Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

23 січня 2024 року до Городнянського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 24, 55-56, 104-105, 110-112 Сімейного кодексу України, просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 10 березня 1996 року виконавчим комітетом Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, актовий запис № 02. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 10 березня 1996 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, актовий запис № 02. Від шлюбу сторони мають двох спільних повнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя у позивача з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя. Відсутність взаєморозуміння, різні погляди на ведення спільного господарства часто ставали причинами сварок та призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми і з квітня 2022 року стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, у кожного з них своє життя. Подальше спільне життя позивача з відповідачем, примирення та відновлення подружніх стосунків є неможливим. Ухвалою судді Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2024 року, в порядку частини 1 статті 31 ЦПК України, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, передано за підсудністю на розгляд до Славутицького міського суду Київської області, яка надійшла до канцелярії суду 15 лютого 2024 року. Ухвалою судді від 06 березня 2024 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 08 квітня 2024 року. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, до суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу без її участі, задовольнити заявлені нею позовні вимоги та розірвати шлюб між нею та [PERSON] , а також зазначила, що примирення між нею та відповідачем і подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без його участі, позов визнав повністю, а також зазначив, що примирення між ним та позивачем та подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до\~частини 2\~статті 247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 10 березня 1996 року Неданчицькою сільською радою Ріпкинського району Чернігівської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10 березня 1996 року у Неданчицькій сільській раді Ріпкинського району Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 10 березня 1996 року зроблено запис за № 02. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 8). Під час шлюбу в них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, мати позивач, які є повнолітніми, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а. с. 9-10). Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2023 року у справі № 732/1737/23, що набрало законної сили 08 січня 2024 року, встановлено факт реєстрації 10 березня 1996 року виконавчим комітетом Неданчицької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області шлюбу між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (згідно актового запису по батькові зазначено як « [PERSON] »), [INFO] , актовий запис № 02 (а. с. 11-12). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з даною позовною заявою є те, що спільне подружнє життя між сторонами не склалось, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя. Відсутність взаєморозуміння, різність поглядів на ведення спільного господарства часто ставали причиною сварок між позивачем та відповідачем, що призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми та з квітня 2022 проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подальше їх спільне життя та примирення є неможливим. Відповідно до\~положень статті\~51\~Конституції України,\~частини 1\~статті 24\~СК України\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~і чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) вбачається, що кожен із подружжя має рівні цивільні права та обов`язки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 18, пункту 3 статті 51, частиною 3 статті 56, частиною 1 статті 110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, яка виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. У відповідності до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень. Позивач [PERSON] в позовній заяві просила понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1\~211,20 гривень, з відповідача не стягувати. За змістом частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, з відповідача на користь позивача не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved