Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

14.03.2024 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Любецької територіальної громади в особі Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай) розміром 4, 24 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Славутич» с. Великий Зліїв, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 025042, виданого на підставі розпорядження Ріпкинської районної державної адміністрації від 10.06.1996 р. № 209 на ім`я [PERSON] та зареєстрованого 21.08.1996 р. за № 719 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Славутич», в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача\~ [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) по КСП «Славутич» с. Великий Зліїв на території Любецької селищної ради (Великозліївський старостинський округ) згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 025042, виданого на ім?я [PERSON] , спадкоємцем якої став її рідний брат, чоловік спадкодавиці, [PERSON] , спадкоємцем якого після його смерті стала [PERSON] . Оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) було втрачено. [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 025042 не видавався, земельна ділянка у власність не передавалася, її межі на місцевості не виділялися. У зв`язку з вищевикладеним, позивач позбавлений можливості в нотаріальній конторі оформити спадщину за законом на своє ім`я. Справу передано головуючому судді 14.03.2024 р. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18.03.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 16.04.2024 р. 02.04.2024 р. надійшло клопотання від Любецької селищної\~ради Чернігівського\~району Чернігівської\~області про розгляд справи без участі її представника, зареєстроване за вх. № ЕП-245/24, в якому зазначено про визнання позову. 15.04.2024 р. від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, у якому зазначається про підтримання заявлених позовних вимог у повному обсязі. Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 16) [PERSON] та [PERSON] є рідні брат і сестра, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.10.1959 р., та копією актового запису про народження В-194 від 05.02.2024. наданою Державним архівом Чернігівської області листом № 126/04-16 від 05.02.2024 р. (а. с. 22, 24). Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2024 р. постановленою приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Мишко М. А., [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав (а. с. 13). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 15) Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21.10.1969 р., [PERSON] є дружиною [PERSON] (а. с. 21) Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.03.2024 р. постановленою приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Мишко М. А., [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але не оформила своїх спадкових прав (а. с. 13). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 14) Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.01.1967 р. та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.03.2018 р., [PERSON] є донькою [PERSON] (а. с. 19, 20). Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 07.02.2024 р. № 29-25-0.5-837/2-24, [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 025042, по колишньому КСП «Славутич», що знаходиться в селі Великий Зліїв Ріпкинського району Чернігівської області, на підставі розпорядження Ріпкинської райдержадміністрації від 10.06.1996 р. № 209, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай 21.08.1996 р. за № 719. Державний акт взамін вказаному сертифікату не видавався (а. с. 36). Оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) було втрачено, про що розміщено оголошення в газеті «Життя Полісся» № 32 (10207) від 10.06.2023 р. (а. с. 26). Надаючи оцінку обставинам справи суд зазначає про наступне. Відповідно до ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Захист прав спадкоємців на отримання в порядку спадкування земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону, здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності, шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай), в порядку спадкування. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року в редакції, чинній на час відкриття спадщини, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За положеннями ст. ст. 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування. З огляду на безумовне визнання відповідачем позову та відсутність у матеріалах справи суперечностей та протиріч, суд приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачем правомірно. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак на користь позивача підлягають поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved