Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить стягувати з відповідача щомісячно аліменти на свою користь на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку до досягнення дитиною 23 років за умови продовження навчання. Посилається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання у шлюбі сторони мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Оскільки сімейне життя сторін не склалося і рішенням суду від 09 лютого 2021 року шлюб між ними був розірваний. До досягнення дочкою повноліття на підставі рішення суду з відповідача стягувалися аліменти на її утримання. 16 лютого 2024 року доньці виповнилося 18 років. Разом з тим, згідно до Договору від 10 серпня 2023 року донька навчається в КНУ імені [PERSON] на денній формі навчання. Донька проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач є військовослужбовцем, отримує заробітну плату, якої не вистачає для задоволення всіх потреб дитини, яка навчається не за місцем проживання, що потребує додаткових витрат на дорогу та проживання. Відповідач є військовим пенсіонером, отримує стабільний щомісячний дохід, тяжких хвороб та інвалідності не має. Однак в добровільному порядку вирішити питання утримання доньки, яка продовжує навчання, вони не можуть. Ухвалою від 28 лютого 2024 року було відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду в судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, направила заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, повідомлений належним чином, відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не направив. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. Судом встановлено наступне. Сторони по справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 06 лютого 2004 року, та який було розірвано рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2021 року (а.с.16). За час сумісного проживання у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с.16). На підставі рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області на користь позивача з відповідача на утримання доньки [PERSON] стягувалися аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 17-18). Відповідно до копії довідки Виконкому Дівичківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 74 від 22 лютого 2024 року (а.с.20) до складу сім`ї позивача входить донька [PERSON] , 2006 року народження. Проживають вони в с. Дівички, військова частина (а.с. 8, 15). Донька перебуває на утриманні позивача (а.с. 19). Повнолітня донька сторін по справі [PERSON] навчається в КНУ імені Тараса Шевченка на денній формі навчання. Термін закінчення навчання 30 червня 2027 року (а.с.21-23). \~ \~ \~ \~Суд приймає до уваги подані сторонами докази, на підставі яких встановлені дані обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами Сімейного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Із аналізу положень зазначеної норми права вбачається, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів: досягнення дитиною 18 років але не більше 23 років; продовження навчання; потреба у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням; наявність можливості у батьків надавати допомогу. З матеріалів справи вбачається, що позивач забезпечує доньку грошовими коштами для навчання. При цьому суд враховує, що, особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки неможна ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Таким чином, з огляду на спільний обов`язок батьків щодо утримання повнолітньої дитини на період продовження навчання, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, зокрема, з урахуванням того, що його син є повнолітнім і працездатним, у силу чого має можливість забезпечувати своє життя також самостійно. Відповідно до ст.200 СК України - суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина в твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також, суд враховує положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов`язку батьків утримувати таку дитину не виникає; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, при визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Аліменти це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. Отже, судом встановлено, що донька сторін по справі [PERSON] є повнолітньою та не досягла 23-річного віку, продовжує навчання на денній формі навчання, проживає із матір`ю [PERSON] , яка матеріального її утримує. Даних, що відповідач [PERSON] має незадовільний стан здоров`я чи мінімальний дохід, осіб на утриманні, немає, він є пенсіонером та військовослужбовцем, отримує стабільний дохід, тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки. Враховуючи вищевикладене, матеріальний стан сторін по справі та їх повнолітньої дочки, форму її навчання (денну), існування стабільного доходу у відповідача, спільний обов`язок обох батьків утримувати повнолітню дитину за відсутності їх можливості самостійно забезпечувати себе, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, що є обгрунтованих та справедливим, з врахуванням поданих сторонами по справі доказів. В силі ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 182, 191, 199, 200 СК України,

Outcome: approved