Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог тим, що вона народилась [INFO] в с. Ялта Першотравневого району, Донецької області, а [INFO] померла її мати [PERSON] . Зазначає, що 10 січня 2022 року за її заявою про прийняття спадщини приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Бедненком С.В. було заведено спадкову справу №01/2022 (номер у спадковому реєстрі 68954605) після смерті [PERSON] , а вона є рідною дочкою та єдиним спадкоємцем після смерті матері. Вказує, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно квартира [ADDRESS] , та грошові кошти на банківському рахунку в АТ КБ «Приватбанк». Посилається на те, що після початку війни у лютому 2022 року у зв`язку з активними бойовими діями у м. Маріуполі Донецької області, де вона проживала, вона змушена була виїхати на підконтрольну Україні територію, а приватний нотаріус Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. теж виїхав з м. Маріуполя Донецької області, однак його точне місцезнаходження їй невідоме. Зазначає, що 19 листопада 2022 року вона звернулась до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Клімішиної М.І. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті її матері, але постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з підтвердженням факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом. Вказує, що її представником отримано відповідь на адвокатський запит від Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з інформацією про те, що приватний нотаріус Бедненко С.В. не укладав договір про його заміщення іншим нотаріусом, а доступ до нотаріальних документів, напрацьованих приватним нотаріусом Бедненком С.В., відсутній, та здійснення передачі заведеної ним спадкової справи до іншого приватного або державного нотаріуса неможливо, повідомлено про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на теперішній час. На підставі вищевикладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] право власності на квартиру за [ADDRESS] та грошові кошти в сумі 10\~374,35 грн., які зберігаються на банківському рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 06 березня 2022 року за №1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська. Ухвалами судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у АТ КБ «Приватбанк» відомостей про відкритті грошові рахунки на ім`я [PERSON] 02 листопада 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) наявної інформації у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, підтверджену витягом та/або відповідними актовими записами чи іншими документами про: дітей, матір`ю яких є [PERSON] ; батьків [PERSON] , яка померла [INFO] , їх імена, по батькові, дати народження, смерті; про перебування [PERSON] , яка померла [INFO] , у шлюбі на час її смерті. Представником позивача було надано до суду клопотання про розгляд справи без її участі та без участі позивача, в якій вимоги викладені у заяві про збільшення позовних вимог підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява, в якій він просив розглядати справу без участі їх представника та вирішувати справу за наявними матеріалами. Третя особа - приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Клімішина М.І. надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа - приватний нотаріус Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , у [PERSON] та [PERSON] , [INFO] в с. Ялта Першотравневого району Донецької області народилась донька [PERSON] , про що складено відповідний запис за №25 (а. с. 13, 134-135). З наявної в матеріалах справи копії паспорту [PERSON] , [INFO] , судом встановлено, що вона народилась в с. Ялта Першотравневого району Донецької області, та 11 квітня 1992 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб, який припинено 07 липня 2005 року (а. с. 134-135). Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданого Ялтинською селищною радою Першотравневого району Донецької області, 11 квітня 1992 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що зроблено запис №8, а після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №2701 (а. с. 14). В матеріалах справи також наявний витяг про реєстрацію у спадковому реєстрі №68032322 виданий 10 січня 2022 року приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Бедненком С.В., з якого судом встановлено, що 10 січня 2022 року приватним нотаріусом Маріупольського районного нотаріального округу Донецької області Бедненком С.В. було зареєстровано (заведено) спадкову справу (номер у спадковому реєстрі 68954605; номер у нотаріуса 01/2022) щодо спадкодавця [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а. с. 15). З матеріалів справи також встановлено, що 19 листопада 2022 року за №65/02-31 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Клімішиною М.І., за результатами розгляду заяви [PERSON] щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , постановлено відмовити [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з підтвердженням факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом (а. с. 20-21). Як вбачається з наданої відповіді адвокату Чеховській Д.Р. на її адвокатський запит Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) за №15033/34919/17/22/06.3 від 06 грудня 2022 року повідомлено, що приватний нотаріус Бедненко Сергій не укладав договір про його заміщення іншим приватним нотаріусом, оскільки у зв`язку з веденням активних бойових дій на території міста Маріуполя та перебуванням міста на теперішній час у тимчасовій окупації документи, напрацьовані приватним нотаріусом по Маріупольському районному нотаріальному округу не були вивезені з адреси розташування робочого місця нотаріуса, а саме: [ADDRESS] . Станом на 05 грудня 2022 року місцезнаходження документів напрацьованих приватним нотаріусом, втому числі і спадкової справи №01/2022, заведеної після смерті [PERSON] , невідомо у зв`язку з перебуванням міста Маріуполя у тимчасовій окупації, та враховуючи відсутність доступу до нотаріальних документів і здійснення передачі заведеної ним спадкової справи до іншого приватного або державного нотаріуса неможливо, повідомлено про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину станом на теперішній час, а також зазначено про можливість звернення спадкоємця до відповідного суду для вирішення питання щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування (а. с. 25-27). Судом встановлено, що 03 лютого 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А. та зареєстровано в реєстрі за №388, відповідно до змісту якого вбачається, що продавець [PERSON] продав, а покупець [PERSON] купила належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (а. с. 16-17). Крім того, з витягу з Державного реєстру правочинів №675860 від 03 лютого 2005 року і витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації №6411329 від 04 лютого 2005 року вбачається, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18-19). Як вбачається з наданої на виконання ухвали суду відповіді АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-230726/46290 від 28 липня 2023 року, [PERSON] належить рахунок [NUMBER] (договір SAMDNWFC00024872265) відкритий 30 березня 2016 року, та на якому наявний залишок грошових коштів в розмірі 10\~374,35 грн. (а. с. 60). Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні такого майна, або вимоги кредиторів. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Частинами 1, 2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Положеннями ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В силу приписів ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і діє на цей час. Згідно із п. 7 ст. 1-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). На час розгляду справи відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №1668/39004 від 23 грудня 2022 року, до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України відноситься вся територія Маріупольського району. Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Згідно із ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту свого права. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. З наданих суду доказів, а саме з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що спадкову справу щодо майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , за №68954605 (номер у нотаріуса 01/2022), було заведено 10 січня 2022 року. На виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2024 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян: №00043699329 від 21 лютого 2024 року щодо актового запису про шлюб від 20 грудня 1969 року за №39, складеного на [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , виконавчим комітетом Ялтинської селищної ради Першотравневого району Донецької області; №00043699427 від 21 лютого 2024 року щодо актового запису про народження від 12 квітня 1971 року №25, складеного на [PERSON] , [INFO] , виконавчим комітетом Ялтинської селищної ради Першотравневого району Донецької області. Також повідомлено, що в ході проведення перевірки за даними Реєстру виявлено актовий запис про смерть від 25 березня 2015 року №29, складений на [PERSON] , [INFO] , виконавчим комітетом Ялтинської селищної ради Першотравневого району Донецької області. Актових записів про розірвання шлюбу, народження інших дітей у [PERSON] в архіві відділу не виявлено, а можливості надати відомості щодо її батьків у відділу відсутня (а. с. 131-135). Таким чином, судом з матеріалів справи було встановлено, що [PERSON] є рідною донькою та спадкоємцем за законом [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , та під час розгляду справи не було встановлено існування іншого спадкоємця за законом або заповітом. Отже, обставин, які б вказували, що на спірне нерухоме майно та грошові кошти, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в ході судового розгляду не встановлено. Також судом встановлено, що відповідач - Маріупольська міська рада Донецької області не оспорює право позивача на спадкове майно. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач позбавлена можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтованим, а позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті її матері підлягають задоволенню у повному обсязі. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір, але в своїй позовній заяві, поданій до суду не зазначила, що бажає стягувати сплачений судовий збір з відповідача, тому такий судовий збір не підлягає стягненню.

Outcome: approved