Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

У березні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, згідно з якою позивач просить суд: стягнути з відповідача [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20.06.2008 року у розмірі 40853,43 грн. станом на 29.01.2023, а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.06.2008 року [PERSON] підписав з банком заяву, з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву №б/н від 20.06.2008, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який змінювався. Для користування кредитними картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. При цьому, підписуючи вказану Анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що вказана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» й «Тарифами Банку», які згідно заяви були йому надані в письмовій формі для ознайомлення, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (надалі - Договір). Разом з тим, позивач вказує, що в порушення умов кредитного договору та положень ст.ст. 509, 526, 1050, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує та станом на 29.01.2023 року має заборгованість за договором у загальному розмірі 40 853,43 грн., з яких: 35005,56 грн. - заборгованість за кредитом, - 5847,87 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. За вказаних обставин, а також зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2024 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.03.2023 до суду надійшов відзив [PERSON] в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву представник відповідача вказує, що позивачем не надано ні обґрунтування позовних вимог, ні розрахунку заборгованості, ні жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позовних вимог, що вказує на неможливість їх задоволення. Так, наданий позивачем витяг з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою» не містить дати затвердження, що вказує на те, що умови кредитування постійно змінюються та неможливо встановити із якою саме редакцією умов та правил надання банківських послуг було ознайомлено відповідача. Відповідачем у відзиві зазначено, що позивач при розрахунку заборгованості за кредитним договором замість щомісячної комісії за кредитне обслуговування, яка складає 1,9% на залишок заборгованості, самостійно застосував у періоди за які просить стягнути заборгованість процентні ставки у розмірі 43,2%, 3,5%, 3,4%. Відповідач вказує, що він не підписував жодного документа щодо зміну розміру відсотків за користування кредитом, або який би обумовлював порядок та умови зміни таких платежі, які проценти, а тому в цій частини розрахунок боргу є неналежним доказом. Також, у заяві № б\\н від 20.06.2008 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді підвищення процентної ставки чи штрафу. У відзиві зазначено, у заявлену до стягнення суму тіла кредиту позивачем включено нараховані позивачем відсотки, що є порушенням вимог цивільного законодавства. Немає жодних підтверджень, що саме з долученими до позову документами: «Умови та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифи Банку» ознайомився, саме з ними погодився, а також саме їх розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку. Також, після останнього дня строку дії кредитної карти (у вказаній справі це 30.11.2021) право кредитодавця нараховувати відсотки за користування кредитом припиняється. Відповідач зазначає, що за весь час існування відносин між сторонами Позичальник здійснював відповідні платежі в рахунок погашення заборгованості, а також сам Банк неодноразово робив автоматичні списання з цією ж метою. Майже весь обсяг внесених та списаних коштів відповідача йшов на погашення нарахованих позивачем відсотків та пені, які Банк не мав права нараховувати. А відтак, визначена позивачем сума заборгованості за простроченим тілом кредиту мала б бути зменшена на платежі, які безпідставно та неправомірно зараховані позивачем в рахунок погашення відсотків. 13.04.2023 до суду надійшла відповідь на відзив у якому позивачем вказано, що надані Банком докази вказують на факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем. Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Доказом підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості є розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. З копії заяви № б\\н від 19 грудня 2006 року вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,9% (22,8% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору обумовлені всі істотні умови. Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку. Відсутність підпису відповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. Позивач вказує, що з виписки, наданої позивачем убачається, що відповідачем використовувалися кредитні кошти та погашалася заборгованість протягом дії Договору, використано всю суму кредитного ліміту. Відповідач несвоєчасно погашав кредитну заборгованість, тому зміна тіла кредиту безпосередньо пов`язана зі списанням щомісячного платежу за відсотками, що і спричинило зміну розміру тіла кредиту. Користуючись кредитними коштами відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо тіла кредиту позивач зазначає, що сторони узгодили, що у разі виникнення за кредитною карткою несанкціонованого овердрафту, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого Банком кредитного ліміту, що обумовлений Договором із Банком і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення, черговість, визначена Договором змінюється наступним чином:в першу чергу сплачуються відсотки за користування несанкціонованим овердрафтом, в другу чергу - тіло несанкціонованого овердрафту, далі - прострочені проценти за користування кредитом, далі - прострочена до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - проценти до сплати по кредиту, далі - тіло кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно Цього Договору, далі - пеня. Банком розподіляються кошти у відповідності до умов кредитного договору. Також, позивачем зазначено, що згідно умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта, вказано, що дія договору пролонгується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху. 15 грудня 2024 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати у його відсутність. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено у судовому засіданні і не заперечувалось відповідачем, що [PERSON] звернувся до Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є позивач внаслідок змін в найменуванні та організаційно-правовій формі) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 11 червня 2008 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю проінформований та надав свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі (а.с. 41). В своїй заяві відповідач просив відкрити йому рахунок та надати перелічені нижче послуги. Платіжна картка Кредитка «Універсальна» «55 днів пільгового періоду». Валюта Гривня. Сума кредитного ліміту 500,00 грн. базова процентна ставка по кредиту 1,9 % в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія 1%.. Порядок погашення заборгованості за кредитним лімітом може виконуватися, як шляхом внесення коштів на картку Клієнтом, так і списанням Банком коштів з дебетної картки. Окрім того, відповідачем [PERSON] 11.06.2008 підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в яких визначено тип кредиту - відновлювальна, пільговий період (нарахування відсотків здійснюється по ставці 0,01%) до 55 днів (пільгова ставка діє при умові погашення заборгованості по 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова процентна ставка в місяць (нарахована на залишок заборгованості виходячи із 360 днів у році; розмір процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, порядок повернення кредиту, розмір штрафів, пені тощо (а.с.42-43). Надана позивачем Довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки свідчить, що розмір кредитного ліміту за кредитним договором з відповідачем неодноразово як збільшувався, так і зменшувався. Так, зокрема: 20.06.2008 року встановлений в розмірі 500,00 грн., 21.10.2009 збільшений до 1 000,00 грн., 22.10.2009 зменшений встановлено в розмірі 1 000,00 грн., 17.01.2011 року збільшено до 6 000,00 грн., 24.02.2011 збільшено до 8 000,00 грн., 19.03.2011 збільшено до 13 000,00 грн., 18.12.2020 збільшено до 75 000,00 грн., 01.07.2021 року зменшено до 0,00 грн. (а.с. 39). Також матеріали справи свідчать, що на підставі кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, видано кредитні картки №№: [NUMBER] , дата відкриття - 20.06.2008, термін дії - 12/11, тип картки - Картка Універсальна; [NUMBER], дата відкриття - 15.12.2011 року, термін дії - 07/15, тип картки Картка Універсальна; [NUMBER], дата відкриття - 04.06.2015 року, термін дії - 04/18, тип картки Картка Універсальна GOLD; [NUMBER], дата відкриття - 10.04.2018, термін дії - 11/21 (а.с. 40). З виписки з банківського рахунку [PERSON] за договором №б/н за період з 20.06.2008-31.01.2023, наданої позивачем (а.с. 65-111) вбачається, що відповідач використовував надані позивачем кредитні кошти, здійснював погашення заборгованості протягом дії кредитного договору у період з 20.06.2008 (дата встановлення кредитного ліміту). Зокрема, останні рази: 09.10.2021 поповнення готівкою своєї карти в терміналі самообслуговування: [ADDRESS] , гіпермаркет Ашан, 20.05.2021: продукти: [ADDRESS] , 09.12.2021 переказ з карти ПриватБанк через Приват24, відправник [PERSON] , коментар до платежу: Пл-ник: [PERSON] . Також вбачається, що Банком проведено списання з картки відповідача відсотків за використання кредитного ліміту, за ставкою 3,4 відсотків, 1,7 відсотків. Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за [PERSON] , станом на 29.01.2023 року за Договором №б/н від 20.06.2008 року виникла заборгованість на загальну суму 40853,43 грн., яка складається з: 35005,56 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5847,87 грн.. - заборгованість за простроченими відсотками. Станом на день розгляду справи доказів погашення нарахованої позивачем заборгованості не надано. Вирішуючи спір, суд ураховує наступні положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 11 червня 2008 року базова процентна ставка зазначена 1,9 % базова процентна ставка по кредиту 1,9 % в місяць, Комісія 1%. Відповідно до довідки про умови кредитування, розмір щомісячного платежу (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоду) у розмірі 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. На підтвердження заявлених вимог щодо стягнення нарахованих відсотків за користування кредитом в іншому розмірі позивач, зокрема, надав умови та правила надання банківських послуг. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 червня 2008 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02 березня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Більш того, надані суду докази у виді розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку відповідача свідчать, що банком в односторонньому порядку, при нарахуванні відсотків змінено розмір процентної ставки. Так, в заяві від 11 червня 2008 року, підписаній відповідачем, зазначено, що базова процентна ставка по кредиту 1,9 % в місяць на залишок заборгованості. Проте позивач, окрім посилань на зміни Умов та правил, не обґрунтував, чому у розрахунку заборгованості використані інші процентні ставки саме у розмірі 3,6 %, 3,5 %, 3,4 %, 1,7 % (30%, 34,8%, 43,2 % - річні). Таким чином, доводи відповідача про відсутність належним чином обґрунтованої підстави для стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5847,87 грн. заслуговують на увагу. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про зміну розміру відсотків за користування кредитними коштами в односторонньому порядку, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, ураховуючи ненадання суду належних та допустимих доказів на підтвердження суми процентів, які нараховані позивачем відповідачу за користування кредитом у розмірі, узгодженому сторонами в договорі, підписаному відповідачем (базова процентна ставка по кредиту 1,9 % в місяць на залишок заборгованості), враховуючи, що питання самостійного розрахунку такої суми заборгованості потребує спеціальних знань у галузі іншій, ніж право, подання сторонами заяв про розгляд справи у їх відсутність, наявні підстави для відмови в позові в цій частині за недоведеністю. Однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав і кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Так, вирішуючи питання щодо стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту суд виходить з наступного. Судом з розрахунку заборгованості встановлено, що в день списання відсотків за рахунок кредиту відбувалось збільшення суми залишку поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) на ту-ж суму, на яку погашено відсотки за рахунок кредиту. При цьому, шляхом арифметичних розрахунків розміру нарахованих відсотків та розміру процентної ставки, вказаної Банком за відповідні періоди, вбачається, що нарахування відбувалось, в тому числі, і на суму заборгованості, що перевищує розмір кредитного ліміту. З виписки за рахунком клієнта встановлено, що банком проведено списання з картки відповідача відсотків за використання кредитного ліміту, за ставкою 1,7 3,4 (3,5) відсотків. Також, вказана виписка свідчить, що до загального залишку заборгованості за весь період Банком включалися платежі: списання відсотків за використання кредитного ліміту. Водночас, як зазначено вище, відповідач, підписавши заяву від 11 червня 2008 року узгодив суми процентів, які нараховуються Банком за користування кредитом, наданим позивачу у розмірі, узгодженому сторонами в договорі, підписаному відповідачем (базова процентна ставка по кредиту 1,9 % в місяць на залишок заборгованості), також, надав свою згоду, в тому числі, на списання Банком коштів з Дебетної карти. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 80 СК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Так, зазначаючи про те, що позивачем неправомірно та безпідставно включено у тіло кредиту відсотки в іншому розмірі, ніж передбачено договором та інші платежі, не передбачені договором, чим безпідставно збільшено тіло кредиту, спрямовано платежі, які повертав [PERSON] на виконання договору на цілі інші, ніж погашення кредиту та відсотків, відповідачем, з урахуванням наявності виписки з рахунку відповідача, яка містить докази активного користування кредитними коштами, не надано жодних доказів на підтвердження іншого розміру тіла кредиту, який би, враховуючи умови укладеного між сторонами договору від 11 червня 2008 року, містив в собі нараховані проценти в узгодженому сторонами в договорі розмірі, з огляду на узгоджене сторонами право Банку списання коштів з дебетового карткового рахунку. Клопотань про призначення експертизи відповідачем не заявлено. Відповідного висновку експерта, іншого розрахунку суми тіла кредиту, який можна б було перевірити шляхом простих арифметичних дій та який би не потребував від суду спеціальних знань в галузі, іншій, ніж право, суду не надано. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Як зазначено вище, матеріалами справи встановлено, що кредитна картка відповідача відкрита 11 червня 2008 року та перевипускалася, останній раз у 2018 році, термін дії останньої до 11/21. Відповідачу встановлювався кредитний ліміт, який станом на 18 грудня 2020 року максимально досягав 75 000 грн. Крім того, з виписки за договором про рух коштів [PERSON] вбачається, що останній активно користувався кредитними коштами, внаслідок чого і виникла заборгованість за тілом кредиту, яку він отримав і не повернув банку. З наявного у справі розрахунку заборгованості вбачається, що її облік Банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості по тілу кредиту та простроченої заборгованості по тілу кредиту, які у сумі визначають загальний розмір заборгованості позичальника за тілом кредиту. Заборгованість відповідача у розмірі 35005,56 (прострочене тіло кредиту) і 0 грн. (поточне тіло кредиту) є складовими загальної заборгованості по тілу кредиту, який відповідач отримав і не повернув Банку. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника суми заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка складає 35 005,56 грн. З урахуванням наведених обставин, беручи до уваги розрахунок Банком суми заборгованості відповідача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 35 005,56 грн. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Інші доводи та аргументи, наведені позивачем та відповідачем у заявах по суті справи не мають значення для розгляду справи. У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог частково на суму, яка дорівнює 86% від заявленої до стягнення суми, судовий збір у сумі 2308,24 грн. (2684,00 грн. х 86% х 100) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial