Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач у лютому 2023 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними діяння суб`єкта владних повноважень, відповідача, та зобов`язати його витребувати земельну ділянку площею 0,0307 га, розташовану по [ADDRESS] , з незаконного володіння [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що у його власності перебуває майновий комплекс, який складається із автомобільних ваг, бетонної ями, металевого навісу. Йому було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розташований комплекс, для передачі йому в оренду по [ADDRESS] ). Згодом, цю ж земельну ділянку, на якій знаходиться його майновий комплекс, передано у власність [PERSON] , а в подальшому Патюку. Вважає, що його права як власника порушені, тому він звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 26.01.2024 до участі в розгляді справи було залучено ІІІ особу [PERSON] , власника оспорюваної земельної ділянки. Сторони до суду не прибули. Адвокат позивача надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у письмовому відзиві та запереченнях (а.с.135-136, 147-150) не визнала позов, мотивуючи тим, що він пред`явлений до неналежного відповідача. Від ІІІ особи [PERSON] жодних заяв, клопотань чи заперечень не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно договору купівлі-продажу від 29.07.2004 [PERSON] купив немайновий комплекс, який складається із автомобільних ваг, бетонної ями, навіса металічного, що розташовані по [ADDRESS] . Рішенням Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №81 від 16.11.2006 [PERSON] надано дозвіл на розробку із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , орієнтованою площею 0,0400 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для передачі їх в оренду. Право власності на землю, яке набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону, гарантується Конституцією України. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського, особистого селянського господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки у разі її передачі у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет оренди, він наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в оренду (власність) в майбутньому. Верховний суд неодноразово виснував, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Предметом заявленого позову є, на думку позивача, протиправні дії відповідача щодо передачі земельної ділянки з кадастровим номером 1811000000:00:017:0654 у власність [PERSON] та зобов`язання відповідача витребувати дану земельну ділянку у вже іншого власника [PERSON] . При цьому, слід зазначити, що 25.10.2021 позивач звертався до суду з позовом до міської ради, державного реєстратора, [PERSON] та Патюка, у якому просив: скасувати пункт 26 (додаток № 3) пункту 48 рішення Новоград-Волинської міської ради Житомирської області №1031 від 22.10.2020 у частині передачі із комунальної власності у власність [PERSON] під індивідуальне садівництво земельну ділянку раніше надану у власність, площею 0,0307 га, кадастровий номер 1811000000:00:017:0654, за адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення державного реєстратора Новоград-Волинської міської ради Житомирської області від 11.11.2020 про реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0307 га, кадастровий номер 1811000000:00:017:0654; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки під садівництво за адресою: [ADDRESS] від 29.03.2021, укладений між\~ [PERSON] і Патюком,\~та скасувати його реєстрацію; усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом знесення Патюком електроопори, встановленої на земельній ділянці, де знаходиться майновий комплекс, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27.12.2022 відмовлено у задоволенні вказаного позову, оскільки не було встановлено порушення будь-яких прав [PERSON] . З даного судового рішення вбачається, що Новоград-Волинською міською радою 24.07.2020 Шевченко було надано дозвіл на розроблення земельної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у приватну власність, для індивідуального садівництва, за адресою: [ADDRESS] , орієнтованою площею 0,0250 га. В подальшому міською радою 22.10.2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передано у власність [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 1811000000:00:017:0654, за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0307 га, для індивідуального садівництва), яку вона 29.03.2021 продала Патюку. Зазначене рішення суду переглядалось апеляційною інстанцією та було залишено в силі, а відтак набрало законної сили (06.03.2023). Відповідно до ст.ст.3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст.16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (статті 12 ЦПК України), який забезпечує повноту\~дослідження обставин\~справи.\~Цей принцип\~передбачає покладання\~тягаря доказування\~на сторони.\~Одночасно цей\~принцип не\~передбачає обов`язку\~суду вважати\~доведеною та\~встановленою обставину,\~про яку\~сторона стверджує.\~Така обставина\~підлягає доказуванню\~таким чином,\~аби задовольнити,\~як правило,\~стандарт переваги\~більш вагомих\~доказів,\~тобто коли\~висновок про\~існування стверджуваної\~обставини з\~урахуванням поданих\~доказів видається\~більш вірогідним\~ніж протилежний. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі. Тобто, обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] посилався на те, що його права як власника земельної ділянки порушені і саме міська рада має нести за це відповідальність. Надаючи оцінку таким доводам позивача, суд зазначає, що захист права власності це сукупність правових засобів, які застосовуються в зв`язку з порушенням права власності і які направлені на відновлення та захист майнових інтересів їх володарів. Позивачем не доведено, які саме права на земельну ділянку він мав (володіння, користування, розпорядження) на час прийняття міською радою рішення у 2020 році в частині передачі із комунальної власності у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0307 га, кадастровий номер 1811000000:00:017:0654, за адресою: [ADDRESS] , ні його захисником не було надано суду доказів, які б вказували на те, що майновий комплекс, який ним придбано за договором купівлі-продажу від 29.07.2004, розташований на земельній ділянці, кадастровий номер 1811000000:00:017:0654, за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0307 га, яка спершу перебувала у власності [PERSON] , а потім [PERSON] . Враховуючи встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено порушення\~його прав\~відповідачем. З підстав наведеного, позовні вимоги є необґрунтованими, не доведеними матеріалами справи та не підлягають задоволенню. Слід зазначити, що суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем, і не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. У цій справі позивач пред`явив позов до Звягельської міської ради, клопотань про заміну цього відповідача належним ні сам Рудницький, ні його адвокат не заявляли, при тому, що судом роз`яснювались наслідки невчинення таких процесуальних дій. Резюмуючи, зазначене також є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову, як такого, що пред`явлений до не належного відповідача. У відповідності до ст.141 ЦПК з позивача також слід стягнути судовий збір в розмірі 2147,2 грн (за дві вимоги немайнового характеру), від звільнення сплати якого судом рішення не приймалось та який ним не був сплачений при подачі даного позову.

Outcome: approved