Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Київська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малаховська Ірина Валентинівна, про встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування вимог заяви заявник посилався на те, що його мати [PERSON] проживала у цивільному шлюбі з його батьком [PERSON] протягом 1980 - 1986 рр. Інформацію про батька заявника було записано зі слів матері та прізвище батька відображено не як [PERSON] , а як [PERSON] . У подальшому, батько приймав участь у житті заявника лише епізодично, хоча приблизно після 1993 року вони почали спілкуватись регулярно та спілкування продовжувалось безпосередньо до його смерті. [INFO] [PERSON] помер. Бабуся та дідусь на той час вирішили робити кремацію тіла батька, що позбавило можливості провести генетичну експертизу з метою підтвердження родинних відносин заявника з [PERSON] . Заявник вказує, що після смерті батька відносини з бабусею та дідусем заявник підтримував регулярно, приблизно кілька разів на місяць відвідував дідуся та бабусю по місцю їх фактичного проживання, спілкувався з ними, ходив у аптеку за ліками, допомагав з прибиранням квартири, ремонтом у одній з кімнат та придбанням продуктів харчування. [INFO] дідусь, полковник Збройних Сил України [PERSON] помер, його похованням займався заявник та бабуся. [INFO] померла бабуся [PERSON] , [INFO] , її похованням займався заявник особисто, оскільки мати заявника [PERSON] ще до початку війни виїхала за кордон та на момент смерті бабусі перебувала у Ізраїлі, а інші родичі відсутні. Заявник зауважує, що саме йому було видано лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] , довідку про причину її смерті та свідоцтво про смерть. Заявник вказує, що бабуся похована на Берковецькому кладовищі поруч із дідом [PERSON] , та була кремована за її бажанням. Так, встановлення факту родинних відносин з бабусею [PERSON] потрібно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після її смерті. Заявник стверджує, що інші родичі бабусі [PERSON] , що мали б право на спадщину та могли б звернутись до нотаріуса для прийняття спадщини, відсутні. Разом з цим, свідоцтво про право на спадщину нотаріус не може видати заявнику, оскільки в його свідоцтві про народження прізвище батька записано саме як [PERSON] , а не як [PERSON], у зв`язку з чим, заявник змушений звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 29.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 06.02.2024 року до суду надійшло клопотання представника заявника про долучення доказів. 06.02.2024 року до суду від представника Київської міської ради надійшов відзив, відповідно до змісту якого просив прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу за відсутності представника КМР. Ухвалою суду від 07.02.2024 року задоволено клопотання про витребування доказів та допит свідків. В судовому засіданні 22.02.2024 року було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 06.03.2024 року до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] . В судовому засіданні 16.04.2024 року заявник та його представник вимоги заяви підтримали та просили задовольнити. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, виходить з наступного. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Предметом судового розгляду є встановлення юридичного факту про те, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є бабусею [PERSON] , [INFO] . З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначено [PERSON] та [PERSON] . Заявник зауважував, що його мати [PERSON] проживала у цивільному шлюбі з його батьком [PERSON] протягом 1980 - 1986 рр. Після народження заявника 04.09.1985 року, інформацію про батька було записано зі слів матері та прізвище батька відображено не як [PERSON] , а як [PERSON] . З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Зі змісту листа прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва Бабича Є. від 10.10.2023 року, а також постанови про уточнення анкетних даних від 11.10.2023 року вбачається, що оформленням відповідних документів про смерть [PERSON] та її похованням безпосередньо займався [PERSON] . У постанові від 11.10.2023 року слідчий СВ Шевченківського управління поліції Головного управління у м.Києві Наскавець Д.О. постановив уточнити анкетні дані у кримінальному провадженні №12023100100004147 від 10.10.2023 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, шодо свідка [PERSON] , [INFO] . Вважати [PERSON] , [INFO] - сином [PERSON] , [INFO] , та онуком [PERSON] , [INFO] . Відповідна постанова є підставою для видачі довідки про причину смерті [PERSON] , [INFO] , який являється онуком померлої [PERSON] , [INFO] . З матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] вбачається, що після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS] . 09.10.2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса КМНО Малаховської І.В. із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , проте, постановою приватного нотаріуса від 10.04.2024 року у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки приватний нотаріус не має можливості встановити факт родинних відносин між заявником та померлою. Відповідно до досліджених матеріалів спадкової справи судом встановлено, що відсутні інші особи, які б зверталися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18). Так, юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. Суд може розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, у зв`язку з яким виникають юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника тощо. Звертаючись до суду з заявою в порядку окремого провадження, [PERSON] вказував, що встановлення факту родинних відносин йому потрібно для реалізації спадкових прав щодо майна померлої [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог ізаперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Цеположення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У справах про встановлення фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів, суд може брати до уваги всі передбачені законом засоби доказування, серед яких показання свідків, що пояснюється відсутністю письмових доказів, які б посвідчували такі факти. У відповідності до ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Допитана в якості свідка [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні надала свідчення, що померла [PERSON] визнавала [PERSON] онуком, чекала його, щоб написати спадщину. Допитана в якості свідка [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні надала свідчення, що померла [PERSON] розповідала про [PERSON] як про онука, визнавала його. Допитана в якості свідка [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні надала свідчення, що померла [PERSON] визнавала той факт, що є бабусею [PERSON] . Допитана в якості свідка [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні надала свідчення, що син померлої [PERSON] визнавав [PERSON] сином, безпосередньо з [PERSON] свідок не була знайома. Допитана в якості свідка [PERSON] , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні надала свідчення, що онука померлої [PERSON] знає, він приходив до неї та був її єдиним онуком. На переконання суду, відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи не встановлено, їх показання узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому є достовірними та достатніми. Також у судовому засіданні 16.04.2024 року було досліджено звукозаписи телефонних розмов померлої [PERSON] , за змістом яких вбачається, що остання за життя визнавала [PERSON] . онуком. Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням обставин справи, а також враховуючи, що законом не передбачено порядку встановлення факту родинних відносин та іншого способу у заявника немає, зважаючи на неможливість оформлення заявником спадщини після смерті [PERSON] без встановлення факту родинних відносин, суд вважає заяву обґрунтованою та вважає за необхідне встановити факт родинних відносин між фізичними особами, про який просить заявник. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved