Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

У липня 2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, у якому просила суд: Поділити порівну майно, набуте ними за час шлюбу з [PERSON] , а саме легковий автомобіль чорного кольору марки «HONDA ACCORD», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , вартістю 350 (триста п?ятдесят) тисяч гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з [PERSON] перебувала в цивільному шлюбі близько 8 років, а 22 листопада 2019 року уклали шлюб в Дмитрівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області. Шлюбні відносини між ними припинені з грудня 2021 року. У даний час [PERSON] проживає з іншою жінкою. Під час їхнього перебування в шлюбі ними 22 травня 2021 року було придбано легковий автомобіль чорного кольору марки «HONDA ACCORD», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , Д.Н.3. [NUMBER] , вартістю від 12 до 13 тисяч доларів США. Автомобіль було оформлено на [PERSON] , а договір купівлі-продажу автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, знаходяться у нього. Вона вважає, що на даний час, з урахуванням зносу вказаного вище автомобіля складає не менше 10 тисяч доларів США, що еквівалентно сумі в 350 000 гривень. На її думку, вона має право на половину вартості автомобіля, тобто на 5 тисяч доларів США, або на 175 000 гривень. Тому на підставі вищевказаного просила позов задовольнити. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.10.2022 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. 15.11.2022 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву у якій просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В якому зазначив, що для придбання зазначеного легкового автомобіля, ним було позичено у квітні 2021 року грошові кошти в розмірі 40 000 грн. у [PERSON] , про що була складена боргова розписка. В подальшому, 19.05.2021 року ним було куплено легковий автомобіль «HONDA ACCORD», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , Д.Н.3. [NUMBER] вартістю 40000 грн., про що був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу N?7566/21/001517. Позивач зазначив, що на даний час, з урахуванням зносу вартість вказаного автомобіля складає не менше 10 тисяч доларів США, що еквівалентно сумі в розмірі 350 000 гривень, при тому, не зазначивши та не надавши суду будь-які конкретні докази, що підтверджують дану суму оцінки автомобіля. Таким чином, позовні вимоги про поділ майна, а саме: легкового автомобіля автомобіль «HONDA ACCORD», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , Д.Н.3. [NUMBER] відповідач вважає повністю безпідставними та такими, що задоволення не підлягають. Відповідач також вважає, що позивач навмисно вводить суд в оману для отримання завищеної оцінки автомобіля, не зазначаючи той факт, що даний автомобіль після купівлі потребував значного ремонту. 14.12. 2022 року позивачка до суду направила відповідь на відзив, у якій просила суд позов задовольнити у повному обсязі. 03 серпня 2023 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання у якому він просив суд приєднати до матеріалів справи висновки щодо ринкової вартості колісного транспортного засобу за №423/07-23, відповідно до якого вартість легкового автомобіля марки ««HONDA ACCORD», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 280 922,98 грн. (двісті вісімдесят тисяч дев`ятсот двадцять дві гривні) 98 коп. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлені. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 листопада 2019 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем в Дмитрівській сільській раді Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Під час їхнього перебування в шлюбі сторонами 22 травня 2021 року було придбано легковий автомобіль чорного кольору марки «HONDA ACCORD», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , Д.Н.3. [NUMBER] . Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Положеннями статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статей 60, 61 СК України дає підстави для висновку, що спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Зазначені норми сімейного законодавства свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 24.05.2017 року в справі № 6-843цс17, Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз указаних норм свідчить про те, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України, в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але й інші обставини. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 373/185/21. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16.01.2023 року в справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що автомобіль марки «HONDA ACCORD», 2008 року випуску, VIN [NUMBER] , д.н. з. [NUMBER] , набутий сторонами під час перебування у шлюбі, тому зазначене майно, виходячи з приписів статті 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно висновку щодо ринкової вартості колісного транспортного засобу за №423/07-23, вартість легкового автомобіля марки ««HONDA ACCORD», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 280 922,98 грн. (двісті вісімдесят тисяч дев`ятсот двадцять дві гривні) 98 коп. Враховуючи те, що спірний автомобіль є неподільною річчю, перебуває у користуванні [PERSON] ., а [PERSON] не претендує на те, щоб автомобіль залишити собі та дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача, суд дійшов висновку про можливість застосування положень частини четвертої статті 71 СК України й присудження [PERSON] грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, а саме вартості 1/2 частки у розмірі 140461, 49 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 1750,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved