Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому зазначає, що 20.11.2014. між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого 20.02.2017р. у них народилася донька [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис №84 Виноградівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Закарпатської області та видано свідоцтво серія [NUMBER] . Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем у них не склалося, тому рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18.02.2020р шлюб між ними розірвано. Після розлучення донька залишилась проживати разом з нею, що підтверджується довідкою Горінчівської сільської ради від 24.05.202р. №313/02-30, актом депутата про обстеження матеріально-побутових умов від 17.07.2023р. та довідкою про склад сім`ї від 17.07.2023р.за № 490/02-30. Оскільки відповідач не надавав доньці жодної матеріальної допомоги, то позивачка звернулася до Виноградівського районного суду про стягнення із нього аліментів. Рішенням Виноградівського районного суду від 23.08.2022р. стягнуто із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи із 14.07.2022р. до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач аліменти на доньку не сплачує, тому із липня 2022р. існує заборгованість по оплаті аліментів у розмірі 31 250 гривень, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2023р. №28077, виданою Виноградівським відділом ДВС у Берегівському районі Закарпатської області. Позивачка вказує, що їх спільна дитина знаходиться на її повному утриманні, відповідач не підтримує із донькою жодних відносин, не виявляє жодного бажання приймати участь у її вихованні, не телефонує, не цікавився життям та здоров`ям доньки її розвитком та не приймає жодної участі у додаткових витратах на дитину пов`язаних із здоров`ям та розвитком дитини. Зокрема, донька [PERSON] у 2021 -2022 році відвідувала Горінчівський заклад дошкільної освіти ( ясла-садок), де готувалася до вступу до школи і відповідач ні разу не прийшов до доньки на виступи та не навідав її, за останні роки навіть не привітав дитину із днем народження. Позивачка також вказує, що 12.08.2020р. вона зареєструвала шлюб із [PERSON] ( після одруження взяв прізвище [PERSON] ), що підтверджую свідоцтвом про шлюб, і з того часу, вітчим [PERSON] виховує доньку [PERSON] , матеріально її утримує, сприяє її розвитку та сприйняттю дитиною навколишнього світу, самоусвідомлення, допомагає у навчанні, тобто теперішній чоловік позивачки повністю замінив дитині батька, натомість, відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та матеріальному забезпеченню, а відтак відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з чим позивачка просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] - [INFO] , мешканки [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка, яку повністю підтримала і її представник, свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі задоволити. Відповідач в судовому засіданні, якого підтримав і його представник, заперечував проти задоволення даного позову, оскільки доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків - не існує та позивачкою належним чином не доведено даний факт, а заборгованість по сплаті аліментів - не є аргументом та підтвердженням того, що батько свідомо ухиляється від свого обов`язку щодо отримання доньки. В обґрунтування своїх заперечень відповідач подав відзив на позов, який підтримав і у суді, та вказали, що на даний час відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , у них є двоє малолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Позивачка 14.07.2022р. звернулася до Виноградівського районного суду з позовною заявою про стягнення аліментів, проте, через деякий час сім`ю відповідача спіткало горе, яке потягло за собою ряд складних життєвих ситуацій, а як наслідок - виникли труднощі з фінансами. Так, 16 січня 2023 року у віці 23 років загинула сестра відповідача, який повністю займався похованням та всіма іншими процедурами. У зв`язку з такою шокуючою трагедією, батько відповідача сильно захворів. Як наслідок - була гостра потреба у лікуванні, що вимагало значних фінансових витрат та виділення часу на догляд за батьком, необхідність утримання жінки і двох інших дітей за таких умов - також вплинуло на виникнення заборгованості по аліментам, проте станом на 05.12.2023р. відповідач оплатив половину боргу по аліментам, а відтак сам факт цього є підтвердженням того, що відповідач не самоусунувся і не забув про свою доньку, не ігнорував свої батьківські обов`язки, а намагався, не дивлячись на вкрай важку життєву ситуацію і сильно обмежені фінансові можливості, допомагати з усіх сил. Його готовність вкладати свої зусилля та навіть останні гроші свідчить про його відповідальність та бажання бути присутнім в житті своєї дитини. І навіть сам факт існування даного Відзиву на позовну заяву - є підтвердженням того, що Відповідач небайдужий до своєї доньки та сильно хвилюється через ситуацію, яка виникла. Все це підтверджується також і поданою заявою до служби у справах дітей Горінчівської сільської ради. Відповідач не мав можливості відвідувати доньку через ряд поважних причин, а саме: він працює допізна, щоб забезпечити сім`ю та мати можливість оплатити повне і дорого вартісне лікування свого батька - [PERSON] ; після роботи він перебував поруч з батьком, піклувався про нього протягом тривалого часу та допомагав йому. Окрім того, він не міг проводити час з донькою в будинку позивачки, оскільки в присутності матері донька відмовляється вільно та відкрито спілкуватися, оскільки боїться реакції матері та хвилюється, що мама на неї образиться. У зв`язку з тією обставиною, що позивачка не дозволяє йому забирати доньку [PERSON] та проводити з нею час, відповіадчем 23.11.2023р. було подано заяву до Служби у справах дітей Горінчівської сільської ради про усунення перешкод у вихованні дитини (встановлення графіку зустрічей з дитиною) з проханням визначити порядок спілкування з дитиною з таким графіком: 1) субота 1 і 3 тижня з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв., 2) неділя 2 і 4 тижня з 09 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. Відповідач, протягом тривалого часу, стикався з фінансовими труднощами, які є наслідком трагічної загибелі сестри у ранньому віці та хвороби батька. Лікування виявилося занадто дорогим для сім`ї Відповідача, через що і виникла заборгованість, оскільки він не мав можливості вчасно сплачувати повний розмір призначених судом аліментів. Він регулярно передавав гроші позивачці в межах своїх можливостей, він повністю визнає свій обов`язок утримувати свою доньку і не ухиляється від матеріальної допомоги, любить свою доньку та має величезне і щире бажання покращити відносини з нею, більше спілкуватися та частіше бачитися з нею, на підставі чого просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи- Органу опіки та піклування Виноградівської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду 05.01.2024р. Висновок органу опіки та піклування №02-15/4783 від 24.11.2023р. про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відповідача [PERSON] щодо його неповнолітньої доньки [PERSON] , який просив взяти до уваги при винесенні рішення по суті, а справу провести без їх участі. Отже, заслухавши пояснення позивачки, яка наполягала на задоволенні її вимог, заперечення відповідача щодо позовних вимог, в яких він просив відмовити повністю, заслухавши пояснення свідків, як сторони позивача, так і свідків сторони відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, в тому числі і зміст Висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради від 24.11.2023р. про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] , суд приходить до наступного. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд вважає, що правовідносини, які склались між сторонами, врегульовані нормами Сімейного Кодексу України. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що право на особисте та сімейне життя гарантовано Конституцією України, згідно до якої ніхто не може зазнавати втручання в його особисте та сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.32 Конституції України); сім`я, дитинство, материнство та батьківство охороняється державою (ст.51 Конституції України). Батьки у відповідності до ст.164 ч.1 СК України можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). Діти та батьки відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Окрім цього, Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, і це можна виправдати лише за поодиноких обставин. Зокрема, під час розгляду справи українські суди дійшли висновку, що умови проживання дітей були небезпечні для життя і здоров`я, морального виховання (діти були брудними й голодними, стояли на обліку в диспансері, займалися бродяжництвом). Однак ЄСПЛ не погодився, що матеріально-побутові умови дітей були справді небезпечними для їхнього життя і здоров`я. При цьому ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини й інтересами батьків має існувати справедлива рівновага, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу треба приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і значенням повинні переважати над інтересами батьків. Визначаючи основні інтереси дитини в кожному конкретному випадку, слід враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли сім`я особливо непридатна або виразно неблагополучна; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечити її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яке не є неблагополучним. З огляду на принципи, проголошені Європейським судом з прав людини, для розлучення дитини з батьками суд встановлює: 1) провинну поведінку батьків; 2) справжню небезпеку умов для дитини; 3) доказову базу зазначених обставин; 4) застосування тимчасових проміжних заходів до батьків; 5) обов`язкове слухання свідчень самої дитини. Сімейний кодекс України закріпив вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав і найпоширеніші з них це ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дитини Як визначив Верховний Суд України, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків - це коли вони не дбають про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Мається на увазі, що батьки не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, а це негативно впливає на її фізичний розвиток як складник виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, потрібному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для здобуття освіти. З матеріалів справи у суді встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2014р., від якого 20 лютого 2017р. у них народилася донька [PERSON] . Оскільки спільне життя у подружжя не склалося, тому рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18.02.2020р. шлюб між ними розірвано. Після розлучення донька залишилась проживати разом з позивачкою, що підтверджується довідкою Горінчівської сільської ради від 24.05.202р. № 313/02-30, актом депутата про обстеження матеріально-побутових умов від 17.07.2023р. та довідкою про склад сім`ї від 17.07.2023р.за № 490/02-30. Рішенням Виноградівського районного суду від 23.08.2022р. із відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи із 14.07.2022р. до досягнення дитиною повноліття. З липня 2022р. існує заборгованість відповідача по оплаті аліментів у розмірі 31 250 гривень, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2023р. №28077, виданою Виноградівським відділом ДВС у Берегівському районі Закарпатської області, а відтак позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільної дитини [PERSON] - [INFO] . Між тим, згідно ст.