Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

1.Позовні вимоги. 28 грудня 2023 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов позов, за яким позивач - [PERSON] , просить: -стягнути з фізичної особи [PERSON] ( [ADDRESS] . Паспорт: невідоме РНОКПП невідоме), на користь фізичної особи [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , п/р. IBAN: [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» , МФО: 305299) суму безпідставно набутих грошових коштів, у розмірі 66.774,00 ( шістдесят шість тисяч сімсот сімдесят чотири) гривень, 00 коп.; - стягнути з фізичної особи [PERSON] ( [ADDRESS] . Паспорт: невідоме РНОКПП невідоме), на користь фізичної особи [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , п/р. IBAN: [NUMBER] в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» , МФО: 305299) суму судового збору у розмірі 1073 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок). 2.Позиція позивача. У жовтні місяці 2022 року [PERSON] домовилась зі своїм родичем про те, що позичить йому грошові кошти. Із листопада місяця 2022 року, позивач здійснила вісім платежів на загальну суму 66774,00 грн., а саме: 1. Платіжне доручення №Р24А636101503D20469 від 22.11.2022 на суму 2954,00 грн.; 2. Платіжне доручення №Р24А806192213D28527 від 06.02.2023 на суму 3600,00 грн.; 3. Платіжне доручення №Р24А70544804D47790 від 11.01.2023 на суму 5000,00 грн.; 4. Платіжне доручення №Р24А821026409D46305 від 10.02.2023 на суму 6220,00 грн.; 5. Платіжне доручення №Р24А555610510D74845 від 02.12.2022 на суму 8000,00 грн.; 6. Платіжне доручення №Р24А506009092D24211 від 18.11.2022 на суму 12000,00 грн.; 7. Платіжне доручення №Р24А477966862D65412 від 11.11.2022 на суму 12000,00 грн.; 8. Платіжне доручення №Р24А600925864D40242 від 14.12.2022 на суму 17000,00 грн. У лютому 2023 року з позивачем зв`язався родич в повідомив про те, що ніяких платежів йому не надходило. Позивач перевірила дані і виявила, що неправильно (помилково) вказала номер картки свого родича, а замість нього помилково вказала номер картки іншої особи - [PERSON] , з яким колись вела переговори про співпрацю і реквізити картки якого були. Після виявлення помилково відправлених коштів, 25.08.2023 року позивач на адресу відповідача відправила досудову вимогу пор помилково надіслані кошти та вимогу повернути безпідставно отримані грощові кошти. Однак, відповідач жодним чином не відреагував та не повернув помилково відправлені йому грошові кошти. Станом на 18 грудня 2023 року,відповідач свої зобов`язання не виконав щодо повернення помилково відправлених на його рахунок грошових коштів , борг складає 66774,00 грн. 3.Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подав. Заяв та клопотань про проведення розгляду за його відсутності не подавав. 4.Заяви, клопотання, процесуальні питання. 28 грудня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] «про стягнення безпідставно набутих грошових коштів» (а.с. 2-4). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2023 року цивільну спарву передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 21). 11 січня 2024 року отримано відмості про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 23). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с. 24). 14 лютого 2024 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] , у якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 30). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. 5.Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 22 грудня 2022 року [PERSON] перерахувала на рахунок № [NUMBER] суму у розмірі 2954,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А636101503D20469 (а.с. 8). 06 лютого 2023 року [PERSON] перерахувала на рахунок № [NUMBER] суму у розмірі 3600,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А806192213D28527 (а.с. 9). 11 січня 2023 року [PERSON] перерахувала на рахунок № [NUMBER] суму у розмірі 5000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А70544804D47790 (а.с. 10). 10 лютого 2023 року [PERSON] перерахувала на рахунок № [NUMBER] суму у розмірі 6220,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А821026409D46305 (а.с. 11). 02 грудня 2022 року [PERSON] перерахувала на рахунок № [NUMBER] суму у розмірі 8000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А555610510D74845 (а.с. 12). 18 листопада 2022 року [PERSON] перерахувала на рахунок № [NUMBER] суму у розмірі 12000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А506009092D24211 (а.с. 13). 11 листопада 2022 року [PERSON] перерахувала на рахунок № [NUMBER] суму у розмірі 12000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А477966862D65412 (а.с. 14). 14 грудня 2022 року [PERSON] перерахувала на рахунок № [NUMBER] суму у розмірі 17000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А600925864D40242 (а.с. 15). 25 серпня 2023 року [PERSON] на адресу [PERSON] відправила досудову вимоги щодо повернення грошової суми в розмірі 66774,00 грн. (а.с. 16-17). 6.Норми права застосовані судом та висновки. Статтею 15ЦК України, встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частини 1, 2ст.16цього Кодексу передбачають, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, способом визнання права. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьог оКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно дост. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сама по собі відсутність письмової форми договору між сторонами не свідчить про безпідставність отримання відповідачем грошових коштів.Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Стаття 1212 ЦК України, регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). За змістом ч. 1ст. 1212 ЦК України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави. Загальна умоваст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК Українитільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно або гроші потерпілому. Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року по справі № 910/9072/17. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачем [PERSON] 22 грудня 2022 року, 06 лютого 2023 року, 11 січня 2023 року, 10 лютого 2023 року, 02 грудня 2022 року, 18 листопада 2022 року, 11 листопада 2022 року, 14 грудня 2022 року перерахувала грошові кошти у загальному розмірі 66774,00 грн. на реквізити карти JSC UNIVERSAL BANK, рахунок [NUMBER] , власник якої у платіжному доручені не відображений, що підтверджується копіями платіжних доручень. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. У Постанові Верховного Суду від 11.01.2023 (справа № 548/741/21 пров.61-1022св22) та Постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 390/34/17, пров. 61-22315сво18) зазначено, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі«non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] вісім разів переводила грошові кошти у період з 11 листопада 2022 року по 10 лютого 2023 року. Пунктом 1.24 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку належного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Пунктом 1.23 цього Закону визначено, що неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Пунктом 33.2 Закону передбачено, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ. Статтею 23 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Позивач не навів суду будь-яких доказів того, що кошти були надіслані ним помилково. Доказів того, що [PERSON] виявивши помилку, зверталась до банку з метою скасування переказу чи з`ясування даних про отримувача коштів, матеріали справи не містять. Перерахування останньої часитни спірниої суми коштів позивачем вчинене 10.02.2023 року, між тим, з вимогою до відповідача вона звернувся лише 25.08.2023 року. Отже, тривалий час позивачавлаштовувала ситуація, коли відповідач користувався його коштами, та вона навіть не намагалась її виправити. Крім того, з позовної заяви та долучених до неї доказів не можливо ідентифікувати особу відповідача, а саме, що саме відповідач [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є одержувачем зазначеної грошової суми. Позивачем всупереч вимог ч. 3 статті 12 ЦПК України не доведено факт того, що він перерахував вказані ним кошти саме [PERSON] , [INFO] . Тому суд не має підстав стягнути вказані кошти з [PERSON] . Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, вимоги про стягнення з відповідача нібито безпідставно набутих коштів не знайшли свого підтвердження в частині того, що позивач при перерахуванні вказаних коштів помилявся у вчиненні своїх дій, стороною позивача надано недостатньо доказів на підтвердження своєї позиції,тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги, за викладеними у позові підставами, є необґрунтованими, у зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає. 7.Судові витрати. Відповідно дост. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed