Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

25.09.2023 позивач [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] є власником автомобіля марки MAN модель TGX 18.440 д/з [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва серія № [NUMBER] про реєстрацію транспортного засобу. 04.11.2022 року о 05 годині 50 хвилин в Білгород-Дністровському районі на а/д М-15 (Одеса-Рені) 66 км. + 700 м. [PERSON] , керуючи автомобілем марка DAF модель XF 95.430 д/з [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху та скоїв зіткнення з автомобілем MAN та напівпричепом GRAS, які рухались попереду. При ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 25.11.2022 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області в справі № 495/9344/22, прийнято постанову, згідно якої дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] і останнього визнано винним в здійсненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП (номер судового рішення в ЄДРСР 107493150). Постанова набрала законної сили 06.12.2022. У результаті протиправних дій [PERSON] позивачу завдано матеріальну шкоду в розмірі 589 626, 32 грн. (п`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч шістсот двадцять шістьгривень 32 коп.). Оскільки [PERSON] не вчиняв жодних дій та не бажав добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, позивач звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. У той же день до суду була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби [PERSON] , а саме: т/з MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ МОТОЦИКЛ, коричневого кольору, шасі № [NUMBER] (далі у тексті т/з MUSSTANG); т/з VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, червоного кольору, шасі № [NUMBER] . 09.03.2023 ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в справі № 495/2297/23 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову було відмовлено (номер судового рішення в ЄДРСР 109530047). В цей же день судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 22.03.2023 о 11.00 год. (номер судового рішення в ЄДРСР 109530046). Після цього, 21.03.2023 та 22.03.2023, тобто через 13 днів після відкриття провадження та до першого судового засідання по справі № 495/2297/23, [PERSON] відчужив належні йому транспортні засоби своєму батькові [PERSON] і в судове засідання на 22.03.2023 об 11.00 год. не з`явився. 11.04.2023 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області у справі № 495/2297/23 прийнято рішення, яким позов задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 589 626 грн. 32 коп., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., судові витрати за правничу допомогу у розмірі 29 600 грн. (номер судового рішення в ЄДРСР 110361897). Рішення набрало законної сили 12.05.2023. За таких обставин, позивач вважає, що відчуження [PERSON] транспортних засобів на користь його батька [PERSON] до дня винесення судового рішення у справі № 495/2297/23 було здійснено з метою ухилення від виконання судового рішення. Тому просить суд визнати договір купівлі-продажу, т/з MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ МОТОЦИКЛ, коричневого кольору, шасі № [NUMBER] (далі у тексті т/з MUSSTANG); т/з VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, червоного кольору, шасі № [NUMBER] , укладений 21 березня 2023 та 22 березня 2023 між [PERSON] та [PERSON] недійсним, скасувати перереєстрацію транспортних засобів MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ МОТОЦИКЛ, коричневого кольору, шасі № [NUMBER] (далі у тексті т/з MUSSTANG); транспортинй засіб VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, червоного кольору, шасі № [NUMBER] проведену 21-22 березня 2023 з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) на [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ) та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати пов`язані з розглядом справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа №495/10262/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Шевчук Ю. В. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 23.09.2023 відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Згідно розпорядження керівника апарату Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи №211 від 20.11.2023 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільна справа №495/10262/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу передана на розгляд судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Братків І. І. 08.11.2023 представник позивача [PERSON] адвокат Назаров Р. Ю. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, яке попереднім складом суду залишилося невирішеною. Згідно уточненої позовної заяви, позивач вказує, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2023 витребувано з територіального сервісного центру МВС 5143 договори купівлі-продажу транспортних засобів від від 21.03.2023 № 5143/2023/3717546 на підставі якого проведено перереєстрацію транспортного засобу MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску; від 22.03.2023 № 5652/23/003431 на підставі якого проведено перереєстрацію транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, у зв`язку з чим виникла необхідність здійснити уточнення позовних вимог та у прохальній частині позовної заяви вказати номери договорів, які позивач просить визнати недійсними Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 22.11.2023 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Призначено підготовче судове засідання у справі витребувано докази. 18.12.2023 на виконання ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.11.2023 територіальний сервісний центр № 5143 надав договір комісії № 5652/32/1/003431 від 21.03.2023, на підставі якого ПП «ДАФ-77» здійснено продаж транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.01.2024 прийнято уточнену позовну заяву, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Назаров Р.Ю. позовні вимоги підтримав та проситв їх задовольнити Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив. Разом з тим пояснив суду, що завжди користувався цими авто. Після аварії, яка сталася за участі його сина йому порадили забрати авто і переоформити на себе. Відповідач [PERSON] в судове засідання, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями рекомендованої кореспонденції та оголошеннями, в порядку ст.128 ЦПК України. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та доводи сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належали транспортні засоби MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ МОТОЦИКЛ, коричневого кольору, шасі № [NUMBER] (далі у тексті т/з MUSSTANG); т/з VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, червоного кольору, шасі № [NUMBER] . З наявних у матеріалах справи копій договорів купівлі-продажу транспортних засобів від від 21.03.2023 № 5143/2023/3717546 на підставі якого проведено перереєстрацію транспортного засобу MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску; від 22.03.2023 № 5652/23/003431 на підставі якого проведено перереєстрацію транспортного засобу VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, укладених у Територіальному сервісному центрі МВС № 5143, від 21-22 березня 2023, з яких вбачається, що [PERSON] відчужив вищевказані транспортні засоби на користь свого батька [PERSON] . Згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів [PERSON] , як власник транспортного засобу - "MITSUBISHI MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ МОТОЦИКЛ, коричневого кольору, шасі № [NUMBER] проводить перереєстрації даного мотоциклу на нового власника за договором купівлі-продажу від 21.03.2023 укладеному в ТСЦ. Згідно договору купівлі-продажу № 5143/2023/3717546 від 21.03.2023 [PERSON] на умовах даного Договору передав у власність покупцеві [PERSON] транспортний засіб - " MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ МОТОЦИКЛ, коричневого кольору, шасі № [NUMBER] , за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 20 000 грн. Далі, згідно витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів [PERSON] , як власник транспортного засобу - " VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, червоного кольору, шасі № WV1ZZZ9KZYR530346проводить перереєстрації даного мотоциклу на нового власника за договором купівля-продажу від 22.03.2023 укладеному в ТСЦ. Згідно договору купівлі-продажу № 5652/23/003431 від 22.03.2023 [PERSON] на умовах даного Договору передав у власність покупцеві [PERSON] транспортний засіб - "VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, червоного кольору, шасі № [NUMBER] , за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 2 000 грн. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України. Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі N 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі N 6-806цс16, постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі N 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі N 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі N 910/8992/19, від 16.03.2021 у справі N 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі N 916/325/20, від 19.02.2021 у справі N 904/2979/20 тощо. Тому в кожній справі про визнання правочину недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків. Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Таким чином, суд, з`ясовуючи питання щодо фіктивності договору, як укладеного всупереч інтересам позивача, має з`ясувати дійсні наміри сторін, тобто чи була мета укладення договору іншою, аніж це випливає зі змісту договору. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року N 2-р (II)/2021 у справі N 3-95/2020 (193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України, та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)". Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Суд наголошує, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові від 19 травня 2021 року в справі N 693/624/19 (провадження N 61-6420св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: - особа (особи) "використовувала/використовували право на зло"; - наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають); - враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі N 369/11268/16-ц (провадження N 14-260цс19) зроблено висновок, що "позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) і недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним". У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі N 405/1820/17 (провадження N 61-2761св19) зазначено, що "цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку). Боржник (дарувальник), який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України). Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника". У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі N 755/17944/18 (провадження N 61-17511св19) зроблено висновок, що "договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції "фраудаторності" при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника). Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника, повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора (див. висновок, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі N 910/8357/18). Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі N 910/7547/17). Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може. Позичальник у кредитному зобов`язанні, що виникло первинно з його волі та згідно з його бажанням, який став боржником у зв`язку з невиконанням ним свого обов`язку, не є абсолютно вільним в обранні варіантів власної поведінки, його дії не повинні призводити до такого стану, в якому він ставатиме неплатоспроможним перед своїми кредиторами. Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані, із зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора. Отже будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам (див. висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі N 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі N 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі N 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі N 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі N 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі N 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі N 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі N 908/794/19, від 02.06.2021 у справі N 904/7905/16. Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди кредиторам, ухилення від виконання зобов`язань перед кредиторами є очевидним використанням приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню ("вживанням права на зло"). За цих умов недійсність договору як приватно-правова категорія є інструментом, який покликаний не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. У такому разі звернення з позовом про визнання недійсним правочинів боржника на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом є належним способом захисту, який гарантує практичну й ефективну можливість захисту порушених прав кредитора та боржника. Із встановлених обставин справи убачається, що рішенням суду від 11.04.2023 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] матеріальну шкоду у розмірі 589 626 грн. 32 коп. моральну шкоду у розмірі 20 000 грн., судові витрати на правничу допомогу у розмірі 29 600 грн. задоволено. Станом на день винесення судового рішення про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь позивача, майна у [PERSON] уже не було. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області виконано не було. Факт відсутності у [PERSON] іншого майна, крім т/з MUSSTANG та т/з VOLKSWAGEN, які були відчуженні ним на користь свого батька ( [PERSON] ) після відкриття провадження у справі № 495/2297/23, також підтверджується листом приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. на примусовому виконанні якого перебуває виконавчий лист, виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 16.05.2023 в справі № 495/2297/23 (виконавче провадження № 72588175). Водночас, 21-22 березня 2023 між [PERSON] та [PERSON] укладені оспорювані договіри купівлі-продажу транспортних засобів. Зміст спірного правочину свідчить про те, що [PERSON] , як власник транспортного засобу - "MITSUBISHI MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ МОТОЦИКЛ, коричневого кольору, шасі № [NUMBER] проводить перереєстрації даного мотоциклу на нового власника за договором від 21.03.2023 укладеному в ТСЦ, а також відносно транспортного засобу "VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, червоного кольору, шасі № [NUMBER] проводить перереєстрації даного мотоциклу на нового власника за договором від 22.03.2023 укладеному в ТСЦ. Згідно договору купівлі-продажу № 5143/2023/3717546 від 21.03.2023 [PERSON] на умовах даного Договору передав у власність покупцеві [PERSON] транспортний засіб - " MUSSTANG, модель MT125-8, 2020 року випуску, тип ТЗ ЗАГАЛЬНИЙ МОТОЦИКЛ, коричневого кольору, шасі № [NUMBER] , за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 20 000 грн. Згідно договору купівлі-продажу № 5652/23/003431 від 22.03.2023 [PERSON] на умовах даного Договору передав у власність покупцеві [PERSON] транспортний засіб - " VOLKSWAGEN, модель CADDY, 2000 року випуску, тип ТЗ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ ФУРГОН, червоного кольору, шасі № [NUMBER] , за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 2 000 грн. Очевидно, що учасники цивільних відносин (сторони оспорюваного договору) "вживали право на зло", оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорюваний договір купівлі-продажу) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника. Сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач [PERSON] , як боржник у зобов`язанні, що виникло на підставі рішення суду, став боржником у зв`язку з невиконанням ним свого обов`язку та відчужив майно (транспортний засіб) на підставі договору купівлі-продажу на користь свого батька [PERSON] у період відкриття провадження у справі про стягнення боргу [PERSON] , діяв очевидно недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою недопущення звернення стягнення на його майно як боржника, що дає суду законні підстави для задоволення позову. Відтак на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, суд приходить до висновку про задоволення уточненого позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються , зокрема, у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. В силу\~ст.\~246\~ЦПК України\~якщо сторона\~з поважних\~причин не\~може подати\~докази,\~що підтверджують\~розмір понесених\~нею судових\~витрат до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~суд за\~заявою такої\~сторони,\~поданою до\~закінчення судових\~дебатів у\~справі,\~може вирішити\~питання про\~судові витрати\~після ухвалення\~рішення по\~суті позовних\~вимог. Для\~вирішення питання\~про судові\~витрати суд\~призначає судове\~засідання,\~яке проводиться\~не пізніше\~двадцяти днів\~з дня\~ухвалення рішення\~по суті\~позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому\~статтею 270\~цього Кодексу. Згідно із\~п.3\~ч.1\~ст.\~270\~ЦПК України\~суд,\~що ухвалив\~рішення,\~може за\~заявою учасників\~справи чи\~з власної\~ініціативи ухвалити\~додаткове рішення,\~якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Представником позивача адвокатом Назаровим Р. Ю. у судовому засіданні заявлено, що він не може у цьому засіданні подати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат, оскільки відповідно до умов договору про надання правничої допомоги необхідно скласти відповідний акт, разом з тим, такі докази будуть ним надані суду в порядку і в строки, передбачені ст. 246 ЦПК України. Таким чином, питання розподілу судових витрат судом буде вирішено шляхом винесення додаткового рішення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved