Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~19 грудня 2023 року, КП «Жовтоводськтепломережа» ЖМР звернулось до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідачки [PERSON] , на їх користь заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2010 року по 01.11.2023 року у сумі 84025,234 грн., з яких основний борг 60829,57 грн., інфляційні нарахування 19448,62 грн. та три відсотки річних 3747,05 грн. та судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що квартира [ADDRESS] є приватною власністю відповідача на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.01.1995 року. Згідно із рішенням Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». \~ \~ \~ \~ Комунальним підприємством «Жовтоводськтепломережа» Жовтоводської міської ради на відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Невиконання відповідачкою зобов`язань по оплаті в повному обсязі за централізоване опалення призвело до виникнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що змусило позивача звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2023 року по справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони про розгляд справи судом повідомлені належним чином. 04.01.2024 від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, де остання позовні вимоги не визнала та просить відмовити у їх задоволенні. В обгрунтування своїх заперечень посилається на те, ще 21.09.2010 нею до підприємства позивача було подано відповідну заяву та вжито заходів із фізичного відключення її квартири від загально будинкових мереж. Фактичне відключення від загально будинкових мереж підтверджується складеною відносно неї постановою про накладення адміністративного стягнення та квитанцією про сплату штрафу. Після відключення від централізованого опалення, у належній їй квартирі було встановлено автономне електроопалення для чого було розроблено всю необхідну технічну документацію, збільшено електропотужність та введено в експлуатацію. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту споживання нею послуг з централізованого теплопостачання у квартирі [ADDRESS] . Крім того, відповідачка просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Позивачем отримано відзив на позов 04.01.2024 року про що мається відмітка про його прийняття за вх.№24/24 на екземплярі відзиву, яки надано до суду. Від позивача відповіді на відзив до суду не надходило. Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Квартира [ADDRESS] є приватною власністю [PERSON] , що не заперечується сторонами, однак відповідного правовстановлюючого документу до матеріалів справи не додано. Паспорт на квартиру, доданий позивачем до матеріалів справи не є правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності на квартиру. Відповідно до рішення Жовтоводського міськвиконкому №410/1 від 29.11.2000 року функції по збору платежів від населення за послуги гарячого водопостачання та опалення перейшли від ВЖРЕО м. Жовті Води до КП «Жовтоводськтепломережа». /а.с.16/ Позивач у позовній заяві зазначає, що будучи власником вищезазначеної квартири, [PERSON] несвоєчасно та не в повній мірі сплачувала за надані послуги з централізованого опалення. У зв`язку з цим за період за період з 01.11.2010 року по 01.11.2023 року відповідачка заборгувала підприємству суму 84025,234 грн., з яких основний борг 60829,57 грн., інфляційні нарахування 19448,62 грн. та три відсотки річних 3747,05 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. /а.с.5-13/ Натомість, відповідачка у своєму відзиві зазначила та надала відповідні докази, що самовільно відключила свою квартиру від мереж централізованого опалення, за що понесла відповідальність. На даний час в її квартирі встановлено електричне автономне опалення. Послугами позивача вона не користується з 2010 року. Згідно із постановою №332 від 12 листопада 2010 року адміністративної комісії при виконкомі Жовтоводської міської ради [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 150 КУпАП та накладено штраф у розмірі 51 грн. У даній постанові зазначено, що 23.09.2010 року об 11 год. 00 хв. при перевірці системи опалення було виявлено, що [PERSON] самовільно обрізала прибори опалення (конвектора) від центральних стояків будинку. Система закільцьована та ізольована. Пакет документів, доданий відповідачкою до відзиву на позов підтверджує, що з 04 листопада 2011 року квартира відповідачки підключена до електричної мережі та має автономне електричне опалення. Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 №1268) та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджений наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 № 4. Отже, відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. У п.26 Правил вказано, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства від 22.11.2005 № 4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28.11.2007 року за № 1320/14587 (набув чинності з 09.12.2007) затверджено Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (далі - Порядок), який діяв до 17.09.2019 року. Порядком встановлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, допускається відключення житлового будинку лише в цілому, можливість відключення окремої квартири виключена. Відповідно до пункту 2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. Комісія після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. Пунктом 2.2.1 Порядку передбачено, що при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення. Відповідно до п. 2.5 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи. Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. Таким чином, відповідно до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній акт про відключення квартири позивача від мереж централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією. Отже, відповідачка самовільно відключила квартиру від теплопостачання та не вирішила у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення. На переконання суду, такі дії споживача не дають підстав для припинення обов`язків власника квартири зі сплати за послуги з теплопостачання. Водночас, під час розгляду справи, стороною відповідача надано клопотання про застосування до вимог про стягнення заборгованості строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Положеннями ч. 3 та 4ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами, передбачає внесення оплати за фактичного надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо. Згідно з приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно до п. 12 Прикінцевих положень ЦК України (чинних на момент подання позову)під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Даний розділ був доповнений пунктом 12 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, тобто почав свою дію лише з 30 березня 2020 року. Водночас, сам факт запровадження як карантину, так і воєнного стану в Україні, без обґрунтування позивачем неможливості звернення до суду у встановлені строки через запровадження такого, не можна вважати поважною причиною для безумовного поновлення цих строків. Вищевказане узгоджується з висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2022 року по справі № 500/1912/22. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). В даному випадку позивачем не заявлено клопотання про поновлення строків позовної давності та не наведено обставин і підстав обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені строки саме через запровадження в країні карантину, наявність якого унеможливило реалізацію ним свого права на судовий захист. Отже, запровадження карантину не можна розцінювати як безумовну поважну причину для незастосування в цей період загального правила строку позовної давності. У межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, які б вказували на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмови у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.11.2010 по грудень 2020 року включно, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Беручи до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості за послуги з теплопостачання в межах позовної давності, тобто за період з грудня 2020 по грудень 2023 розмір заборгованість відповідачки перед позивачем складає 22249,23 грн. (разом з нарахованою абонентською плату в сумі 723,36 грн.) . Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання відповідачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які відповідачі повинні подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу невизнання позовних вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Враховуючи встановлені обставини фактичного споживання послуг позивача, за відсутності доказів на спростування таких обставин і недоведеність зворотного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог стосовно заборгованості за надані послуги, та наявність підстав для захисту прав позивача і присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надану їй позивачем теплову енергію за період з грудня 2020 по грудень 2023 в розмірі 22249,23 грн. Інфляційні нарахування та три відсотки річних, нараховані позивачем відповідачу стягненню не підлягають, оскільки нараховані поза межами позовної давності. Таким чином,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених позовних\~вимог,\~дослідивши всебічно,\~повно,\~безпосередньо та\~об`єктивно \~наявні у\~справі докази,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~достатність і\~взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторона позивача посилалась як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачем по справі понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України,\~пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 710,70 грн.

Outcome: partial