Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] (далі по тексту- позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту- відповідач, [PERSON] ) про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі у період з 15 квітня 2000 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу сторонами спільно придбано майно, а саме: трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; легковий автомобіль «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; речі для професійних занять, які відповідач використовує як логопед та дефектолог: БАК комплекс програмно-апаратного лікування, з апаратним комплексом «Синхро-С», виробництва ТОВ «СінКор», апарат для проведення поцедури «Мікрополяризація», виробництва підприємства «Магнон», кисневий концентратор, та кісткові навушниками (гарнітура) Forbrain, світлодіодний стіл-пісочниця кольоровий. Оскільки у позасудовому порядку поділити зазначене майно з відповідачем не виявилось за можливе, позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд поділити спільне майно подружжя відповідно до запропонованого ним порядку. Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Позивач належним чином та у встановлений судом строк усунув вказані недоліки. Ухвалою суду від 11 січня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 23 лютого 2021 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику. 23 квітня 2021 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року частково задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 27 квітня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, продовжено строки підготовчого провадження, відповідно до ч. 6 ст. 129, ч. 3 ст. 189 ЦПК України. 30 квітня 2021 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 13 травня 2021 року заяву задоволено частково. 27 травня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечує щодо позовних вимог та просить у їх задоволені відмовити. 16 червня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив у якому просить задовольнити позовні вимоги повністю. 18 травня 2021 року з Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвертаризації» на виконання вимог ухвали суду від 27 квітня 2021 року надійшли відомості. 24 травня 2021 року з Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві на виконання вимог ухвали суду від 27 квітня 2021 року надійшов лист. 03 червня 2021 року з АТ КБ «Приват Банк» на виконання вимог ухвали суду від 27 квітня 2021 року надійшла виписка по рахунку. 02 серпня 2021 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 24 вересня 2021 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив до матеріалів справи, відповідно до ст. 179 ЦПК України. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, відповідно до п.п. 2,4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 04 листопада 2021 року від позивача надійшла заява про уточнення (збільшення) позовних вимог. Ухвалою суду від 16 листопада 2021 року відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог. У судовому засіданні 25 січня 2022 року позивач надав пояснення, у яких позовні вимоги підтримав. 23 вересня 2022 року до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки він призваний по мобілізації у зв`язку з введенням воєнного стану та перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] з 28.02.2022, саме з цієї причини не може бути присутнім на судовому засіданні. Просив визнати причини неявки позивача на судове засідання поважною, відкласти проведення судового засідання у даній справі на іншу календарну дату. 04 жовтня 2022 року до суду від відповідача та її представника надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день в Україні діє воєнний стан і триває повномасштабне військове вторгнення російської федерації, серед якого і постійні та непередбачувані ракетні обстріли всієї території України, до того ж в останній час існує висока загроза використання російською федерацією ядерної зброї, вважають існує ризик та небезпека життю і здоров`ю. Просили визнати їх неявку поважною причиною та відкласти судовий розгляд даної справи на іншу дату. 04 жовтня 2022 до суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи оскільки позивач призваний по мобілізації у зв`язку з введенням воєнного стану та перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] з 28.02.2022, саме з цієї причини не може бути присутнім на судовому засіданні. Просив визнати причини неявки позивача на судове засідання поважною, відкласти проведення судового засідання у даній справі на іншу календарну дату. Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року визнано неявку в судове засідання позивача, відповідача, представника відповідача поважною. Зупинено провадження у справі до припинення перебування позивача [PERSON] у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан, тобто до закінчення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі. 03 листопада 2023 року від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження по справі. Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року провадження по справі відновлено. Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року витребувано у Регіональному сервісному центрі ГСЦ МВС в м. Києві інформацію з Єдиного державного реєстру транспортних засобів про власника автомобіля "Chevrolet Aveo", 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . 