Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

18.08.2023 представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах позивача до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та визнання права власності на земельну ділянку. Вимоги мотивує тим, що 21 серпня 2020 року позивач звернулася до Нововолинського міського суду Волинської області із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною власністю, поділ майна та визнання права власності. Одним із об`єктів спільного майна, який був набутий сторонами за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є 40/100 частин адмінприміщення А-1, та 22/100 частини складу-гаража Б-1, що знаходиться на [ADDRESS] . У ході судового розгляду вказаної справи, враховуючи поведінку відповідача, показання свідків у справі, було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на усі об`єкти, які позивач просила визнати спільним майном. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 09 лютого 2021 року було накладено арешт на всі спільні об`єкти, в тому числі 40/100 частин адмінприміщення А-1, та 22/100 частини складу-гаража Б-1, що знаходиться на [ADDRESS] . Ухвала про забезпечення позову виконується негайноі була передана для виконання державному виконавцю. Натомість, відповідач [PERSON] , знаючи про судову справу та накладений арешт, вирішив придбати земельну ділянку, яка знаходиться під адмінприміщенням А-1, та 22/100 частини складу- [ADDRESS] для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування. Рішенням Нововолинської міської ради Волинської області № 4/65 від 25.02.2021 було затверджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки, площею 0,1134 га, кадастровий номер 0710700000:02:008:0060 за адресою: [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування та продаж у власність [PERSON] , вартістю 215266 грн (в розрахунку за 1 кв.м 189 грн. 83 коп.) без ПДВ. З інформації, сформованої за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» вбачається, що підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0710700000:02:008:0060, площею 0,1134 га за [PERSON] став договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, серії та номер 737, посвідчений 16.04.2021 приватним нотаріусом Нововолинського міського нотаріального округу Волинської області Л.О. Пасюк. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 02 серпня 2022 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , а саме: встановлено факт спільного проживання між нею та відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по березень 2012 року, та визнано за нею право власності на 40/100 частин адмінприміщення А-1, та 22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходяться на [ADDRESS] , та підвальне приміщення, що знаходиться на [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 11 жовтня 2022 року. 24 квітня 2023 року державним реєстратором було зареєстровано на ім`я [PERSON] право власності на 40/100 частин адмінприміщення А-1, та 22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходяться на [ADDRESS] . Вказує, що позивач прийшла на вищевказані об`єкти з правовстановлюючими документами, однак відповідач чинив їй перешкоди в користуванні нерухомістю та повідомив, що земельна ділянка є його власністю, на якій вона не має права знаходитися. Після виклику працівників поліції, позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Стверджує, що отримавши рішення суду про визнання права власності на 40/100 частин адмінприміщення А-1, та 22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходяться на [ADDRESS] , позивач набула права «правомірного очікування» та «законного сподівання» щодо отримання у власність і земельної ділянки, на якій розташована надвірна будівля, а відповідно таке право підлягає судовому захисту, тому просить скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1134 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 0710700000:02:008:0060, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2327947607107. Визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 0,1134 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 0710700000:02:008:0060. Також просить стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] понесені нею судові витрати по справі. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 23.10.2023 залучено до участі у справі третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача Виконавчий комітет Нововолинської міської ради. Ухвалою Нововолинського міського суду Волинської області від 11.12.2023 замінено третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача Виконавчий комітет Нововолинської міської ради на третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача Нововолинську міську раду. У підготовче засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. У разі визнання позову відповідачем [PERSON] не заперечує щодо постановлення рішення у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову щодо скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1134 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 0710700000:02:008:0060, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2327947607107, та визнання за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 0,1134 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 0710700000:02:008:0060, оскільки позивач є новим власником 40/100 частин адмінприміщення А-1 та 22/100 частини складу-гаражу Б-1, що знаходяться на [ADDRESS] . Судові витрати просить покласти на нього. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог - Нововолинської міської ради Волинської області Дицьо І.Ю. у підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Позов визнає, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Частиною 1 ст. 2 ЗК України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Згідно із ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відповідно до ст. 5 ЗК України земельне законодавство базується на таких принципах, зокрема: поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; забезпечення раціонального використання та охорони земель. Таким чином, реалізація органами державної влади та органами місцевого самоврядування повноваження у сфері земельних відносин повинна відбуватися у відповідності із завданням та принципами земельного законодавства України. Наслідком реалізації таких повноважень є реальне та ефективне впорядкування земельних відносин з метою забезпечення прав та задоволення інтересів, як набувачів земель, так і відповідних територіальних громад, держави. Відповідно до ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Статтею 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Частиною першою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 118 Земельного кодексу України встановлений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянам. Зокрема, у відповідності до частини першої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У відповідності до ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Нормами статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі -продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Відповідно до статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. У правових висновках, викладених в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016 у справах за № 6-2225цс 16 та № 6-2099цс 16, 6-2цс 15 від 11.02.2015 року, зазначено, що застосовуючи положення ст. 120 ЗК України у поєднанні із ст. 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Крім того, пунктом «є» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Такі норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими норами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та земельної ділянки та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи визнання позову відповідачем, відсутність заперечень у представника третьої особи без самостійнихвимог на стороні відповідача, те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, беручи до уваги, що у позивача [PERSON] , яка набула право власності на 40/100 частин адмінприміщення А-1, та 22/100 частин складу-гаража Б-1, що знаходяться на [ADDRESS] , що зареєстроване у встановленому законом порядку, виникло право на спірну земельну ділянку, і це відповідає вимогам статті 120 ЗК України, суд позов задовольняє та скасовує реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,1134 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 0710700000:02:008:0060, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2327947607107, і визнає за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 0,1134 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер - 0710700000:02:008:0060. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує на користь позивача з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 гривень, що підтвердженні документально (а.с.52-55). Згідно з ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір в розмірі 2553,60 грн., що підтверджується документально (а.с.8,9). З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності зі ст.ст. 141,142 ЦПК України слід повернути позивачу з державного бюджету 1276,80 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову, решту судового збору в розмірі 1276,80 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved