Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

У квітні 2023 адвокат Грибова О.О. в інтересах [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ТОВ «Мегаінвест Сервіс», в якому просила: - визнати припиненими зобов`язання за Кредитним договором від 09.04.2012 № 014/ZВІА85/3/1, у зв`язку з його виконанням; - визнати припиненими зобов`язання за Іпотечним договором від 09.04.2012 № 014/ZВІА85/3/1, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за Кредитним договором від 09.04.2012 № 014/ZВІА85/3/1; - стягнути судові витрати на користь [PERSON] з ТОВ «Мегаінвест Сервіс». Позовні вимоги мотивувала тим, що 09.04.2012 між [PERSON] та ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого став ПУАТ «Фідобанк», було укладено кредитний договір № 014/ZВІА85/3/1, у відповідності до якого ПАТ «Ерсте Банк» надало позивачу грошові кошти в сумі 249 787,85 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 08.04.2022. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань за Кредитним договором 09.04.2012 було укладено Іпотечний договір № 014/ZВІА8 5/3/1, предметом іпотеки була квартира, що розташована за адресом: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за законом № 1с-70 від 20.01.2003, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 2. Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № CL3NO15248 від 21.02.2020 право вимоги за Кредитним договором № 014/ZВІА85/3/1 від 09.04.2012 перейшло до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» за 114 656,94 грн. Заборгованість [PERSON] за Кредитним договором станом на 21.02.2020 становила 115 961,98 грн., з яких тіло кредиту -113 818, 89 грн., відсотки зв користуванням кредитом -2 143,09 грн., яка не була простроченою [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка незаконно вибула із його володіння, на підставі вчинення низки недійсних правочинів. Цей факт підтверджено Постановою Верховного суду по справі №759/13238/21 від 25.01.2023. На сьогоднішній день квартира витребувана у власність [PERSON] . Постановою Верховного суду по справі № 759/13238/21 від 25.01.2023 встановлено факт неправомірності звернення стягнення ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на належну [PERSON] квартиру шляхом її продажу 26.02.2020 на користь [PERSON] , у зв`язку з тим, що ТОВ «Мегаінвест Сервіс» не надсилало на адресу [PERSON] письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, передбаченого умовами кредитного договору та іпотечного договору та отримання такого повідомлення позивачем. Також суд прийшов висновку, що через недотримання приватним виконавцем Чулієвим А.А. та ДП «Сетам» норм закону під час проведення електронних торгів, а також у зв`язку із порушенням прав і законних інтересів позивача [PERSON] , пов`язаних із судовим захистом власних прав на спірну квартиру, проведені 09.06.2020 електроні торги та складені за їх наслідками документи слід визнати недійсними. Квартира витребувана у власність [PERSON] у набувача, який є недобросовісним. Також судом встановлено факт, що на момент переуступки прав вимогу за кредитним договором, яка відбулося 21.02.2020, [PERSON] не мав простроченої заборгованості перед ПУАТ «Фідобанк», а отже такі обставини не підлягають доведенню у даній справі і мають бути враховані судом під час ухвалення рішення по суті спору. Вказала, що 31.03.2020 [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «Мегаінвест Сервіс» грошові кошти у розмірі 115 961,98 грн., що підтверджується дублікатом квитанції від 31.03.2020 № 0.0.1664271958.1. ТОВ «Мегаінвест Сервіс» письмово підтвердило отримання 31.03.2020 платежу на суму 115 961,98 грн., однак безпідставно вважає зазначену суму штрафом за невиконання умов Кредитного договору. Посилання ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на зарахування зазначеної суми у сплату штрафу за невиконання умов кредитного договору та похідного від нього іпотечного договору є безпідставними, адже як випливає із листа ПУАТ «Фідобанк» № 02-795 від 30.04.2020 та Постанови Верховного суду по справі № 759/13238/21 від 25.01.2023, окрім заборгованості за тілом кредиту (яка не є простроченою) у розмірі 113 818,89 грн. та відсотками за користування кредитними коштами у розмірі 2 143,09 грн., [PERSON] не мав невиконаних зобов`язань щодо сплати штрафів за порушення кредитного та іпотечного договору. ПУАТ «Фідобанк» не направляв на адресу [PERSON] будь-яких письмових вимог, що підтверджується листом від ПУАТ «Фідобанк» та Актом приймання передачі оригіналів документів від 21.02.2020 між ПАУТ «Фідобанк» та ТОВ «Мегаінвест Сервіс», як направлення такого повідомлення від ТОВ «Мегаінвест Сервіс» Зазначила, що 31.03.2020 [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «Мегаінвест Сервіс» грошові кошти у розмірі 115 961,98 грн., що підтверджується дублікатом квитанції від 31.03.2020 № 0.0.1664271958.1, а ТОВ «Мегаінвест Сервіс» в подальшому підтвердило отримання даного платежу, тим самим відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору В результаті через бездіяльність ТОВ «Менаінвест Сервіс» із звернення із заявою до державного реєстратора про припинення іпотеки належної [PERSON] квартири порушуються його права власності, адже останній позбавлений можливості на власний розсуд розпоряджатися власним майном, а також існує загроза повторного незаконного звернення стягнення на квартиру [PERSON] з боку ТОВ «Мегаінвест Сервіс» у позасудовому порядку, незважаючи на припинення основного зобов`язання та іпотечного договору Зміна відомостей про державну реєстрацію обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно предмету іпотеки станом на 02.03.2023 - відсутня. Вказане, послугувало підставою для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки з боку ТОВ «Мегаінвест Сервіс» має місце порушення прав та інтересів [PERSON] 15.09.2023 адвокат Грибова О.