Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

у жовтні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Деснянського суду м. Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з метою укладення договору дарування квартири [ADDRESS] , власником якої вона є договору купівлі-продажу від 18.07.2003 року, звернулася до нотаріуса, який при перевірці інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, виявив обтяження, зареєстроване 12.11.2004 11:55:06 за № 1464194 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м. Київ пр-т Перемоги, 11; підстава обтяження: ухвала, б/н, 18.07.2003, районний суд, Голосіївський; власник: [PERSON] . Під час ознайомлення з матеріалами справи № 2-3197, в межах якої була постановлена ухвала про накладення обтяження, їй стало відомо, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2003 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПП «Столична нерухомість» [PERSON] про стягнення суми завдатку, відмовлено. Проте, арешт на квартиру [ADDRESS] не скасовано. Для скасування обтяження на її майно, вона звернулася до суду, проте її заяву ухвалою від 2 серпня 2023 року залишено без задоволення та роз`яснено її право звернутися до суду за захистом свої порушених прав в порядку позовного провадження. Позивач просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2003 року № 2-3197, вилучивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформацію про обтяження, зареєстрованого 12.11.2004 11:55:06 за № 1464194 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м. Київ пр-т Перемоги, 11. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року вказану справу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 19-20). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2023 вказану справу розподілено судді Плахотнюк К.Г. (а.с. 26). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 13 листопада 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 28-29). Відповідачу наданий строк для надання відзиву, третій особі - пояснення щодо позову або відзиву. В судовому засіданні сторони відсутні, про час і місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог Закону. Позивач та її представник подали до суду заяву, в якій просять справу розглядати без участі позивача та її представника, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталася. Судові повістки, направлені судом по місцю реєстрації останньої, повернулися до суду з довідкою, в якій причинами повернення зазначено «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Третя особа: Перша київська державна нотаріальна контора подала до суду лист, в якому просить справу розглядати без участі представника. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 18 липня 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко В.Д. належить квартира [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.06.2023 (а.с. 7) на вказану квартиру на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 18.07.2003 реєстратором Першої київської державної нотаріальної контори накладено арешт. Власником квартири вказана відповідач [PERSON] З копії ухвали судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2003 року встановлено, що арешт був накладений ухвалою судді в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми завдатку (а.с. 8). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 грудня 2003 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с. 10-14). Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Судом встановлено, що арешт на вказану квартиру був накладений ухвалою судді Голосіївського районного суду від 18 липня 2003 року для забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми завдатку, в задоволенні якого рішенням суду від 19 грудня 2003 року, яке набрало законної сили, відмовлено. [PERSON] , яка була відповідачем у справі за позовом [PERSON] не є власником вказаної квартири. На підставі наведеного суд приходить висновку, що наявний арешт порушує права позивача, так як вона не має можливості реалізувати свої права, як власник. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, раніше застосованих судом у відношенні даного майна. Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Згідно вказаного Закону України державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеної квартири. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту її прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved