Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

05.12.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про конфіскацію земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначив, що Броварською окружною прокуратурою при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено факт порушення інтересів держави щодо незаконного перебування у приватній власності громадян російської федерації земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Земля в Україні є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, воно набувається та реалізується громадянами, юридичним особами та державою виключно відповідно до закону. Використання власності ня землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію природні якості землі. В ході вивчення питання дотримання іноземцями вимог законодавства щодо відчуження протягом року успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих на території Броварського району Київської області, встановлено порушення, яке виражається у протиправному володінні та користування громадянкою російської федерації землею вказаної категорії. Наразі продовольча безпека України потребує величезної уваги, що тягне за собою невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельної ділянки у власність держави та її подальше використання з метою забезпечення потреб у першу чергу громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України вкрай негативно впливають на продовольчі процеси у нашій державі, зокрема багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії, на даний час забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів залишаються окупованими. Це в сукупності призведе до зниження врожайності, тому у цих умовах важливим є те, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства була безумовно повернута у власність держави. Отже, встановлено, що громадянка російської федерації [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом номер 3-1996, виданого 29.11.2018р., набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для колективного садівництва, землі сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 3220286700:21:038:0098, площею 0,0584 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на території колишньої Сезенківської сільської ради Баришівського району ( на даний час Баришівська об`єднана територіальна громада Броварського району) Київської області. 29.11.2018р. [PERSON] зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право 29167640. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з перебуванням у приватній власності [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки. Адже, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на момент звернення з даним позовом до суду громадянка російської федерації [PERSON] є власницею земельної ділянки для колективного садівництва, кадастровий номер 3220286700:21:038:0098 ( інформаційна довідка № 342692241 від 14.08.2023), а отже вказана земельна ділянка перебуває в її власності понад чотири роки. Вказані відомості підтверджуються інформацією, викладеною в листі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (лист № 10-10-0.61-8348/2-23 від 12.09.2023р.) Згідно з даними Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, [PERSON] , [INFO] , посвідкою на тимчасове та постійне проживання в України не документувалась, інформація щодо оформлення [PERSON] паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон відсутня (листи № 8010.6.1-30673/80.2-23 від 23.08.2023). За змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цих вимог настають наслідки, передбачені ч. ч. 2. 4 ст. 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Наведені обставини свідчить, що громадянка російської федерації [PERSON] , набувши в 2018 році спірну земельну ділянку для колективного садівництва у власність в порядку спадкування за законом, вимоги закону щодо її відчуження протягом одного року не виконала, що є підставою для припинення її права власності на вказану земельну ділянку шляхом їх конфіскації за рішенням суду. У зв`язку\~з вищевикладеним,\~заступник керівника\~Броварської окружної\~прокуратури Київської\~області \~в інтересах\~держави в\~особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області звернувся до суду з вищесказаним позовом, який просив задовільнити у повному обсязі. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 16.01.2024р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження на 06.02.2024р. Судові засідання призначались на 29.02.2024р, 19.03.2024р., 04.04.2024р. та відкладалися через неявку відповідача. У судове засідання представники позивача не з`явились, належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про дату та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що громадянка російської федерації [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом номер 3-1996, виданого 29.11.2018р., набула право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням для колективного садівництва, землі сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 3220286700:21:038:0098, площею 0,0584 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на території колишньої Сезенківської сільської ради Баришівського району (на даний час Баришівська об`єднана територіальна громада Броварського району) Київської області. 29.11.2018р. [PERSON] зареєструвала право власності на зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер відомостей про речове право 29167640. Разом із цим, окружною прокуратурою виявлено порушення ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України у зв`язку з перебуванням у приватній власності [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки. Адже, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на момент звернення з даним позовом до суду громадянка російської федерації [PERSON] є власницею земельної ділянки для колективного садівництва, кадастровий номер 3220286700:21:038:0098 (інформаційна довідка № 342692241 від 14.08.2023), а отже вказана земельна ділянка перебуває в її власності понад чотири роки. Вказані відомості підтверджуються інформацією, викладеною в листі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (лист № 10-10-0.61-8348/2-23 від 12.09.2023р.) Згідно з даними Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, [PERSON] , [INFO] , посвідкою на тимчасове та постійне проживання в України не документувалась, інформація щодо оформлення [PERSON] паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон відсутня (листи № 8010.6.1-30673/80.2-23 від 23.08.2023). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересі юридичних осіб, інтересів держави. Положення статей 13, 14 Конституції України, визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно із ст. 80, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства, відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України, можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно із ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України, набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно за змістом ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч.ч. 2.4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України, до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі за порядку, встановлених законом. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку для колективного садівництва (з 29.11.2018р. по даний час) не відчужила її, є підстави для конфіскації 1/4 частки земельної ділянки у власність держави. Враховуючи виявлені порушення та зазначені положення законодавства,

Outcome: approved