Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

У позовній заяві позивач просить ухвалити рішення про розірвання зареєстрованого 12 листопада 2011 року шлюбу з відповідачем із передбачених ст.ст.110, 112 СК України підстав. Свої вимоги обґрунтувала тим, що основною причиною розлучення є те, що сімейне життя між сторнами не склалося через несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечитиме її інтересам та унеможливлює примирення з відповідачем. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 28 лютого 2024 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 03 квітня 2024 року відповідач подав в канцелярію суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розірвати шлюб. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони зареєстрували шлюб 14 лютого 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, про що складено відповідний актовий запис за № 6. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідження змісту позовних вимог та їх обґрунтування приводить суд до висновку, що вони відповідають положенням ч.1 ст.24, ст.112 СК України. Враховуючи вказані положення матеріального та процесуального закону, зміст позовних вимог та їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, встановлено підстави для ухвалення рішення про задоволення позовних вимог. Згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. При цьому у зв`язку з визнанням позову 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, позивачу слід повернути з державного бюджету, решту 50 відсотків стягнути з відповідача.

Outcome: approved