Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

І. Виклад позиції позивачки та заперечень відповідача. 1. 24.11.2023 року [PERSON] (далі - позивачка) в особі представника, звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить припинити стягнення з неї аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , на підставі виконавчого листа, виданого Біляївським районним судом Одеської області по справі № 496/4311/16-ц визнати вказаний виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню та стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 гривні. 2. Позов обґрунтував тим, що 09.02.2018 року Біляївським районним судом Одеської області ухвалено рішення по справі № 496/4311/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, яким позовні вимоги позивача задоволено та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з дня подання позову до суду (з 07.12.2016 року) та на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, тобто до [INFO] . На підставі рішення Біляївським районним судом Одеської області ухвалено рішення у справі № 496/4311/16-ц видано виконавчий лист. 11.04.2018 року Біляївським ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 56159334 на підставі виконавчого листа у справі № 496/4311/16-ц. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.03.2023 року по справі № 496/5050/22 стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки було припинено, з огляду на те, що донька проживає з матір`ю та підстави для стягнення аліментів відпали. Також, з серпня 2022 року син, [PERSON] також проживає з матір`ю. 14.09.2023 року рішенням Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області № 700 було затверджено висновок органу опіки та піклування Вигодянської сільської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Таким чином, з 14.09.2023 року відпали підстави для стягнення аліментів з позивачки на утримання малолітнього сина на підставі виконавчого листа у справі № 496/4311/16-ц, виданого Біляївським районним судом Одеської області, оскільки позивачка повністю самостійно утримує та виховує сина. З урахуванням вищевикладеного позивачка, в особі представника, звернулася до суду з вказаним позовом. 3. Відповідач відзив на позов не надав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 4. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але представник надав до суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності сторони позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовільнити. (а.с. 25-26) ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2023 року, цивільну справу № 496/8172/23, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Портній О.П. (а.с. 17) 6. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Портної О.П. від 30.11.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк для надання відзиву на позовну заяву. (а.с. 18-19) 7. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 8. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України - шляхом надіслання рекомендованого поштового відправлення з повідомленням про вручення, яке він отримав 17.01.2024 року (а.с. 22) та надсилання повідомлення у додаток Viber через програму КП «Д-3», яке було доставлено 05.03.2024 року (зворотній а.с. 24), в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив, а від позивачки заперечень проти заочного розгляду справи не надходило, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. 9. Верховний Суд у Постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). 10. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. 11. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 12. Судом встановлено, що 09.02.2018 року Біляївським районним судом Одеської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 496/4311/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів, яким позовні вимоги позивача задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття, тобто до [INFO] , починаючи з дня подання позову до суду (з 07.12.2016 року) та на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000,00 гривень щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, тобто до [INFO] . (а.с. 7, 27-29) 13. Рішенням виконавчого комітету Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області № 700 від 14.09.2023 року вирішено затвердити висновок опіки та піклування Вигодянської сільської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , [INFO] . (а.с. 9, 10-11). V. Оцінка Суду. 14. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 15. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. 16. У відповідності до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 17. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 18. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. 19. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. 20. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 21. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 22. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 23. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 24. Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. 25. Враховуючи зміст ст. 181 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. 26. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 27. Відповідно до ст. 273 ЦПК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. 28. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. 29. Верховним Судом у Постанові від 04 вересня 2019 року в справі № 711/8561/16-ц зроблено правовий висновок, що сімейне законодавство України не містить підстав для припинення стягнення аліментів за рішенням суду, яке набрало законної сили, однак за аналогією права для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 ст. 273 ЦПК України. При зміні обставин батько, з якого стягують аліменти за рішенням суду, має право звернутись до суду з позовом про припинення стягнення аліментів, якщо дитина проживає з ним. 30. За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Тому для врегулювання такого роду правовідносин можуть бути застосовані норми ч. 4 статті 273 ЦПК України і обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є ефективним. 31. З аналізу цих статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад батько дитини не витрачає отримувані ним аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - батька дитини. При цьому обов`язок матері - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. 32. У ч. 1 ст. 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). 33. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. 34. Разом з тим під час розгляду справи судом встановлено на підставі наданих доказів, що [PERSON] , малолітній, [INFO] , проживає з позивачкою та вона самостійно піклується про нього та забезпечує його усім необхідним. 35. Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до положень ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. 36. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Даний висновок закріплений у Постанові Верхового суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 04 вересня 2019 року по Справі № 711/8561/16-ц. 37. З огляду на відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження. Таким чином, обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав є ефективним. 38. Таким чином, спільна з відповідачем дитина проживає з позивачкою та на даний час знаходиться на її утриманні, проте з позивачки продовжують стягуватись аліменти на утримання дитини на користь відповідача, що суперечить підставам їх встановлення та принципу рівності прав і обов`язків батьків щодо своїх дітей. 39. З урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині припинення стягнення аліментів з позивачки на користь відповідача на утримання [PERSON] , малолітнього, [INFO] . 40. Стосовно позовної вимоги щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов наступного висновку. 41. Відповідно до положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 42. За змістом вказаної норми виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 43. При цьому словосполучення "або з інших причин" стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. 44. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання. 45. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: - видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); - коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; - видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; - помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; - видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; - пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. 46. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 47. Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. 48. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження. 49. Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01.07.2015 року "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" у зв`язку з відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний. 50. Окрім того, за своїм змістом ч. 2 ст. 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону. 51. Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого листа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України). 52. Отже, закон не передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом. 53. Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 54. На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню, оскільки обов`язок позивача щодо сплати аліментів на користь відповідача на теперішній час є відсутнім та припиненим. 55. Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 56. Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи додані докази, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, а також в зв`язку з відсутністю обґрунтованих заперечень відповідача, суд, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. 57. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. 58. Згідно п. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. 59. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачкою і документально підтвердженні. Зокрема, згідно квитанції ID: 6575-9032-4078-4863 від 21.11.2023 року (а.с. 6) позивачкою було сплачено 1073,60 гривень судового збору, який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved