Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс», в якому просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений 38447 вчинений 05.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою з відповідальністю «Інстафінанс» заборгованості в розмірі 22362 грн. В обгрунтування позову позивач вказує, що виконавчий напис вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів. Позивач вказує, що з копії договору на якому вчинено виконавчий напис, вбачається, що даний документ не є договором в розумінні Цивільного кодексу, а є лише підписаний цифровим підписом сторонами паспорт споживчого кредиту, в той час як останній не є правочином, що в свою чергу свідчить про те, що виконавчий напис вчинено без надання нотаріусу доказів безспірності заборгованості Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча Степана Вікторовича перебуває виконавчий напис № 38447 від 05.11.2021 року про стягнення з [PERSON] користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» боргу в розмірі 22362 грн. Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві від 23 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження № 67987567 з виконання виконавчого напису № 38447 виданого 05 листопада 2021 року. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог суд зазначає таке. Відповідно до частини першоїстатті 1 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII\~(в редакції чинній станом на 08 серпня 2020 року, далі - Закон № 3425-XII) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до пункту 19 частини першоїстатті 34\~Закону України «Про нотаріат»\~ нотаріуси вчиняють виконавчі написи. Частиною 1статті 88Закону України «Про нотаріат"» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України «Про нотаріат`та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат »захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат`у такому спорі слід перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2019 року №320/7932/16-ц. Зі змісту виконавчого напису від 05.11.2021 року вбачається, що підставою для винесення останнього є кредитний договір № IU1792880 від 26 травня 2021 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Інстафінанс». Зі змісту виконавчого напису слідує, що стягнення за ним проводиться за період з 07.08.2021 року по 19.10.2021 року у сумі 22362 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 16500 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам в розмірі 5212 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 650 грн. Так позивач вказує, що з копії договору на якому вчинено виконавчий напис, вбачається, що даний документ не є договором в розумінні Цивільного кодексу, а є лише підписаний цифровим підписом сторонами паспорт споживчого кредиту, в той час як останній не є правочином. В той же час долучений до матеріалів справи позивачем паспорт споживчого кредиту датується 18 червня 2021 року, в той час як зі змісті виконавчого напису вбачається, що останній вчинено на підставі кредитного договору від 26 травня 2021 року, копію якого позивачем не було долучено до матеріалів справи. Крім того, суд бере до уваги, що позивач у своїй позовній заяві не оспорює отримання ним кредитних коштів в розмірі 16500 грн. та невиконання ним належним чином умов договору. Щодо доводів позивача про те, що виконавчий напис нотаріуса видано без документів як б підтверджували безспірність, то суд до уваги вказані доводи не бере, оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором IU1792880 від 26 травня 2021 року на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису (05 листопада 2021 року) була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення; не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості за вказаним кредитним договором боржником. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач не довів позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з підстав необґрунтованості вимог кредитора. Інших підстав з яких слід визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню позивачем не вказано та не надано відповідних доказів. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed