Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивач 19.01.2024 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача та просила: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем; в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [ADDRESS] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 94,8 кв.м; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [ADDRESS] право приватної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 101 кв.м, автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2010 року випуску; право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 98,4 кв. м; квартиру [ADDRESS] , загальною площею 101 кв. м; автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2010 року випуску - припинити; судові витрати покласти на відповідача. 23.01.2024 ухвалою суду справу призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 15.02.2024 Відповідачем надано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнаються з огляду на наступне. Вимоги позивача спрямовані на фактичне позбавлення відповідача права користування своїм майном та спрямовані на виселення шляхом зміни місця проживання в умовах, які значно відрізняються від теперішніх як в частині співмірності за кількістю кімнат, так і в частині житлової площі. Обраний спосіб захисту позивача є хибним, оскільки станом на теперішній час позивач вже є власником 1/2 частки об`єктів нерухомого майна та не обмежена в праві володіння та користування ними. На дату звернення до суду з позовом інформація про оціночну вартість об`єктів нерухомого майна є неактуальною та не може бути прийнята до уваги судом. Різниця між об`єктами нерухомого майна суттєво відрізняється, а позивач не порушує питання про компенсацію. Відповідач наголошує, що що поділ майна подружжя із розрахунку вартості рухомого та нерухомого майна істотно порушує права співвласників, адже математичний підхід поділу при складанні оціночної вартості нерухомого та рухомого майна порушує принцип співмірності та справедливості, оскільки позивач має на меті отримати у власність трикімнатну квартиру та автомобіль, а відповідачу перейде у власність тільки однокімнатна квартира. Відтак запропонований позивачем поділ є сумнівним, оскільки станом на теперішній час сторони мають у спільній власності два об`єкти нерухомості та автомобіль, а у разі задоволення позовних вимог у сторін значно зменшиться балансова частка у спільному нерухомому майні, а позивач ще здобуде у власність транспортний засіб, на що відповідач категорично не згоден. При цьому позивач не намагалась в добровільному порядку поза судовим спором вирішити питання про поділ майна подружжя, не порушувала питання про встановлення порядку користування майном. Зважаючи на викладені обставини, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 28.02.2024 ухвалою підготовчого судового засідання, занесену до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання, справу призначено до розгляду по суті. 19.02.2024 позивачем надано відповідь на відзив у якій вона виклала аргументи по суті спору. 17.04.2024 ухвалою суду залишено без розгляду клопотання представника позивача про поновлення строку та подання доказів. Позивач надала заяву про розгляд справи без участі. В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що його дружина має громадянство російської федерації, проживає в Німеччині та не має наміру повертатись до України, відтак проти розірвання шлюбу не заперечує. Діти проживають в Німеччині окремо від матері, старша донька одружена, має дитину. Відповідач вказав, що користується квартирою [ADDRESS] , загальною площею 94,8 кв.м. в якій проживає з часу придбання, відтак не заперечує виділити позивачу у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 101 кв.м, автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2010 року випуску, без компенсації. Відтак вартість майна що підлягає поділу за позивачем становить 4997128,79 грн., за відповідачем 3528143,95 грн. Суд заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 25.05.1999 Бюро РАЦС м. Серпухів, Московської обл., російська федерація зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] про що складено запис №19 ( а.с. 14). Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю. Відповідно до ст. 58 ЗУ «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно із ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно із ст. 42 ЗУ «Про міжнародне приватне право», захист права власності та інших речових прав здійснюється на вибір заявника відповідно до права держави, у якій майно знаходиться, або відповідно до права держави суду. Відповідно до ст. 61 ЗУ «Про міжнародне приватне право», подружжя може обрати для регулювання майнових наслідків шлюбу право особистого закону одного з подружжя або право держави, у якій один з них має звичайне місце перебування, або, стосовно до нерухомого майна, право держави, у якій це майно знаходиться. Згідно із ч.2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За викладених обставин, зважаючи на пояснення позивача щодо обставин розірвання шлюбу та визнання позовних вимог про розірвання шлюбу відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Згідно до відзиву від 15.02.2024 представник відповідача [PERSON] вказав про те, що позивач, [PERSON] з лютого 2022 року не бачилась з відповідачем, виїхала за кордон та не повернулась; відповідач продовжив проживати в квартирі [ADDRESS] ; у цій квартирі відповідач доглядає свою хвору матір - [PERSON] ; у цій квартирі зроблено ремонт, укомплектовано технікою, житло придатне для проживання; квартира [ADDRESS] без ремонту і без умов проживання; позивач не проживає в Україні, не сплачує комунальні платежі, не використовує майно за призначенням і є власником частки об`єктів нерухомого майна і не обмежена в праві володінні та користуванні; відповідач заперечує щодо запропонованого позивачем способу поділу майна. Відповідно до відповіді на відзив від 19.02.2024 позивач вказала про те, що неодноразово пропонувала відповідачу укласти договір про добровільний поділ майна, але відповідач пропонував продати все майно і розподілити кошти між сторонами; позивач зазначила, що в такому випадку у неї буде відсутнє у власності нерухоме майно; у відповідачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] ; позивач зазначила, що суд має виходити з презумпції рівності часток; позивач, посилаючись на позиції Верховного Суду та ст. 60 СК України, просила врахувати, що до початку збройної агресії позивач та молодша донька проживали у квартирі [ADDRESS] , а після масштабної агресії виїхали за межі України і перебувають у Федеративній Республіці Німеччина; відповідач проживає в [ADDRESS] ; позивач просила задовольнити позовні вимоги; судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №358324739, квартира, загальною площею 101 кв.м в [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної часткової власності по за [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 17-18). Згідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №358324739, квартира, загальною площею 94,8 кв.м в [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної часткової власності по за [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 20-21). Згідно з довідкою, виготовленою на сайті Міністерства економіки України, середньоринкова вартість легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2010 року випуску становить 463650, 87 грн. ( а.с.16). Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 05.10.2020 [PERSON] передала (продала), а [PERSON] , [PERSON] , покупці прийняли (купили) в особисту приватну власність у рівних частках, тобто по частці кожен квартиру [ADDRESS] ( а.с. 59-66). Згідно із Договору купівлі-продажу квартири від 15.10.2020, [PERSON] , зобов`язався передати, а покупці - [PERSON] , [PERSON] зобов`язались прийняти на праві спільної часткової власності в рівних частках квартиру [ADDRESS] ( а.с. 72-75). Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Згідно із ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України. Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Позивач зазначає, що перед зверненням із позовом до суду, остання неодноразово пропонувала відповідачу здійснити добровільний розподіл майна шляхом укладання відповідного договору про поділ майна подружжя. Однак відповідач відмовлявся, при цьому пропонуючи продати все майно та розподілити кошти між сторонами. Позивач не може погодитися із пропозицією продажу спільного майна подружжя, адже у такому разі у позивача, на відміну від відповідача, буде відсутнє у власності нерухоме майно. Позивач зазначає, що відповідач має у приватній власності та користуванні (адреса реєстрації) приватний житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач заперечує обставини викладені у відзиві, вказує, що позивач є громадянкою російської федерації, проживає в Німеччині та не має наміру повертатись до України. Діти проживають окремо. Домовленості про поділ майна з позивачем не досягнуто, зважаючи на те, що остання має намір його продати та поділити кошти, що позбавить відповідача законного житла. Пункт 63 постанови ВП ВС від 22.09.2020 у справі N 910/3009/18 визначає, що ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту). Відповідно до статті 13 Європейської Конвенції з прав людини, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожна фізична або юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Зі змісту пунктів 23-24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування та розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. Відповідач у відзиві на позовну заяву визнає, що два об`єкти нерухомості та транспортний засіб, що предметом поділу, є спільною власністю подружжя, при цьому зазначає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту. На майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. За викладених обставин, зважаючи на те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, шлюбні відносини між подружжям припинені, враховуючи вартість майна: квартири [ADDRESS] 4 533 477,92 грн., автотранспортного засобу Volkswagen модель Passat 2010 року 463 650,87 грн., квартири [ADDRESS] - 3 528 143,95 грн., що не спростована відповідачем, суд приходить до висновку, що запропонований позивачем поділ буде порушувати права відповідача, який постійно проживає за адресою: вартира [ADDRESS] , є громадянином України та постійно проживає на території України. Поряд із цим, враховуючи презумпцію спільної сумісної власності подружжя, обставини, викладені сторонами в заявах по суті справи, зважаючи на порядок користування майном одним із подружжя, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову щодо поділу майна шляхом визнання за позивачем права власності за позивачем на квартиру [ADDRESS] загальною площею 101 кв.м, автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, 2010 року випуску, за відповідачем визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial