Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернувся до Державної судової адміністрації України (надалі по тексту - Відповідач-1), Державної казначейської служби України (надалі по тексту - Відповідач-2), Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (надалі по тексту - Відповідач-3), в якому просив суд визнати незаконною бездіяльність відповідачів, яка виразилась в ухиленні від своєчасного виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2008 року; стягнути з відповідачів на його користь заподіяні збитки у вигляді інфляційних втрат несвоєчасно сплачених коштів в сумі 104 630, 98 грн., упущеної вигоди в сумі 220 213, 05 грн., а всього 324 844, 03 грн.; зобов`язати ДСА України здійснити на його користь виплату в сумі 324 844, 03 грн. на відшкодування збитків за рахунок коштів Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб». В обґрунтування позову посилається на те, що він працював суддею апеляційного суду Житомирської області і в 2005 році був звільнений з посади, у зв`язку із виходом у відставку. При виході у відставку позивачу не була виплачена в належному розмірі одноразова вихідна допомога. Постановою Житомирського адміністративного суду від 14.08.2008 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2010 року на його користь стягнуто з ДСА України заборгованість по одноразовій вихідній допомозі при виході у відставку в сумі 309 559, 12 грн. В подальшому було відкрито виконавче провадження, однак у встановлені строки судове рішення виконане не було, а відтак позивач змушений був звернутися до суду із позовом про відшкодування збитків та упущеної вигоди. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2017 року відкрито провадження у цивільній справі 22.02.2018 року представник Департаменту державної виконавчої служби подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що виконавчою службою проводилися заходи щодо стягнення з Державної судової адміністрації України коштів, 28.12.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, що передбачає наявну встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. 22.02.2018 року представник відповідача Державної казначейської служби подав відзив, в якому зазначив, що не визнає позов в повному обсязі, посилаючись на те, що 23.10.2014 року казначейство здійснило безспірне списання коштів на користь позивача в порядку черговості надходження, в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань за бюджетною програмою КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». Крім того, позивач не довів факт порушення казначейством покладених на нього обов`язків. Стосовно вимоги позивача щодо визнання дій відповідачів незаконними, вважав вимогу таку, яка не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 17.01.2020 року надійшло клопотання від [PERSON] про зупинення провадження, у зв`язку із смертю позивача [PERSON] 27.01.2020 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва зупинено провадження до прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка настала. 20.04.2022 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи, головуючим суддею обрано Підпалого В.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2022 року цивільну справу прийнято до провадження. 18.09.2023 року надійшло клопотання від [PERSON] про поновлення провадження у справі та заміну позивача на правонаступника. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2024 року поновлено провадження у справі. Залучено [PERSON] до участі у розгляді даної справи у якості правонаступника позивача. Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання. В засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Кашапова В.О. позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В засідання, призначене на 11.04.2024 року представник не з`явилася, повідомлялася належним чином, подала клопотання про розгляд провадження без її участі та її довірителя, позов підтримувала в повному обсязі. Представник відповідача Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Колесник А.С. в засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. В засідання 11.04.2024 року представник не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник Державної судової адміністрації України в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав. Представник Державної казначейської служби України в засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, у якій заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Як вбачається, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2008 року стягнуто з державної судової адміністрації України на користь [PERSON] 309559, 12 грн., зобов`язано Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету для проведення відповідної виплати. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.01.2010 року постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2008 року залишено без змін. На виконання зазначеної постанови було видано виконавчий лист від 04.03.2010 року у справі № 2-а-9286/08. Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби від 21.04.2010 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Листом від 21.06.010 року Департамент виконавчої служби Міністерства юстиції України повідомила [PERSON] про те, що ДСА України самостійно перерахує грошові кошти стягувачам в порядку черговості згідно реєстру виконавчих документів по стягненню коштів на користь суддів. Листом Державної казначейської служби України від 09.10.2013 року [PERSON] повідомлено про те, що на момент надходження виконавчих документів в органах казначейства знаходяться на виконанні судові рішення, які надійшли раніше. 24.10.2014 року на особистий рахунок були перераховані кошти Державною казначейською службою України у сумі 309 559, 12 грн. За таких обставин, у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішень, позивач просить суд визнати дії відповідачів незаконними, стягнути на його користь реальні збитки за період з 26.01.2010 року по 24.10.2014 року у сумі 104 630, 98 грн., упущену вигоду у сумі 220 213, 05 грн. Стосовно вимоги позивача щодо визнання незаконною бездіяльність відповідачів, яка виразилась в ухиленні від своєчасного виконання постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2008 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. За таких обставин, суд не може розглядати в порядку цивільного судочинства розглядати такі вимоги, які підлягають розглядають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак вважає за належне відмовити в цій частині. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідачів на його користь заподіяних збитків у вигляді інфляційних втрат несвоєчасно виплачених коштів в сумі 104 630, 98 грн. та упущеної вигоди, суд приходить до наступного висновку. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З наданого суду позивачем розрахунку суму інфляційних втрат за несвоєчасне виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2008 року, слідує, що сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання постанови, сума інфляційних втрат за несвоєчасне виконання по відшкодуванню матеріальної шкоди становить 104 630, 98 грн. Даний розрахунок суд визнає обґрунтованим. Тому суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 03 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду під час розгляду справи № 923/700/17 вказав, що аналіз норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди) на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12). Крім того, Верховний Суд зазначив, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода. Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача збитків позивач зазначив, що в результаті неправомірних дій відповідача, позивач отримав б ці збитки. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Упущена вигода - це доход або прибуток, який міг би одержати суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності в разі здійснення зовнішньоекономічної операції і який він не одержав внаслідок дії обставин, що не залежать від нього, якщо розмір його передбачуваного доходу або прибутку можна обґрунтувати. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень. Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спричинення збитків, а відтак приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині. Стосовно вимоги позивача щодо зобов`язання ДСА України здійснити на його користь виплату в сумі 324 844, 03 грн. на відшкодування збитків за рахунок коштів Державного бюджету України за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна, стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», суд вважає за належне відмовити, оскільки позивачем було невірно обрано спосіб захисту відповідно до ст. 16 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: partial