О. в інтересах [PERSON] подала заяву про зміну предмету позову. в якій остаточно просила суд: - припинити зобов`язання за Кредитним договором від 09.04.2012 № 014/ZВ1А85/3/1, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Мегаінвест Сервіс», у зв`язку з його виконанням; - припинити іпотеку за Іпотечним договором від 09.04.2012 № 014/2ВІА85/3/1, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Мегаінвест Сервіс», у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; - провести реєстрацію відомостей про припинення іпотеки та обмеження нерухомого майна, внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за Іпотечним договором № 014/ZВІА85/3/1 від 09.04.2012, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк», правонаступником якого є ТОВ «Мегаінвест Сервіс», який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Авдієнко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 320, внесений запис про іпотеку № 37373904 від 09.04.2012 та внесений запис про накладення Заборони відчуження зазначеного в Іпотечному договорі № 014/ZВІА85/3/1 від 09.04.2012 майна, а саме: двокімнатну квартиру площею [ADDRESS] (реєстраційний номер 2041136380000) у вигляді заборони на нерухоме майно, запис про обтяження № 37373998 від 09.04.2012; - стягнути судові витрати на користь [PERSON] з ТОВ «Мегаінвест Сервіс». У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05.04.2023 позовну заяву залишено без руху (а.с. 69). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 18.04.2023 відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання у справі (а.с. 90). 12.05.2023 до суду надійшов відзив ТОВ «Мегаінвест Сервіс», в якому останнє проти позову заперечило, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказало, що основне зобов`язання [PERSON] за Кредитним договором від 09.04.2012 № 014/2ВІА85/3/1 не погашені. Сплачені [PERSON] 115 961,98 грн. є сплатою штрафу за невиконання умов кредитного договору. Тому, вважало, що відсутні підстави для припинення зобов`язань за Кредитним договором від 09.04.2012 № 014/ZВ1А85/3/1, так само як підстави для припинення похідних вимог щодо визнання припиненими зобов`язання за Іпотечним договором від 09.04.2012 № 014/ZВІА85/3/1, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, за Кредитним договором від 09.04.2012 № 014/ZВІА85/3/1. Просило відмовити у задоволенні позову (а.с. 93-98). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02.10.2023 прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову (а.с. 185). Відзив від ТОВ «Мегаінвест Сервіс» на позовну заяву з урахуванням зміни предмету позову не надходив. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 216). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Грибова О.О. позовні вимоги з урахуванням зміни предмету підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач, будучи в установленому порядку повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, явку представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, з клопотаннями з процесуальних питань не звертався. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 цієї статті визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. За таких обставин, враховуючи думку сторони позивача та те, що відповідачем подано відзив на позовну заяву із викладенням в ній позиції по суті спору, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Заслухавши позивача [PERSON] та його представника - адвоката Грибову О.О., повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 09.04.2012 між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір з фізичною особою № 014/ZB1А85/3/1, за яким позичальник отримав кредит у сумі 249 787,85 грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 08.04.2022 (а.с. 14-22). 09.04.2012 в забезпечення виконання кредитного договору № 014/ZB1А85/3/1 від 09.04.2012 між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 014/ZB1А85/3/1, згідно з яким в іпотеку було передано квартиру [ADDRESS] (а.с. 23-26). Відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № GL3NO15248 від 21.02.2020 права вимоги за даними кредитним та іпотечним договорами перейшли від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «Мегаінвест Сервіс» у розмірі 114 656,94 грн. (а.с. 27-37). Станом на момент відступлення ПАТ «Фідобанк» на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс» прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами розмір заборгованості позивача складала: за тілом кредиту - 113 818,89 грн., за відсотками за користування кредитними коштами - 2 143,09 грн. (а.с. 33). 31.03.2020 [PERSON] перерахував на рахунок ТОВ «Мегаінвест Сервіс» грошові кошти у розмірі 115 961,98 грн., що підтверджується дублікатом квитанції від 31.03.2020 № 0.0.1664271958.1. (а.с. 63). ТОВ «Мегаінвест Сервіс» письмово підтвердило отримання 31.03.2020 платежу на суму 115 961,98 грн. (а.с. 64). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 324572380 від 02.03.2023 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 61-62). З матеріалів справи вбачається, що квартира витребувана у власність позивача у відповідності до постанови Київського апеляційного суду від 03.08.2022 року у справі № 759/13238/21 (а.с. 42-60). Судом встановлено, що на момент звернення до суду у даній справі зміна відомостей про державну реєстрацію обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] станом на 02.03.2023 - відсутня. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізується у ст. 1 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов`язання чи настання одного з випадків, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку». За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Однією з таких підстав припинення зобов`язання, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору (п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). За змістом п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Припинення зобов`язань за кредитним договором його повним виконанням є підставою для задоволення вимог про зняття заборони відчуження нерухомого майна та виключення відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Державного реєстру іпотек. