Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

03.07.2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.12.2013 року між ПАТ КБ «Приват банк» (у зв`язку зі зміною типу товариства, змінило свою назву товариства на АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) № б/н, відповідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8018,90 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за Генеральною угодою відповідач має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 23029\~грн. 67\~коп. Позивач просить стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати з відповідача. \~ \~ \~ \~Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено в повному обсязі. 28.07.2023 року\~\~ [PERSON] , в особі представника адвоката Левицької Ю.В. звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 21.08.2019 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. \~ \~ \~ \~Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2023 року заява [PERSON] , в особі представника адвоката Левицької Ю.В. про перегляд заочного рішення від 21.08.2019 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволена. Заочне рішення від 21.08.2019 року, ухвалене за результатами розгляду цивільної справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - \~скасоване. Справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на факти і норми права, викладені в позовній заяві та відзиві на заяву про перегляд заочного рішення. Представник відповідача - адвокат Левицька Ю.В. позовні вимоги визнала частково, посилаючись на факти і норми права, викладені у заяві про перегляд заочного рішення. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено. 02.12.2013 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач [PERSON] , з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань за кредитним договором №\~SAMDN40000010568734 від 16.12.2006 року, уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукта кредитних карт, відповідно до якої банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 8018,90 грн. на строк 24 місяців з 02.12.2013 р. по 31.12.2015 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі потреби в сумі 8018,90 грн., в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 401,27 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата остаточного погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2015 року ( а.с. 7). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Судом встановлено, що 02.12.2013 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір, який підписаний представником позивача і відповідачем [PERSON] та складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Генеральної угоди разом із наданими ПАТ КБ «ПриватБанк» Умовами і правилами, тарифами. Відповідач [PERSON] висловив свою згоду на укладання договору саме в такій формі та зазначив, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов`язки. 21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Враховуючи ту обставину, що зміна типу товариства в розумінні ч. 2\~ст. 5 Закону України «Про акціонерне товариство»\~не є його перетворенням, а зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, зазначені зміни зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, суд вважає можливим стягнути вищевказану заборгованість на користь АТ КБ «ПриватБанк». Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Випискою за договором №б/н за період з 01.01.1999 по 28.08.2013 ( операційний рух грошових коштів по рахунку кредитної угоди) підтверджено, що позивач повністю виконав умови кредитного договору, видавши відповідачу кредитні ресурси у розмірі 8518.9 грн. 02.12.2013 року ( а.с. 86 зворотна сторона). Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України зазначено, що наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 17.06.2019 року складає 23029,67 грн., яка складається з наступного: 5963,79 грн. - заборгованість за кредитом, 5204,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 10626,26\~грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 1235,26 грн. (а.с.3-4). Досліджені судом докази свідчать про те, що неповерненням отриманого кредиту, відсотків за його користування в обумовлені договором строки відповідач в односторонньому порядку порушив зобов`язання, що випливають з його умов. З огляду на встановлене судом порушення відповідачем зобов`язання перед Банком з нього на користь позивача безумовно підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом у розмірі 5963, 79 грн. В частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом суд зазначає таке. Відповідно до частини другої\~статті 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»)\~глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 02.12.2013 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом у розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 31.12.2015 року включно. Відтак, у межах строку кредитування з 02.12.2013 року по 31.12.2015 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Починаючи з 31.12.2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18). На підставі\~викладеного,\~суд приходить\~до висновків,\~що з\~ відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 02.12.2013 року по 31.12.2015 рік у розмірі 1494,90 грн. ( а.с. 4-зворотна сторона). Щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією та штрафу, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках до суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача одночасно штрафу і пені не ґрунтуються на законі. Дане положення підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2017 року у справі №756/2999/15-ц, в якій сказано, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Суд вважає за можливе стягнути з відповідача один з видів неустойки, заявленої до стягнення - штраф у фіксованому розмірі 1235,26 грн. відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що позов підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 725,18 грн.

Outcome: partial