ст.3,4,5 Конвенція ООН про права дитини, яка прийнята 20.11.1989р. Генеральної Асамблеї ООН, яка ратифікована та набула чинності в Україні з 27.09.1991р., усі дії щодо дитини мають виконуватися в інтересах дитини. Якщо рідні, або ті особи, які несуть відповідальність за дитину, недбало виконують свої обов`язки, держава має забезпечити дитині належний догляд і піклування. Держава має вживати всіх необхідних заходів для реалізації прав дитини. Держава не може залишати поза увагою права дитини. У преамбулі до зазначеної Конвенції зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні; батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції про права дитини). Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію (ст.9 Конвенції). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Зазначенні міжнародні стандарти відображені в національному законодавстві, зокрема, статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно положень Закону та роз`яснень, даних у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є таким, коли суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними і допустимими доказами, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, правильно витлумачивши ці норми . Звертаючись до суду з даним позовом, з урахуванням позовних вимог, позивачка виходила з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дочки Ніколетти, не цікавиться станом її здоров`я, розвитком, успіхами у школі, а також не сплачує призначенні судом аліменти, у зв`язку з чим виникла значна заборгованість, проте з такими доводами погодитися не можна, оскільки позивачка, звертаючись до суду з даним позовом, в порушення вимог ст.ст.12,13 ЦПК України достовірними та належними доказами не довели, які безспірні докази свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, чи вживалися до нього заходи реагування, чи виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи немає можливості попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, хоча наведення і доказування цих обставин має істотне значення для правильного вирішення справи. Так, Пленум Верховного Суду України в пунктах 15,16 постанови від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки на підставах, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом, зокрема, частиною 1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.16 постанови Пленуму від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків, проте таких фактів, які можна розцінити як ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка в порушення вимог ст.ст.12,13 ЦПК України не навела, як і не довели вини відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо їх спільної дочки. Обгрунтовуючи свої вимоги щодо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їх дочки, окрім вищенаведеного, позивачки послалась на дані Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.08.2023р. №28077, виданою Виноградівським відділом ДВС у Берегівському районі Закарпатської області (з липня 2022р. існує заборгованість по оплаті аліментів у розмірі 31 250 гривень), дані довідки Горінчівської сільської ради від 24.05.202р. №313/02-30, актом депутата про обстеження матеріально-побутових умов від 17.07.2023р. та довідкою про склад сім`ї від 17.07.2023р.за №490/02-30, характеристикою на вихованку Горінчівського закладу дошкільної освіти Н.О.Думініка, актом обстеження матеріально - побутових умов від 14.07.2023р., однак на переконання суду, як окремо, так і у своїй сукупності ці дані не доводять те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї неповнолітньої дочки або свідомо нехтує ними, а знаходження дочки у позивачки та наявності спору між сторонами щодо аліментних зобов`язань, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на недобросовісних батьків і це можливо лише у випадках визначених статтею 164 СК України, а саме якщо батьки: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Таким чином Законом не передбачено позбавлення батьківських прав батька відносно його дитини, виключно у зв`язку із несплатою ним аліментів на утримання дитини. При цьому, тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, Законом визначено, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У Постанові від 23 листопада 2021 року справа № 592/17972/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Отже, батько (мати) може бути позбавлений батьківських прав, лише у разі, встановлення наявності фактів злісного нехтування ним (ними) своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, зокрема врахувавши бажання батька не спілкуватись з дитиною, й не бажання приймати участь у вихованні дитини. При цьому, позбавити батьківських прав батька лише у зв`язку із несплатою ним аліментів, про що фактично і заявлений позов, є неможливим, оскільки в такому випадку, буде здійснено розірвання сімейних зв`язків, що означатиме позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. А доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, однак як встановлено у суді, позивачка цього не зробила. Таким чином, несплата аліментів відповідачем (наявність заборгованості по аліментах) може слугувати лише додатковим доказом в сукупності з іншими доказами у справі про позбавлення батьківських прав, аж ніяк не самостійною підставою позбавлення батьківських прав. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Між тим, з Висновку Органу опіки та піклування Виноградівської міської ради від 24.11.2023р. встановлено, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відповідача [PERSON] щодо його неповнолітньої дочки [PERSON] . Так, орган опіки і піклування не лише має право подати такий позов, а і є обов`язковою стороною під час розгляду цієї категорії справ: саме орган опіки і піклування в кожній справі надає суду свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, і суд має право не погодитися з висновком органу опіки і піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), лише якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. З приводу цього суд зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На підставі наведеного суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дочки Ніколетти, оскільки у ньому не встановлено фактів, які б свідчили про те, що позбавлення відповідача батьківських прав є заходом впливу, який найкраще відповідає інтересам дочки. Вказаний висновок не містить відомостей про те, що відповідач був заслуханий органом опіки та піклування. Натомість у судовому засіданні встановлено, що на даний час відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , з якою виховує двоє малолітніх дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Окрім того, сім`ю відповідача спіткало горе, яке потягло за собою ряд складних життєвих ситуацій, а як наслідок - виникли труднощі з фінансами, а саме: 16.01.2023р. у віці 23 років загинула сестра відповідача. У зв`язку з такою шокуючою трагедією, батько відповідача захворів, і, як наслідок - була гостра потреба у лікуванні, що вимагало значних фінансових витрат та виділення часу на догляд за батьком, необхідність утримання жінки і двох інших дітей, що також вплинуло на виникнення заборгованості по аліментам, проте, як встановлено у суді, станом на 05.12.2023р. відповідач оплатив половину боргу по аліментам, а відтак сам факт цього є підтвердженням того, що відповідач не самоусунувся і не забув про свою доньку, не ігнорував свої батьківські обов`язки, а намагався, не дивлячись на вкрай важку життєву ситуацію і обмежені фінансові можливості, допомагати своїй дочці, залишався відданим батьківським обов`язкам та виявляв небайдужість до благополуччя своєї дитини. Більше того, небайдужість відповідача до своєї доньки підтверджується також і поданою заявою до служби у справах дітей Горінчівської сільської ради, Хустськогорайону, відповідно до рішення якої за №612/44 від 19.02.2024р. було затверджено Висновок щодо участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої дочки [PERSON] . Зазначене також спростовує доводи позивачки про те, що відповідач не виявляє жодного бажання приймати участь у вихованні дочки, не цікавиться життям та здоров`ям доньки, її розвитком. Посилання позивачки, як на обґрунтування своїх вимог, і на те, що вона 12.08.2020р. зареєструвала шлюб із [PERSON] (після одруження взяв прізвище [PERSON] ), і з того часу вітчим [PERSON] виховує доньку [PERSON] , матеріально її утримує, а відтак теперішній чоловік позивачки повністю замінив дитині батька, а відповідач про справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та матеріальному її забезпеченню, суд також відхиляє, оскільки проживання дитини в іншій сім`ї, не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Так, ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені у суді факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, як зазначалось вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Отже, вирішуючи заявлений спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав відповідача по справі, відсутні. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у запереченні на позов, під час розгляду справи у суді, має намір на відновлення відносин з дочкою, а позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. При цьому суд не погоджується і з Висновком органу опіки та піклування Виноградівської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, поверхневим та має рекомендаційний характер. Суд критично оцінює посилання позивачки на те, що їх спільна з відповідачем донька [PERSON] впродовж останіх 4-х років проживає разом із нею та вітчимом [PERSON] , який замінив їй батька, не є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо дочки, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела. Суд також не бере до уваги аргументи позивачки щодо наявної у відповідача заборгованості по аліментам, що на переконання позивачки свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та матеріальному її забезпеченню, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, оскільки наявність такої заборгованості не є підставою для позбавлення особи батьківських прав. З огляду на встановлене у судовому засіданні суд приходить до переконання, що з матеріалів справи не вбачається і в ході судового розгляду справи не встановлено беззаперечних і достатніх та належних доказів, які б свідчили про умисне і свідоме ухилення відповідача від виконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки [PERSON] , а відтак відсутні і правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Як зазначав суд вище, позбавлення батьківських прав це крайній захід вплинути на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування суд вирішує лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, а саме ставлення батьків до дітей, а відтак суд може в окремих випадках за доведеної провинної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру поведінки, особи батька й матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. У такому разі він лише попереджає особу про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і покладає на органи опіки й піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Відповідно до вимог та

Outcome: dismissed