Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Куденьчука О. А. звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про\~стягнення заборгованості за договором позики. Позов обґрунтовано тим, що 08 листопада 2023 року між позичальником [PERSON] та позикодавцем [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 20\~000 доларів США зі сплатою 10 % місячних, які зобов`язався повернути до 20 грудня 2023 року включно. Крім того, цим договором позики [PERSON] зобов`язався у випадку невчасного повернення позики сплатити штрафні санкції, а саме: 2 % від суми боргу за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Договір позики сторони оформили відповідною письмовою розпискою відповідача. Станом на день звернення до суду відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, позичені кошти не повернув, відсотки за користування позикою не сплатив. Таким чином, розмір заборгованості відповідача за договором позики становить 28\~800 доларів США, з яких 20\~000 доларів США сума основного боргу; 2800 доларів США відсотки за користування позикою; 6\~000 доларів США штрафні санкції. Відповідно до відомостей з офіційного сайту НБУ курс долара США по відношенню до української гривні становить 38,11 гривень за 1 долар США, а тому сума заборгованості відповідача становить 1\~097\~568 гривень. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 28 800 доларів США за договором позики від 08 листопада 2023 року, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою судді від 08 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 19 лютого 2024 року представник позивача адвокат Куденьчук О. А. подав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначає, що станом на 19 лютого 2024 року розмір заборгованості відповідача по штрафних санкціям за договором позики становить 24\~400 доларів США (2 % від суми боргу за кожен день прострочення виконання зобов`язання). Загальний розмір заборгованості відповідача становить 47\~200 доларів США, з яких 20 000 доларів США сума основного боргу; 2800 доларів США відсотки за користування позикою; 24 400 доларів США штрафні санкції. Крім того, 13 березня 2024 року до суду надійшла заява представника позивача адвоката Куденьчука О. А. про збільшення позовних вимог, в якій здійснено розрахунок заборгованості відповідача за договором позики станом на 13 березня 2024 року. За розрахунком представника позивача заборгованість відповідача становить 56\~400 доларів США, з яких 20 000 доларів США сума основного боргу; 2800 доларів США відсотки за користування позикою; 33 600 доларів США штрафні санкції. Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати та занесеною секретарем судового засідання до протоколу підготовчого засідання від 13 березня 2024 року, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Відповідач у встановлений судом строк правом на подання письмового відзиву на позовну заяву не скористався. Представник позивача адвокат Куденьчук О. А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд установив, що 08 листопада 2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] , як позичальник, отримав від позикодавця [PERSON] позику - гроші в сумі 20\~000 доларів США зі сплатою 10 % місячних, які зобов`язався повернути до 20 грудня 2023 року включно. За умовами вказаного договору позичальник також зобов`язався у випадку невчасного повернення позики сплатити 2 % від суми боргу за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Договір позики сторони оформили відповідною письмовою розпискою відповідача [PERSON] (а. с. 10). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] зазначив, що у визначений договором строк [PERSON] борг не повернув та не сплатив проценти за користування позиченими коштами, що зумовлює необхідність захисту його порушених прав. Предметом спору у справі, яка розглядається, є стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Суд установив, що оригінал боргової розписки [PERSON] від 08 листопада 2023 року знаходиться у позивача. Наведене підтверджує, що відповідач не виконав свого зобов`язання за договором позики, позичені гроші не повернув. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 08 листопада 2023 року в розмірі 22 800 доларів США, тобто суми позичених коштів (20\~000 доларів США) та суми відсотків за користування позиченими коштами (2800 доларів США). Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні частини позовних вимог про стягнення штрафних санкцій. Суд ураховує, що договором позики від 08 листопада 2023 року сторони передбачили відповідальність позичальника за прострочення виконання зобов`язання пеню у розмірі 2 % від суми позики за кожен день прострочення. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється\~від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Ураховуючи те, що договір позики між сторонами укладено 08 листопада 2023 року, тобто в період дії в Україні воєнного стану, то підстави для стягнення з відповідача нарахованої пені за цим договором відсутні. Визначившись з\~характером спірних\~правовідносин та\~нормами матеріального\~права,\~які їх\~регулюють,\~дослідивши наявні\~у справі\~докази в\~їх сукупності\~та взаємозв`язку,\~суд дійшов\~висновку про\~часткове задоволення\~позову та\~стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 08 листопада 2023 року в розмірі 22 800 доларів США, тобто суми позичених коштів (20\~000 доларів США) та суми відсотків за користування позиченими коштами (2800 доларів США). Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача до відповідача на 40,43 % від заявлених вимог. Установлено, що позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив судовий збір в розмірі 15\~140,00 гривень. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 6\~121,10 гривень судового збору.

Outcome: partial