевказаного виконавчого листа від 24.10.2013 року. На даний момент дане виконавче провадження є діючим. Зазначені зобов?язання не виконанні та у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення з задоволенням значної суми боргу. За таких обставин ТОВ «ФК «Форінт» вважає своє право порушеним, оскільки при наявності у власності боржника [PERSON] земельної ділянки кадастровий номер: 2610100000:12:001:0616, надало б Товариству як Стягувачу в межах виконавчого провадження [NUMBER] можливість задовільнити частково свої вимоги за рахунок зазначеного майна в порядку Закону України «Про виконавче провадження». Неправомірне відчудження боржником зазначеного майна на користь своєї колишньої дружини позбавляє ТОВ «ФК «Форінт» такої можливості. Просять суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0496 га, яка розташована в Івано-Франківському садівничому товаристві «Бистриця Надвірнянська», місто Івано-Франківськ, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:12:001:0616, укладений 30.12.2015 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №10458, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І. та зареєстрований в реєстрі за №10458; скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер: 2610100000:12:001:0616, загальною площею 0,0496 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, адреса: Івано-Франківська обл., м.Івано-Франківськ, "Бистриця Надвірнянська" Івано-Франківське садівниче товариство, за [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 822431526101. Стягнути із відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні, в режимі відео конференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися про дату та час судових засідань повідомлялися належним чином про причини неявки суд не повідомили. Відзиву на позов від відповідачів не надходило. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомили, а представник позивача не заперечив проти заочного розгляду справи, Суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.07.2013 року стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 3 772 815 (три мільйони сімсот сімдесят дві тисячі вісімсот пятнадцять) гривень 99 коп. заборгованості за кредитним договором № 010/14-10-1002G 220, укладеним в межах Генеральної кредитної угоди № 220. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», по 1720 (одна тисяча сімсот двадцять) гривень 50 коп., з кожного, витрат по оплаті судового збору (а.с.9). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.09.2013 року в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд та скасування заочного рішення суду від 24.07.2013 року по цивільній справі №344/9616/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. На виконання даного заочного рішення, 24.10.2013 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист №344/9616/2013 відносно боржника [PERSON] 30.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Сопків З.І. та зареєстровано в реєсті за №10458 відповідно до якого [PERSON] , ("Продавець"), з однієї сторони, та гр. [PERSON] , („Покупець"), з другої сторони, склали цей договір про таке: [PERSON] передає у власність - продає, а гр. [PERSON] приймає у власність - купує земельну ділянку площею 0,0496 га (нуль цілих чотириста дев`яносто шість десятитисячних гектара), яка розташована в Івано-Франківському садівничому товаристві "Бистриця Надвірнянська", місто Івано-Франківськ, цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки 2610100000:12:001:0616. Згідно п.3 Договору продаж земельної ділянки площею 0,0496 га вчинено за 80342 (вісімдесят тисяч триста сорок дві) гривні 08 копійок, які грошові кошти Продавець одержав від Покупця повністю до підписання даного договору. Як вбачається з п.п.8,9 продавець, заявив, що на момент укладення цього договору вищевказана земельна ділянка, нікому іншому не відчужена, під забороною чи арештом та заставою, в тому числі податковою не перебуває, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не передана, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб, не має. Продавець, заявив, що на час придбання вказаної земельної ділянки перебував у зареестрованому шлюбі з [PERSON] . Покупцю, даний факт відомий. Покупець, заявив, що грошові кошти на придбання вказаної земельної ділянки є особистими, оскільки вона розлучена, в іншому зареєстрованому шлюбі не перебуває, не проживає ні з ким однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с.30). 04 квітня 2017 року ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області ухвалу Івано-Франківського міського суду від 06 березня 2017 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» задоволено. Замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» у виконавчих провадженнях щодо виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2013 року ВП [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 3 772 815,99 грн. та ВП [NUMBER] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 3 772 815, 99 грн. (а.с.12-15). 22.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] з виконання виконавчого листа №344/9616/13 виданого Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 24.10.2013 року за яким боржником є [PERSON] , а стягувачем ТзОВ «Фінансова компанія «Форінт» про стягнення солідарно з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого та проживаючого по [ADDRESS] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого та проживаючого по [ADDRESS] , ідентифікаційний номер - [NUMBER] , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», що знаходиться по вул. Лєскова, 9 в м. Київ (ЄДРПОУ 14305909) - 3772815 (три мільйони сімсот сімдесят дві тисячі вісімсот п`ятнадцять гривень 99 коп. заборгованості за кредитним договором №010/14-10-1002G 220, укладеним в межах Генеральної кредитної угоди №220. Згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.04.2017р. замінено стягувача - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» у виконавчих провадженнях щодо виконання заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 24 липня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 3772815,99 грн. та про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 3772815,99 грн. (а.с.26) Постановою Верховного Суду у справі №344/9616/13 від 19.07.2023 року Касаційну скаргу [PERSON] залишено без задовлення. Ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 19.04.2021 року та від 05.05.2021 року залишено без змін (а.с.16-23). Згідно інформаційної довідки з Держваного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.07.2023 року, земельна ділянка кадастровий номер: 2610100000:12:001:0616, загальною площею 0,0496 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: Івано-Франківська обл., м.Івано-Франківськ, "Бистриця Надвірнянська" Івано-Франківське садівниче товариство на праві власності в розмірі частки - 1 зареєстрована за [PERSON] 30.12.2015 року на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2015 року (а.с.31) Станом на 20.09.2023 року виконавче провадження [NUMBER] перебуває у стані - відкрито, що підтверджується інформаційною довідкою про виконавче провадження (а.с.27). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів. Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. У частині п`ятій статті 203 ЦК України зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини. Обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони дійсного правочину та особу, яка прийняла виконання (подібний висновок щодо двостороннього правочину викладно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20)). У зв`язку з цим межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом. Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах. Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість. Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки. Формулювання «зловживання правом» передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права. Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) «використовувала / використовували право на зло»; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21)). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов"язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною). Правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом. Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати. Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства. Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій. Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно. Подібні висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 910/16579/20 (провадження № 12-60гс21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19), зазначено, що згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом. Отже, договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) зазначено, що позивач вправі звернутися до суду із позовом провизнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Так, судом встановлено, що Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.07.2013 року стягнуто солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», 3 772 815 (три мільйони сімсот сімдесят дві тисячі вісімсот пятнадцять) гривень 99 коп. заборгованості за кредитним договором № 010/14-10-1002G 220, укладеним в межах Генеральної кредитної угоди № 220. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», по 1720 (одна тисяча сімсот двадцять) гривень 50 коп., з кожного, витрат по оплаті судового збору. Відповідач, відчужуючи належну на праві власності земельну ділянку своїй колишній дружині [PERSON] був обізнаний про наявність рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.07.2013 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/14-10-1002G 220, на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у розмірі 3 772 815,99 грн. Оскільки договір купівлі-продажу укладений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, за відсутності погашення таких вимог, такий договір містить ознаки фраудаторності. Таким чином, відчужуючи майно після виникнення зобов`язання з повернення суми заборгованості за кредитним договором [PERSON] діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами, у зв`язку з чим договір купівлі-продажу не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, а тому позов в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки слід задовольнити. Щодо вимоги позову про скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер: 2610100000:12:001:0616, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Як передбачено ч. 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Таким чином зазначеною нормою Закону передбачено повернення у стан, що існував до відповідної державної реєстрації права власності, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 1 342,00 грн судового збору з кожного. На підставі наведеного та

Outcome: partial