Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», позивач) до [PERSON] ,(далі - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач належним чином виконав перед відповідачем, якому належить право власності на квартиру, своє зобов`язання щодо надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій проте він будучи споживачем вказаних послуг за даною адресою не здійснює їх оплати. Посилаючись на наведене, просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 41 520,05 грн суму інфляційних нарахувань в розмірі 3204,09 грн., 3% річних в розмірі 1 369,21 грн. та судовий збір. Ухвалю від 1 вересня 2023 року відкрито спрощене провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 4 жовтня 2023 року. 6 грудня 2023 року від відповідача до суду надходять письмові пояснення, в яких він зазначає, що з 4 жовтня 2017 року не є власником квартири та не проживає в ній. 14 грудня 2023 року представником позивача комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» подано заяву про залучення в якості співвідповідача акціонерне товариство «Сенс Банк», яке обгрунтовано тим, що від відповідача надійшли пояснення з яких вбачається, що право власності [PERSON] на квартиру, по якій позивач стягує заборгованість з 3 жовтня 2017 року припинено, та новим власником є акціонерне товариство «Сенс Банк». Крім того, до суду надійшла уточнена позовна заява з врахування пояснень, які надані відповідачем. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 6 лютого 2024 року залучено до участі у справі за позовом поданим комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості співвідповідача- акціонерне товариство «Сенс Банк». 2 квітня 2024 року у судове засідання з`явилася представник позивача Антоненко О.В. просила позов задовольнити, та представник [PERSON] адвокат Цимбалюк М.Г. просив у задоволенні позову відмовити, представник акціонерного товариства «Сенс Банк» у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши докази і пояснення присутніх представників учасників справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 30.01.2015 р., № 33, за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема будинок [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що договір про надання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій опубліковано в газеті «Хрещатик» від 14.07.2015 року № 99 (4695). Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст. 10 ЖК України встановлено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію, а ст. 66 ЖК України передбачено, що плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV (чинного на момент виникнення спірних відносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13; висновки Верховного Суду/Касаційного цивільного суду у постанові від 10 грудня 2018 року у справі за № 638/11034/15). Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 8 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13). Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] до 4 жовтня 2017 року був [PERSON] , а з 4 жовтня 2017 року власником вказаної квартири є ПАТ "Укрсоцбанк" правонаступником якого є АТ «Сенс Банк». Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі належним чином не сплачували за надані їм послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, за період з 1 травня 2015 року по 31 липня 2023 року за ними утворилась заборгованість, яка складає 41 520,05 грн. В уточненій позовній заяві позивач, з врахуванням позиції [PERSON] , просив стягнути з [PERSON] заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 12 березня 2017 року по 3 жовтня 2017 року у розмірі 2 515,59 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 95,55 грн., 3% річних в розмірі 23,32 грн., з акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 4 жовтня 2017 року по 17 серпня 2021 року в розмірі 22 841,42 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 931,97 грн., 3% річних в розмірі 557,09 грн. Відповідно до положень ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо. При цьому, 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 2 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Таким чином, із [PERSON] підлягає стягненню заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 3 квітня 2017 року по 3 жовтня 2017 року в розмірі 2 434,93 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 95,55 грн., 3% річних в розмірі 23,32 грн., а всього - 2 553,80 грн., а з акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 4 жовтня 2017 року по 17 серпня 2021 року в розмірі 22 841,42 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 931,97 грн., 3% річних в розмірі 557,09 грн., а всього - 24 330,48 грн. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивачем за подання позову було сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахування процентного співвідношення задоволення позовних вимог до кожного із відповідачів, суд дійшов висновку що із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 241,56 грн, а з АТ "Сенс Банк" - підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2442,44 грн.

Outcome: approved