21 березня 2024 року з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві на виконання вимог ухвали суду від 22 лютого 2024 року надійшли відомості, згідно яких власником автомобіля марки «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] є [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач надав пояснення, повідомив, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем придбали рухоме та нерухоме майно, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судовоме засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву у якому відповідач заперечує проти позовних вимог, щодо автомобліля просить визнати за позивачем право особистої приватної власності та компенсувати їй 1/2 вартості автомобіля у розмірі 41 491, 34 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Судом встановлено, що з 15 квітня 2000 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. 1 а.с. 64). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтвержується копіями свідоцтва про народження (т. 1 а.с. 65-66). У період шлюбу сторонами спільно придбано майно а саме: - трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 112,2 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру виданого Головним управлінням житлового заберзпечення Київської міської держвної адміністрації від 13 березня 2002 року № 334-С/КІ (т. 1 а.с. 224). - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 146,3 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 47). - легковий автомобіль «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 50). Відповідно до звіту про оцінку майна № 2104 суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] станом на 11.08.2020 вартість легкового автомобілю «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, складає 82 982,69 грн. (т. 1 а.с. 52-54). Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Як встановлено судом, спірне рухоме та нерухоме майно придбано під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63 України, ч. 1 ст. 65 СК України. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірне майно придбано під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи між Акціонерним товариством Холдингова компанія «Київміськбуд» в особі АКБ «АРКАДА» від імені якого виступає Костюкова Галина володимирівна та [PERSON] укладено інвестиційний контракт № 28262 від 09 жовтня 2001 року про інвестування у житлове будівництво (т. 1 а.с. 11-13). Згідно свідоцтва про право власності на квартиру виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської держвної адміністрації від 13 березня 2002 року № 334-С/КІ, трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 112,2 кв.м., житловою площею 51,4 кв.м., належить [PERSON] на праві приватної власності, квартира була придбана в період перебування сторін у шлюбі, а тому підлягає поділу між сторонами в частині 1/2. Заперечення відповідача щодо визнання квартири спільню сумісною власністю, посилаючись на те, що вказану квартиру було прибано за особисті кошти відповідача від продажу попередньої квартири за адресою: [ADDRESS] , суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують вказані обставини. Щодо визнання житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власність відповідач заперечує, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на вказаний будинок, суд оціює критично вказані заперечення відповідача, оскільки згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 146,3 кв.м., житловою площею 60,4 кв.м. належить на праві приватної власності [PERSON] , зареєстровано 03.12.2018. Вказаний будинок прибано в період перебування сторін шлюбі, а тому підлягає поділу між сторонами в частині 1/2. Здійснюючи поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, суд насамперед керується принципом рівності часток подружжя у спільному майні. При розгляді справи не було встановлено істотних обставин, за яких суд може відійти від цієї засади та збільшити частку одного з подружжя. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. До аналогічного висновку в своїй постанові від 27.12.2019 дійшов Верховий Суд у справі № 297/2837/17, аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 02.03.2020 у справі № 448/1722/16-ц. Легковий автомобіль «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , придбаний подружжям у шлюбі. Суд, приймає запропонований позивачем та відповідачем порядок поділу автомобіля «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Отже, позовна вимога щодо поділу автомобіля підлягає задоволенню наступним чином: припинити право спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки «Chevrolet Aveo» 2004 року, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль марки «Chevrolet Aveo» 2004 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] у розмірі 41 491,35 грн. Позовна вимога позивача щодо визнання спільним сумісним майном подружжя речі для професійних занять, які відповідач використовує як логопед та дефектолог, а саме: БАК комплекс програмно-апаратного лікування, з апаратним комплексом «Синхро-С», виробництва ТОВ «СінКор», апарат для проведення поцедури «Мікрополяризація», виробництва підприємства «Магнон», кисневий концентратор, кісткові навушниками (гарнітура) Forbrain, світлодіодний стіл-пісочниця кольоровий та позовна вимога про припинення права спільної сумісної власності подружжя та визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на вищевказані речі для професійних занять, загальною вартістю 368 528,60 грн., задоволенню не підлягають, оскільки матеріали справи не місться належних та допустимих доказів в розумінні вимог приписів статтей 77, 78 ЦПК України на підтвердження придбання вказаних речей та використання їх відповідачем. Відповідач повністю заречує наявність вказаних речей та зазначає, що працює бухгалтером. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 9 469,20 грн.

Outcome: partial