Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «Українське бюро кредитних історій» про зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позову посилається на те, що 24.11.2023 року позивач отримав від ТОВ «Українське Бюро Кредитних Історій» кредитний звіт, виходячи зі змісту якого [PERSON] станом на 24.11.2023 року має поточну прострочену заборгованість перед AT КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 22885.67 доларів США, що виникла на підставі договору від 06.08.2008 року (іпотечний кредит). Разом з цим вказана інформація про наявність у позивача боргу перед відповідачем-1 не відповідає дійсності, виходячи з наступного. 31.03.2008 між AT КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено Договір про іпотечний кредит №К1Р0СІ0000006701, згідно якого відповідач-1 зобов`язався надати [PERSON] кошти в сумі 110000,00 гривень строком повернення не пізніше 31.03.2018 року. 06.08.2008 між тими самими сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору №KIF0GI0000006701 від 31.03.2008, згідно якої залишок заборгованості за кредитом було переведено з гривні у валюту - долар СІЛА, що склало 23441,04 долари США. 10.07.2012 року відповідач-2 на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк повернення вказаного кредиту, надіславши позивачу Вимогу AT КБ «Приватбанк». за №30.1.0.0/2-R89, за якою суму боргу вимагалося погасити в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги. У 2020 році відповідач-1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про іпотечний кредит №KIF0GI0000006701 від 31.03.2008 року в розмірі 32564,85 долари СІЛА, у т.ч. заборгованість за тілом кредиту у розмірі 22885,67 дол. США, заборгованість за відсотками у розмірі 9679,18 дол. СЩА, а також судові витрати. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі №381/846/20 від 10.09.2020 року AT КБ «Приватбанк» відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення вказаної вище заборгованості за кредитним договором №KIF0GI0000006701, що включала зокрема борг за тілом кредиту в розмірі 22885,67 доларів США (копія рішення додається). Крім того рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі №381/3418/22 від 30 січня 2023 року AT КБ «Приватбанк» відмовлено у задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 5727,97 доларів США за кредитним договором №KIFOGI0000006701, яка складається з наступного: 5727,97 доларів СЩА - 3% річних від простроченої суми. Вказані рішення судів, якими підтверджено безпідставність вимог AT КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №KIF0GI0000006701, вступили в законну силу, а отже достовірно підтверджують, що позивач не має жодних зобов`язань перед відповідачем-1 згідно зазначеного договору. У зв`язку з наявністю некоректної інформації у кредитній історії позивач у листопаді 2023 року звернувся до відповідача-2 з заявою про внесення змін до кредитної історії [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) шляхом вилучення (видалення) інформації про наявність у позивача будь-якої заборгованості за укладеним між КБ «Приватбанк» до [PERSON] кредитним договором від 06.08.2008 року (копії звернень додаються). До вказаної заяви позивач долучив копії рішень Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі №381/846/20 від 10.09.2020 року та по справі №381/3418/22 від 30 січня 2023 року. Листом від 21.12.2023 року за №1742 ТОВ «Українське бюро кредитних історій» повідомило позивачу, що звернулося із запитом до AT КБ «ПриватБанк» про проведення коригування за договором. Проте відповідач-1 у відповідь на 'запит відповідача-2 повідомив, що інформація за договором коректна і виправленню не підлягає (копія листа додається). Також у зазначеному листі відповідач-2 повідомив, що вимоги позивача стосовно вилучення з його кредитної історії інформації про заборгованість перед AT КБ «ПРИВАТБАНК» в сумі 22885,67 доларів СЩА не підлягають задоволенню, але вказані відомості можуть бути вилучені на підставі рішення суду про зобов`язання Бюро видалити інформацію за вказаним кредитним договором. Оскільки наявність некоректної інформації у кредитній історії [PERSON] заборгованості за договором від 06.08.2008 року погіршує кредитний рейтинг позивача та перешкоджає отриманню кредитів в інших банках, позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 26.02.2024 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами позовного (спрощеного) провадження з повідомленням сторін. 02.04.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. Отже позивач просить суд про виключення інформації, однак, відповідно до чинного законодавства, бюро не має на те правових підстав, оскільки зберігає інформацію протягом десяти річного терміну з моменту припинення кредитного договору і тільки за спливом цього строку вилучає її. Факт неналежного виконання умов договору позивачем, що призвело до наявності простроченої заборгованості за кредитним договором не заперечується позивачем. 27.05.2024 від представника ТОВ «Українське бюро кредитних історій» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що між позивачем та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір, п. 7.1 додаткової угоди сторони передбачили можливість передавати інформацію про наявність заборгованості бюро кредитної історії. Просить відмовити у задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі. Про день, час та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановлений законом строк. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі. Про день, час та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановлений законом строк. Представник відповідача ТОВ «Українське бюро кредитних історій» в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі. Про день, час та місце проведення розгляду справи повідомлявся у встановлений законом строк. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що в кредитній історії позивача міститься інформація про фінансові зобов`язання, а саме про наявну заборгованість позивача, за іпотечним договором від 06.082008 перед АТ КБ «Приватбанк» у сумі 22885,67 доларів США. [PERSON] звернувся до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» із заявою про вилучення інформації, в якій зазначив докази підтвердження того, що інформація в кредитній історії є недостовірною. В заяві позивач послався на рішення судів першої, які набрали законної сили, і які свідчать про відсутність будь-якої заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк». Листом від 21.12.2023 за №1742 ТОВ «Українське бюро кредитних історій» відмовило позивачу у видаленні інформації. Вказало, що інформація про заборгованість відповідно п. 3 ст. 10 ЗУ «Про організацію формування та обігу кредитних історій» зберігається протягом 10 років. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.09.2020 залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.12.2020 позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення. Окрім того Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2023 позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - залишено без задоволення. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись Як вбачається з матеріалів справи АТ КБ «Приватбанк» вніс в бази даних бюро кредитних історій інформацію про наявність боргів у позивача. Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» (далі - Закон). У ст. 3 Закону України «Про організацію формування та обіг кредитних історій» визначено, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію; ведення кредитної історії - діяльність Бюро із збирання, оброблення, зберігання, захисту, використання інформації, яка складає кредитну історію; кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до Закону; користувач Бюро (далі - Користувач) - юридична або фізична особа - суб`єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до Договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію; кредитний правочин - правочин, за яким виникає, змінюється або припиняється зобов`язання фізичної або юридичної особи щодо сплати грошових коштів Користувачу протягом певного часу в майбутньому (в тому числі договір страхування); суб`єкт кредитної історії - будь-яка юридична або фізична особа, яка уклала кредитний правочин та щодо якої формується кредитна історія. У ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію формування та обіг кредитних історій» зазначено, що джерелами формування кредитних історій зокрема є відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обіг кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Користувач у разі укладення кредитного правочину та отримання письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього надає до Бюро інформацію про себе, що ідентифікує його як Користувача; про суб`єкта кредитної історії, яка визначена п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7 цього Закону. У відповідності до ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій», бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором. Таким чином, дослідивши всі матеріали справи та надавши оцінку всім доказам в їх сукупності, судом встановлено, що позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтвердили настання підстав передбачених у ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» для вилучення інформації, що складає кредитну історію. Позивач не заперечує факт надання згоди та укладення кредитних правочинів, термін зберігання інформації в кредитній історії позивача не закінчився. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. Закон України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» не передбачає вилучення Бюро з кредитної історії інформації в зв`язку з ухваленням судових рішень щодо стягнення заборгованості по кредитним правочинам. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30). Судом встановлено, що на момент розгляду даної справи не було встановлено та визнано факту відсутності кредитного договору, договір не було визнано недійсним у судовому порядку, не був встановлений факт відсутності письмової згоди позивача на використання та розповсюдження інформації щодо нього, не має підстав для спростування та вилучення такої інформації. Крім того, позивачем не надано доказів, які б підтверджували виконання зобов`язань за кредитними договорами, зазначеними в позовній заяві, в тому числі доказів, які підтверджують виконання рішень судів про стягнення з позивача заборгованості, на які посилається позивач. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКЕ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ» про зобов`язання вчинити дії. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed