Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу Щодо первісного позову 31 січня 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» обґрунтувало тим, що 24.10.2022 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1103-7415 (надалі «Кредитний договір»), відповідно до умов якого позивач (як кредитодавець) надав відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 10 000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 15 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день. Позивач (через партнера АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 2 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. У подальшому, відповідач всупереч умовам Кредитного договору, ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» та ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за Кредитним договором навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами Кредитного договору. Станом на\~29.12.2023\~загальний розмір\~заборгованості відповідача\~за Кредитним\~договором становить:\~94\~750,00\~гривень,\~а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 10 000,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 84 750,00 гривень. Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості Позичальнику за нарахованими процентами у сумі 48 500,00 гривень за умови погашення Позичальником решти заборгованості за Кредитним договором в розмірі 46 250,00 гривень. Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за Кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом - 10 000,00 гривень; прострочену заборгованість за нарахованими процентами - 36 250,00 гривень, що разом становить 46 250,00 (сорок шість тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок (а. с. 3 - 14). Щодо зустрічної позовної заяви 19 березня 2024 року представник позивача за зустрічним позовом (представник відповідача) адвокат Потопальський Богдан Миколайович подав зустрічну позовну заяву в інтересах позивача за зустрічним позовом (відповідача) [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсними пункти 4.6 та 10.1 Договору про відкриття кредитної лінії №1103-7415 від 24 жовтня 2022 року. Представник позивача за зустрічним позовом (представник відповідача) у зустрічній позовній заяві зазначив, що 24 жовтня 2022 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1103-7415 за допомогою веб-сайту кредитодавця шляхом ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, за яким позивач отримав у кредит грошові кошти у розмірі 10\~000,00 грн (п. 4.1 Договору) строком на 300 днів (п. 4.8 Договору). Розмір відсотків склав 2,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом протягом базового періоду (15 днів) і 3% після закінчення базового періоду (пункти 4.6, 10.1-10.3 Договору). Відсотки за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту (п. 4.6 Договору). При цьому, базовий період - проміжки часу впродовж строку дії Договору, в останні дні яких у Позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування Кредитом. Кількість днів у Базовому періоді вказана у розділі 4 цього Договору і визначена Сторонами на підставі пропозиції Кредитодавця, сформованої з урахуванням побажань Позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання Кредиту через веб-сайт Кредитодавця (абз. 2 п. 1.1 Договору). У випадку позивача базовий період закінчився 22.11.2022 і з 23.11.2022 за кожен день користування кредитом нараховувались відсотки в розмірі 3%, оскільки після 07.11.2022 протягом 15 днів позивач не сплачував відсотки за користування кредитом. Таким чином, станом на 19.08.2023 (300-й день користування кредитом) відповідач нарахував позивачу заборгованість за Договором в сумі 94 750 грн, яка складається з: основного боргу - 10\~000,00 грн; залишку нарахованих і не погашених відсотків - 94 750 грн. Основний борг згідно з п. 4.8 Договору мав бути повернений до 20.08.2023 включно (на 301-й день з дати видачі кредиту або раніше). Сума залишку нарахованих і не погашених відсотків розрахована наступним чином: 88 500 грн - 3 750 грн = 84 750 грн, де 88 500 грн - сума нарахованих відсотків, 3 750 грн - сума платежу, здійсненого 07.11.2022 року. Сума нарахованих відсотків розрахована таким чином: 10 000 грн х 2,5% х 30 днів + 10 000 х 3% х 270 днів = 88 500 грн. Станом на сьогодні Позичальник не виконав умову Кредитодавця про погашення заборгованості за Договором в сумі 46 250 грн, Кредитодавцю нічого не перешкоджає вимагати від Позичальника сплати усієї суми заборгованості за Договором в сумі 94 750 грн. Разом з тим, Позичальник не погоджується з розрахунком суми нарахованих відсотків у розмірі 88 500 грн, оскільки такий розрахунок здійснений Кредитодавцем із застосуванням умов Договору, які Позичальник вважає несправедливими. На думку сторони позивача, пункти 4.6 і 10.1 Договору щодо встановлення процентної ставки у розмірі 2,5% і 3% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування, є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. З цих підстав, сторона позивача за зустрічним позовом, просить визнати недійсними пункти 4.6 і 10.1 Договору про відкриття кредитної лінії № 1103-7415, укладеного 24 жовтня 2022 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (а. с. 91 - 93). Заяви, клопотання учасників процесу Представник позивача (представник відповідача за зустрічним позовом) до позовної заяви додав клопотання про розгляд цивільної справи без участі Представника позивача, у якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а. с. 77). 5 квітня 2024 року до суду поступила заява представника відповідача (представника позивача за зустрічним позовом), у якій він зазначив, що не має можливості прибути у судове засідання, просив розглянути справу без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а. с. 109). Інші процесуальні дії у справі Суд своєю ухвалою від 1 лютого 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання (а. с. 1 - 2). Ухвалою судового засідання від 19 березня 2024 року суд поновив строк на подання зустрічного позову; прийняв зустрічний позов до спільного розгляду з цивільною справою № 451/133/24 за позовом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; постановив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання (а. с. 97 - 98). Своєю ухвалою від 28 березня 2024 року суд закрив підготовче судове засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а. с. 104). Сторони у судове засідання не прибули, проте подали до суду зазначені вище заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи 24.10.2022 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1103-7415, відповідно до умов якого позивач (як кредитодавець) надав відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 10 000,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 15 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день; стандартна % ставка - 3,00 % в день (а. с. 18 - 28). Заявлені позовні вимоги позивач також обґрунтовує підписаними відповідачем 24.10.2022 (одноразовим електронним підписом) документами, а саме: Правилами відкриття кредитної лінії (а. с. 29-42), Паспортом споживчого кредиту (а. с. 43 - 46), Таблицею обчислення загальної вартості кредиту (а. с. 47-48). Так, відповідно до п. п. 2.1 п. 2 Договору про відкриття кредитної лінії № 1103-7415 від 24.10.2022 Кредитодавець відкрив для Позичальника невідновлювану Кредитну лінію на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. п. 2.2 п. 2 вказаного Договору Кредитодавець відкрив Кредитну лінію для Позичальника шляхом надання Позичальнику грошових коштів (далі - Кредит) на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб Позичальника, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом у порядку, передбаченому цим Договором. 24.10.2022 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в системі LiqPay 2 грудня 2019 року видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 на карту отримувача (а. с. 49 - 58). Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту, видача коштів за Кредитним договором № 1103-7415 від 24.10.2022 на суму 10000,00 грн здійснювалося за допомогою системи «LiqPay» (а. с. 59). Згідно з Довідкою про укладений договір, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 29.12.2023 загальна заборгованість відповідача становить 94 750,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 10 000,00 грн; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 84 750,00 грн (а. с. 60 - 64). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Позиція суду Згідно із статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно задовольнити частково, та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про визнання недійсними пункти 4.6 та 10.1 Договору про відкриття кредитної лінії №1103-7415 від 24 жовтня 2022 року, з таких підстав. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів Щодо первісного позову До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З огляду на зазначені норми Закону, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Указаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19. На підставі частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожний правочин укладений в електронній формі вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20). Зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, суд вважає, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] був укладений Кредитний договір в електронній формі, підписаний одноразовим ідентифікатором (А670). Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статей 1048, 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за Кредитним договором в розмірі 10\~000,00 гривень є правомірними та такі необхідно задовольнити. Водночас, суд не погоджується з доводами позовної заяви про законність стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у заявленому розмірі. Так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів. Верховний Суд аналізуючи кредитні відносини неодноразово зважав, що позичальником переважно є пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності. У постанові Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, необхідно застосовувати тлумачення «contraproferentem». «Contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін». Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Визначаючи предмет договору відкриття кредитної лінії №1103-7415 від 24.10.2022, пунктом 2.3 сторони обумовили сукупну вартість кредиту лише в розмірі 13\~750,00 гривень, яка включає 10000,00 гривень суми кредиту та 3750,00 гривень процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів (заявлений строк користування кредитом) складав 14 календарних днів до 7 листопада 2022 року (а. с. 18). Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства. Також кредитний договір містив умови, що строк кредитування складає 300 днів до 20 серпня 2023 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 4.8 Договору) (а. с. 20). Одночасно вказано, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає: 100\~000,00 гривень та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом в розмірі 90\~000,00 гривень (п.4.10 договору). Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає один мільйон двадцять чотири тисячі пятдесят пять цілих, нуль сотих відсотків (п.4.9 договору). За змістом кредитного договору визначаються фактично три строки, в межах яких здійснюється повернення отриманих позичальником грошових коштів, тому в цьому випадку спірні умови необхідно трактувати на користь споживача та виходити зі строку кредитування 14 днів та відповідної ціни кредиту у розмірі 13750,00 гривень, які первинно узгоджувались учасниками. Разом з тим, з наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що 07.11.2022 відповідач погасив 3750,00 грн нарахованих процентів за користування кредитом (а. с. 60). Відтак позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом є не обґрунтованими, тому в цій частині не можуть бути задоволені. Щодо зустрічного позову Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним. Верховний Суд України у своїй постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зробив висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини третьої статті 18 Закону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини третьої статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону). Відповідно до частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. На підставі частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. (ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно з п.4.3 договору,\~плата за видачу кредиту\~передбачена у формі\~процентів за користування кредитом.\~Тип процентної ставки за користування кредитом фіксована. Процентна ставка за користування кредитом не змінюється протягом усього строку користування кредитом, однак позичальнику на умовах, вказаних у цьому договорі (програма лояльності), може надаватися можливість скористатися кредитом за пільговою та/або зниженою процентними ставками. Надані клієнту в межах програм лояльності ставки діють і залишаються незмінними протягом усього періоду дії пропозиції в межах програми лояльності за умови дотримання клієнтом усіх умов відповідної програми лояльності. Пунктом 4.6. договору визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за такою ставкою: стандартна процентна ставка становить 3,00% за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за зниженою та/або пільговою процентною ставкою). Відповідно до пункту 10.1 Позичальник за умови дотримання вимог, передбачених п.10.2 цього договору, користується програмами лояльності кредитодавця та сплачує проценти за користування кредитом за такою ставкою: знижена процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом, яка надається кредитодавцем виключно як знижка за користування кредитом та є заохоченням позичальника до сумлінного виконання умов договору. Відповідно до пункту 8.2. договору, у разі несвоєчасного повернення отриманого Кредиту Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 2 (два) проценти від неповерненої суми Кредиту за кожен день прострочення сплати в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України. За умовою пункту 8.3. договору, у разі не здійснення сплати процентів за користування Кредитом у визначені цим Договором терміни, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від суми Кредиту. Сукупна сума неустойки, нарахованої за порушення зобов`язань Позичальником на підставі цього пункту Договору, не може перевищувати половини Кредиту (50% суми Кредиту), одержаного Позичальником за цим Договором. Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що пунктом 4.6 сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Твердження представника відповідача у зустрічному позові, що процентна ставка суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст. 1048, 1056-1 ЦК України і вони у цьому випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань. Установлені у цій справі обставини у сукупності свідчать про безпідставність зустрічних позовних вимог щодо визнання недійсними пунктів 4.6 та 10.1 Договору про відкриття кредитної лінії №1103-7415 від 24 жовтня 2022 року, отже і відсутність підстав для їх задоволення. Щодо розподілу судових витрат Згідно із ч. 1 ст. 141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище, із відповідача в користь позивача необхідно також стягнути понесені ним судові витрати, зокрема судовий збір у розмірі 523,25 грн (із розрахунку 2422,40*21,60:100 = 523,25).

Outcome: partial