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання на підставі виконання. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання. За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання резюмується. Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 по справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) звернуто увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 по справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) зазначено, що встановивши факт припинення зобов`язання за договором кредиту внаслідок його повного виконання, а також те, що права кредитора в спірних правовідносинах підлягають захисту в порядку пред`явлення вимог на підставі статті 625 ЦК України, які виникають на підставі закону, а не договору та, відповідно, не забезпечені іпотекою, суд першої інстанції зробив правильний висновок про визнання зобов`язань за договором іпотеки припиненими. Колегія суддів Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25.05.2022 по справі № 263/8216/20 (провадження № 61-9100св21) процитувала висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 26.01.2022 в справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21) з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц, (провадження № 14-88цс19), якими зроблено наступний висновок, що: «Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку", пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору). Верховний Суд виходить з того, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив, що свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит боржник виконав в повному обсязі та належним чином, що підтверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Крім того, суди правильно врахували, що на момент звернення до суду із цим позовом відповідачем так і не було вчинено дій щодо припинення іпотеки у зв`язку із повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою, а обов`язок в іпотекодавця щодо безпосереднього звернення до іпотекодержателя із заявою про припинення обтяження відсутній». При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц, (провадження № 14-88цс19) міститься висновок про те, що зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора. Як вбачається зі змісту Постанови Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 500/4127/16-ц (провадження № 61-22142св18), правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст. 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 та ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі п. 7 ч. 1 ст. 16 ЦК України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування .Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Судом встановлено, що станом на момент відступлення ПУАТ «Фідобанк» на користь ТОВ «Мегаінвест сервіс» прав вимоги за кредитним та іпотечним договором, 21.02.2020 розмір заборгованості позивача складав за тілом кредиту - 113 818,89 грн., за відсотками за користування кредитними коштами - 2 143,09 грн., і така заборгованість не була простроченою, що підтверджується листом ПУАТ «Фідобанк» (а.с. 41) Відповідачем не надано доказів, які б спростовували дану обставину і підтверджували б факт невиконання або неналежного виконання позивачем умов кредитного та іпотечного договору, зокрема прострочення сплати платежів. Тому, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що повне виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором № 014/ZВІА85/3/1 від 09.04.2012, що підтверджується дублікатом квитанції від 31.03.2020 № 0.0.1664271958.1. (а.с. 63). При цьому, суд враховує, що відповідачем не надано доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, які б свідчили про порушення позичальником умов кредитного договору. Обставина повного припинення зобов`язань за кредитним договором позивачем доведена в розрізі конкретного зобов`язання на момент відступлення ПАТ «Фідобанк» на користь ТОВ «Мегаінвест Сервіс» прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами, про що позивачем надано суду підтверджуючі документи, що відповідають розрахунку його зобов`язань. Також, у матеріалах справи відсутні докази виникнення боргу в іншому розмірі та його обґрунтований розрахунок. Відтак, відсутні підстави для твердження, що має місце заборгованість, а також доведеність її розміру. Суд не приймає доводів відповідача, що позивач не погасив заборгованість за кредитним договором, оскільки суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів зазначеного, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом критично також оцінюються твердження відповідача про те, що сплачені [PERSON] 115 961,98 грн. є сплатою штрафу за невиконання умов кредитного договору, зокрема п. 5.1.3 кредитного договору та п. 4.1.5 іпотечного договору, та виходить з наступного. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є неналежне виконання боржником обов`язків, визначених умовами договору. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач вказує на порушення відповідачем умов п. 5.1.3 кредитного договору та п. 4.1.5 іпотечного договору як підставу для нарахування штрафу та зарахування сплаченої позивачем суми на його погашення, однак на порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України не представляє жодного доказу факту такого порушення. У справі встановлено, що ТОВ «Мегаінвест Сервіс» отримало право вимоги за кредитним договором з ПАТ «Фідобанк», яке є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк», з яким позивачем початково було укладено 09.04.2012 кредитний та іпотечний договори. На наявність наведених ТОВ «Мегаінвест Сервіс» порушень п. 5.1.3 кредитного договору та п. 4.1.5 іпотечного договору не вказують досліджені судом договори про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами від 21.02.2020. Отже, відповідач не виконав свого обов`язку, передбаченого ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved