Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Зазначав, що відповідно до вироку Подільського районного суду м. Києва від 28.02.2017 його було виправдано за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 333 КК України. Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 28.11.2018 вирок Подільського районного суду м. Києва від 28.02.2017 залишено в силі. Процесуальні дії щодо збору доказів відносно нього було здійснено 27 та 29 березня 2012, тобто під слідством і судом він знаходився з кінця березня 2012 по грудень 2018. З 27.09.2012 відносно нього був застосований запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що істотно обмежувало його свободу пересування і цей стан зберігався протягом тривалого часу. Досудове розслідування у кримінальній справі здійснювалося службовими особами Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, процесуальне керівництво під час досудового розслідування, а також державне обвинувачення у суді підтримувала прокуратура м. Києва, правонаступником якої є - Київська міська прокуратура, Державна казначейська служба України фактично відшкодовує збитки, завдані незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства, прокуратури чи суду. При розгляді справи судами встановлено, що у його діях відсутній склад злочину, оскільки предмети, які він пересилав, не відносяться до таких, що підлягають експортному контролю взагалі, та не можуть, відповідно, бути предметами злочину, передбаченого ст. 333 КК України. Негативні наслідки немайнового характеру (моральна шкода) полягали у постійному хвилюванні та стресі, починаючи з моменту першого виклику до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області та до вступу в законну силу вироку суду, тобто протягом дуже тривалого часу. Протягом досудового слідства він бачив необ`єктивність та упередженість щодо нього службових осіб, які займалися цією справою, та власну безпорадність довести їм свою позицію. Протягом усього судового розгляду справи він відчував невпевненість щодо результату її розгляду (знаючи про дуже малий відсоток виправдувальних вироків в Україні), особливо з урахуванням того, яким чином сторона обвинувачення подавала докази і затягувала розгляд справи. Дуже тривалий час він був обмежений у пересуваннях через дію запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, що дуже істотно змінювало звичний для нього стиль та зміст життя. Спричинену йому таким чином моральну шкоду, з урахуванням її тривалості, інтенсивності, характеру вчинених щодо нього незаконних дій, тривалості дії запобіжного заходу він оцінює в 2 000 000 грн. При цьому, розмір мінімальної заробітної плати на момент звернення до суду - 5 000 грн., під слідством і судом він знаходився квітня 2012 по листопад 2018, тобто 80 місяців: 5000*80=400000 грн., а тому відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди не може бути меншим 400000 грн. Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідачів за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 2 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Представником Державної казначейської служби України подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог з огляду на те, що Казначейство, яке залучено до справи як відповідач, згідно зі своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не має фактичних даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяної йому моральної шкоди. Представником Київської міської прокуратури подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог з огляду на те, що позивачем не надано доказів підтвердження спричинення йому моральної шкоди, у тому числі незаконними діями або рішеннями прокуратури м. Києва (на даний час Київська міська прокуратура). До того ж, відсутні рішення, які б підтверджували неправомірні дії прокуратури. Не дано позивачем і доказів того, що застосування до нього запобіжного заходу вигляді підписки про невиїзд завадило йому вести звичний спосіб життя, відвідувати роботу, пересувати містом чи країною. Позивачем неправильно обчислено строк перебування під слідством та судом, який з часу кримінального провадження - 21.09.2012 до прийняття ухвали судом апеляційної інстанції - 28.11.2018, складає 74 місяці. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. Представником Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено про невизнання позовних вимог з огляду на те, що позивачем неправильно обчислено строк перебування під слідством та судом, який з часу застосування відносно нього запобіжного заходу - 27.09.2012 до прийняття ухвали судом апеляційної інстанції - 28.11.2018, складає 74 місяці. Розмір моральної шкоди значно завищений, а доказів підтвердження спричинення йому моральної шкоди не надано. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити. У відповідях на відзиви Державної казначейської служби України, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області і Київської міської прокуратури позивач вказав на те, що законодавцем надано йому право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, підтримав свій позов з викладених у ньому підстав і просив його задовольнити. У запереченнях на відповідь на відзив представник Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області підтримав свою правову позицію, викладену у відзиві і просив відмовити у задоволенні позову. У судове засідання 08.04.2024 представник позивача та представники Державної казначейської служби України, Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області і Київської міської прокуратури не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України ухвалив розглядати справу за відсутності учасників справи. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що відповідно до вироку Подільського районного суду м. Києва від 28.02.2017, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 28.11.2018, [PERSON] визнано невинуватим про пред`явленому обвинуваченню у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 333 КК України, і виправдано у зв`язку з відсутністю в діянні, в якому обвинувачується [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 333 КК України. Підписку про невиїзд [PERSON] , як запобіжний захід, обраний відповідно постанови слідчого від 27.09.2012 скасовано (а.с. 7-21 т. 1). За приписами пункту 14 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до частин першої та другої статті 532 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення ,якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На підставі системного аналізу наведених норм прав суд дійшов переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи від 27.09.2012 з дня застосування до [PERSON] запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, (оскільки інформація про дату та час повідомлення про підозру [PERSON] учасниками справи не надано) по 28.11.2018 - набрання виправдувальним вироком законної сили, тобто постановлення Київським апеляційним судом ухвали, якою виправдовуваний вирок Подільського районного суду міста Києва від 28.02.2017 залишено без змін. Виходячи з вищевикладеного, загальний строк перебування позивача під слідством і судом складає 74 місяці. Позивачем доказів на обґрунтування того, що загальний строк його перебування під слідством і судом складає 80 місяців суду не надано. Моральна шкода підлягає майновому відшкодуванню з обрахуванням відповідно до тривалості періоду такого незаконного перебування під слідством та судом з обов`язковою прив`язкою до мінімального розміру заробітної плати, оскільки це передбачено законом. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами пункту 2 частини другої статті 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Таким чином, позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Станом на час розгляду вказаної справи, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розмір мінімальної заробітної плати становить 7 100 грн. Разом з тим, зідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тобто на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №214/1543/15-ц. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600,00 грн. Отже, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлюються виключно розрахункові величини, передбачені на бюджетний рік. Саме відшкодування здійснюється на підставі Закону №266/94-ВР на момент такого відшкодування, а тому підлягає застосуванню Закон України «Про державний бюджет України на 2024 рік», яким визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600 грн. Згідно роз`яснень у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 9 вказаної вище постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів щодо недоведеності моральної шкоди, завданої позивачу, з огляду на тривалість перебування останнього під слідством і судом, вимушених змін у його житті. Порушення прав людини та одного з основоположних принципів, що лежить в основі кримінального права презумпції невинуватості, призводить до того, що особа, яку держава обвинувачує у скоєнні злочину, стикається із значними соціальними та особистими наслідками, зокрема, потенційною можливістю позбавлення волі, соціальним засудженням, а також з іншими психологічними та економічними витратами. Кримінальне переслідування, яке відбувалося з обвинувальним ухилом не може не вносити коректив до звичного життєвого укладу особи, які не завжди носять позитивний характер. Таким чином, враховуючи час незаконного перебування під слідством та судом позивача, а саме з 27.09.2012 по 28.11.2018, що становить 74 календарних місяців, а також розрахункову величину для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1 600,00 грн., яка передбачена ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», моральна шкоди, заподіяна позивачу складає 118 400 грн. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року по справі № 752/17832/14-ц зазначила, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вказаний розмір моральної шкоди відповідає обставинам справи, глибині та тривалості моральних страждань позивача, пов`язаних з характером пред`явленого йому обвинувачення, що призвело до зміни в організації його життя та докладання додаткових зусиль для відновлення морального стану. Такий висновок ґрунтується на вимогах наведених норм матеріального права ст. 23 ЦК України та відповідає положенням загальних засад цивільного законодавства, встановлених ст. 3 ЦК України, в тому числі і принципу справедливості, добросовісності та розумності. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного суду від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17. На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з Державного бюджету України на користь [PERSON] 118 400 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Outcome: partial