Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

12 червня 2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] , в особі свого адвоката Царьова Р.В. з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за догором позики, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за договором позики від 31.10.2015 року в розмірі 83639,44 грн., яка складається із 80000,00 грн. суми боргу, 1052,05 грн. три проценти річних з простроченої суми, 2587,39 грн. інфляційне збільшення боргу, а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 6073,60 грн.. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що\~31.10.2015 року відповідач взяв у борг у позивача 80\~000,00 грн. і зобов`язався їх повернути до 31.12.2022 року. Однак до цього часу відповідач не повернув позивачу його грошові кошти у розмірі 80000,00 грн.. Позивач намагався повернути свої кошти, але відповідач ухиляється від виконання зобов`язання по поверненню грошових коштів. У зв`язку з вище викладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі. Призначено судове засідання. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про зупинення провадження по справі оскільки на теперішній час він перебуває на військовій службі. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова від\~01\~листопада 2023\~року провадження\~у цивільній\~справі за\~позовною заявою\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за договором\~позики зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Національної гвардії України. Постановою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2024 року апеляційну скаргу представника [PERSON] адвоката Царьова Романа Валерійовича задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 01 листопада 2023 року скасовано. Направлено справу до Жовтневого районного суду м. Харкова для продовження розгляду. Згідно супровідного\~листа Харківського\~апеляційного суду\~від 31.01.2024\~року,\~дана цивільна\~справа надійшла\~до Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкова 02.02.2024\~року. Ухвалою Жовтневого\~районного суду\~м.\~Харкові від\~05\~лютого 2024\~рокуцивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики призначено в судове засідання. 06 березня 2024 року від представника позивача [PERSON] адвоката Царьова Романа Валерійовича на адресу суду, надійшла уточнена позовна заява, в якій представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 87\~236,10 та усі документально підтверджені судові витрати у розмірі 8610,40 грн. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач не повернув позивачу грошові кошти у розмірі 80000 грн, які взяв 31.10.2015 і зобов`язався їх повернути до 31.12.2023. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. А тому просить стягнути окрім заборгованості 3% річних та інфляційне збільшення боргу з 01.01.2023 по 06.03.2024 в розмірі 7\~236,10 грн. Крім того, позивач очікує понести судові витрати у зв`язку із розглядом справи, тому попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат складає 8610,40 грн, з яких 1073,60 1% цін позову, 536.80 грн. за подачу апеляційної скарги, 7000,00 грн. витрати на правничу допомогу. Ухвалою суду від 11 березня 2024 року уточнену позовну\~заяви представника\~позивача [PERSON] \~ адвоката Царьова Романа Валерійовича - повернуто заявникові. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позові, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник позивача адвокат Царьов Р.В. просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики та усі документально підтвердженні витрати. В частині вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат, позов не підтримав та просив не задовольняти їх з урахуванням вимог законодавства. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву в установлені судом строки не подав. Від відповідача неодноразово надходили заяви про відкладання розгляду справи на невизначений строк, проте суд враховуючи, що відповідачем не реалізовано процесуальні права щодо заперечень проти позову, розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі за проханням відповідача, поважних причин відкладання в подальшому не вбачає. Відповідно до ч. 2\~ст. 2 ЦПК України, суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства. Частиною 3 тієї ж статті встановлено, що основними засадами цивільного судочинства, зокрема, є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі. Вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31.10.2015 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 80 000,00 грн., які зобов`язалась повернути до 31.12.2022 року, що підтверджується оригіналом розписки, який було оглянуто в судовому засіданні, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.4). У визначений у договорі строк, відповідач свого зобов`язання належним чином не виконав. Свої зобов`язання відповідач не виконав і на час розгляду справи. Відповідно до ст. 509 ЦК України, \~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11\~цього Кодексу. \~Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу\~ст..\~545\~ЦК України,\~прийнявши виконання\~зобов`язання,\~кредитор повинен\~на вимогу\~боржника видати\~йому розписку\~про одержання\~виконання частково\~або в\~повному обсязі. Якщо\~боржник видав\~кредиторові борговий\~документ,\~кредитор,\~приймаючи виконання\~зобов`язання,\~повинен повернути\~його боржникові.\~У разі\~неможливості повернення\~боргового документа\~кредитор повинен\~вказати про\~це у\~розписці,\~яку він\~видає. Наявність\~боргового документа\~у боржника\~підтверджує виконання\~ним свого\~обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Положеннями ч.1 ст. 626 ЦК України встановлено, що \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. \~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. \~На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати із датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак, у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг; за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, який підтриманий у постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі\~№ 752/19567/14-ц. Наявність\~оригіналу\~боргової\~розписки\~у\~позивача\~без\~зазначення\~на\~ній\~про\~повернення\~оспорюваних\~сум,\~свідчить\~про\~те,\~що\~боргове\~зобов`язання\~не\~виконане. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року в справі №\~154/3443/18. З розписки від 31.10.2015 вбачається, що відповідач «взяв у борг» грошові кошти та зобов`язався їх повернути в строк до 31.12.2022, протее зобов`язання не виконав. За таких\~обставин,\~суд приходить\~до висновку\~про обґрунтованість\~позовних вимогпро стягнення з відповідача заборгованості за догором позики в розмірі 80000,00 грн.\~ Щодо вимог 3% річних, розмір яких складає 1052,05 грн., та інфляційне збільшення у сумі 2587,39 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України \~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Згідно\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18\~ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Воєнний стан в Україні запроваджено\~Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим\~Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, а потім був подовжений. Таким чином, на час дії воєнного стану заборонено стягнення штрафних санкцій, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, відповідно до вказаних нормативно-правових актів, та враховуючи позицію представника позивача щодо не підтримання в цій частині вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційного збільшення, суд відмовляє в задоволені позову в цій частин. Відповідно до\~ч.1\~,\~2\~ст.\~246\~ЦПК України,\~якщо сторона\~з поважних\~причин не\~може подати\~докази,\~що підтверджують\~розмір понесених\~нею судових\~витрат до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~суд за\~заявою такої\~сторони,\~поданою до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~може вирішити\~питання про\~судові витрати\~після ухвалення\~рішення по\~суті позовних\~вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому\~статтею 270\~цього Кодексу. В судовому засіданні представником позивача заявлено, що докази понесених витрат будуть надані в строк, визначений законодавством. Задовольняючи частково позовні вимоги, відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1026,90 грн.. На підставі ст. ст. 509, 526, 610, 611, 612 625, 626, 629, 1046, 1047,1048,1050 ЦК України,

Outcome: partial