Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

12 лютого 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що в середині 2014 року він з рідною сестрою [PERSON] переїхали на постійне місце проживання до міста Дніпра, де познайомився із [PERSON] , яка періодично телефонувала та просила виконати певні роботи у своєму житлі. Згодом [PERSON] дізналась, що він разом із сестрою проживає в орендованій квартирі та запропонувала їм переїхати до неї за адресою: [ADDRESS] для постійного проживання, здійснення за нею постійного догляду та допомоги по господарству, на що він погодився. На початку 2015 року він разом із сестрою переїхав до [PERSON] . На початку 2016 року [PERSON] поїхала в інше місце, а він продовжив проживати разом із [PERSON] та надалі надавав їй усіляку допомогу, здійснював догляд коли [PERSON] хворіла. У вересні 2021 року стан здоров`я [PERSON] погіршився, засобами телефонного зв`язку він зв`язався з її донькою [PERSON] , однак вона не мала змоги приїхати, через що просила і надалі допомагати та піклуватися про [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла та він займався її похованням. Після смерті [PERSON] він продовжує проживати за адресою: [ADDRESS] та вважав, що прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. На початку 2024 року він звернувся до приватного нотаріуса Сеідової В.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ст. 1264 ЦК України, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину на вищевказану квартиру через відсутність реєстрації місця проживання разом із спадкодавцем. [PERSON] просить суд встановити факт його постійного проживання із [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю з початку 2015 року і по день смерті [PERSON] , а також визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження, від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сеідової В.О. витребувано належним чином завірену копію спадкової справи №8/2024 [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 19 березня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 11 квітня 2024 року до суду надійшли її письмові пояснення в яких вона зазначила, що є єдиною донькою [PERSON] та на початку 1990 року вона переїхала до міста Алушти на постійне місце проживання. Зі спілкування з матір`ю їй відомо, що з її згоди на початку 2015 року до її квартири переїхав для постійного проживання, здійснення догляду за неї та допомоги по господарству [PERSON] . В цей період усіма було погоджено, що спадщина матері перейде до [PERSON] . Після смерті матері вона вирішила не приїжджати до України та не приймати спадщину після її смерті і не заперечувала проти її прийняття [PERSON] . Визнала позовні вимоги в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, просила розглянути справу без її участі. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Сеідова В.О. в судове засідання не з`явилась, 19 березня 2024 року на виконання ухвали суду надала витребувані докази, а також просила розглянути справу без її участі. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою померлої [PERSON] , мають суміжні квартири. Їй відомо, що [PERSON] приблизно у 2015 році заїхав разом зі своєю сестрою [PERSON] до квартири [PERSON] для проживання. В подальшому [PERSON] з квартири з`їхала, а [PERSON] залишився проживати разом з [PERSON] . Вони вели спільне господарство, робили ремонти, все це вона бачила оскільки відвідувала [PERSON] у її квартирі. У 2021 році [PERSON] померла, а її похованням займався [PERSON] . Після смерті [PERSON] . [PERSON] залишився проживати у її квартирі. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що доводиться рідною сестрою [PERSON] , та у 2015 році разом із ним деякий час мешкала у квартирі [PERSON] , а згодом з`їхала. Між її братом та [PERSON] склалися дуже добрі стосунки, а із самою [PERSON] вона постійно спілкувалася телефоном і приходила в гості. Святкували разом свята та дні народження. Про те, що у [PERSON] є донька [PERSON] їй відомо та з нею вона також спілкувалась телефоном. [PERSON] доглядав [PERSON] , вів з нею спільно господарство та проводив ремонти у квартирі за свій рахунок. Після смерті [PERSON] він займався її похованням та продовжував проживати у її квартирі. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 січня 2007 року виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, яке зареєстровано в КП «ДМБТІ» 18 січня 2007 року та Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири [ADDRESS] , вказана квартира на праві приватної власності належить [PERSON] , та згідно опису майно в житловому будинку літ. А-9 квартира [ADDRESS] , яка складається з: 1 коридор, 2-3 житлові, 4 кухня, 5 санвузол, 6 комора, І лоджія, загальною площею 45,7 кв.м. (а. с. 15-18). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) зроблено відповідний актовий запис №1766 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а. с. 13, 83). З додатку № 1 до довідки складеної АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що [PERSON] за період з 01 жовтня 2021 року по 26 січня 2024 року здійснював комунальні платежі за адресою: [ADDRESS] (а. с. 22-29). [PERSON] 05 жовтня 2021 року отримав лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] , а також за його замовленням [PERSON] була піддана кремації 07 жовтня 2021 року в крематорії м. Харкова (а. с. 19-21). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , але після укладення шлюбу 26 жовтня 1991 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а. с. 36, 80, 82). Зі спадкової справи № 8/2024 [PERSON] , померлої [INFO] , вбачається, що [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на своє ім`я на квартиру [ADDRESS] (а. с. 53). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сеідовою В.О. від 26 січня 2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема у зв`язку з відсутністю доказів фактичного прийняття ним спадщини, тобто сумісної реєстрація та проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а. с. 14, 71). Постановою Великої Палати Верховного суду від 08 листопада 2019 року по справі №161/853/19 визначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року пунктом 21 передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Враховуючи наведене, до спадкоємців четвертої черги можуть належати і інші особи, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Так, враховуючи, що [PERSON] з початку 2015 року доглядав та допомагав у веденні господарства [PERSON] , купляв будівельні матеріали для поліпшення стану квартири, сплачував комунальні платежі, після смерті [PERSON] займався вирішенням питань пов`язаних з її похованням, за життя мав з нею теплі відносини, що вбачається з їх спільних фотознімків за різні проміжки часу, а також відомостей повідомлених свідками допитаними в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині встановлення факту проживання [PERSON] разом із [PERSON] , померлої [INFO] , однією сім`єю з початку 2015 року і по день смерті [PERSON] 04 жовтня 2021 року, оскільки встановлення цього факту має юридичне значення для позивача, не суперечить чинному законодавству і породжує для нього певні юридичні наслідки. Крім того, згідно з ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу) Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Норма цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі домоволодіння, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Так, Верховний Суд України 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій звернув увагу на те, що згідно з вимогами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Аналогічна позиція викладена і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5. В судовому засіданні достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що померла [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, оригінал якого втрачено, а в наявності є лише його копія. Оскільки судом вже встановлено, що [PERSON] проживав разом із [PERSON] , померлою [INFO] , однією сім`єю з початку 2015 року і по день її смерті [INFO] , тобто станом на час відкриття спадщини, останній вважається таким, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . Відтак, на теперішній час [PERSON] має право на спадкування квартири [ADDRESS] , як спадкоємець четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , однак позбавлений можливості оформити право власності на вказане спадкове майно у позасудовому порядку, оскільки в нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно. Суд вважає, що на підставі ст. 392 ЦК України, підлягає захисту суб`єктивне документально не підтверджене право власності позивача на нерухоме майно, яке за законом належить позивачу. Відтак, позовну вимогу [PERSON] в частині визнання за ним права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , також слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приймає до уваги те, що в позовній заяві [PERSON] просив залишити судові витрати за ним.

Outcome: approved