Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Направленим та підтриманим позовом його автор просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики. У обґрунтування заявленого суду повідомлено наступне. Між сторонами укладено договір за яким позивачка передала відповідачці грошові кошти в борг. До розгляду справи в суді кошти не повернуті у повному обсязі. Розгляд справи, враховуючи розмір заявлених вимог, вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Відповідачка, будучи належним чином та завчасно проінформованою про існування даного судового спору і проведення у ньому засідань, на розгляд справи не з`являлась і не забезпечила явку представника. Відзиву на позов не подавала. Представниця позивачки не заперечувала щодо проведення слухання справи в заочному порядку. Враховуючи такі фактичні обставини справи та приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом вирішено проводити розгляд справи в заочному порядку. Дослідив матеріали надані позивачкою, судом установлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Сторони у справі є громадянками України, отримували код платника податків, мають зареєстровані місця проживання та позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір. 17 грудня 2018 року, з урахуванням договорів про внесення змін та доповнень, між сторонами укладено договір позики за яким відповідачка отримала від позивачки грошові кошти у розмірі еквівалентному 28 100 доларів США у платне строкове користування. На підтвердження договору позики написана розписка про отримання грошових коштів. 17 грудня 2018 року, на забезпечення виконання договору позики між сторонами укладено договір іпотеки. 9 грудня 2019 року договір іпотеки розірвано. 9 грудня 2019 року предмет розірваного договору іпотеки продано відповідачкою. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України). Проаналізувавши фактичні обставини справи і вимоги законодавства, якими врегульовано дані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Іншого суду встановити на даний час не представилось можливим. Суд зауважує, що справа розглядалась за правилами загального позовного провадження у рамках якого суд позбавлений можливості отримувати і витребовувати докази за власною ініціативою. Так, судом встановлено, що відповідачка не виконала умов укладеного із позивачкою договору позики. Звідси суд робить висновок, що боржник зобов`язаний сплатити позивачці суму основного боргу. Крім цього, невиконання основного зобов`язання потягнуло за собою наявність підстав для стягнення трьох відсотків річних. Іншого обсягу відповідальності за прострочення виконання основного зобов`язання укладений між сторонами правочин не містить. Також суд, з урахування принципу диспозитивності, зауважує, що позбавлений можливості з власної ініціативи вирішувати питання про застосування наслідків строку позовної давності, оскільки з даного приводу має бути лише відповідна заява відповідача. Результати вирішення спору дають підстави стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім та документально підтверджені судові витрати. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved