Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~В березні 2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 8 серпня 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №53. Від шлюбу дітей у них немає. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різноманітними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння. Вони втратили відчуття поваги та кохання один до одного, між ними постійно виникають сварки з будь-яких приводів. Сторони неодноразово намагались знайти порозуміння та зберегти родину, однак це не дало жодних результатів. Їх родина існує лише формально, а сімейні відносини фактично припинені. Примирення неможливе, тому позивачка просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Старіков Є. О. не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримують, наполягають на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 8 серпня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №53. Спільне життя у сторін не склалося у зв`язку з різноманітними поглядами на життя та відсутністю взаєморозуміння. Вони втратили відчуття поваги та кохання один до одного, між ними постійно виникають сварки з будь-яких приводів. Сторони неодноразово намагались знайти порозуміння та зберегти родину, однак це не дало жодних результатів.. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved