Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Представник позивачки адвокат Мар`єнко В.Ю. в інтересах позивачки 21.08.2023 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, просить стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 112 425,12 гривень. За змістом\~позовної заяви\~з26.08.2005 по 27.08.2015 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2015 року у цивільній справі N333/8875/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 11.11.2014 до повноліття дитини. Відповідно до постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 13.02.2015 відкрито виконавче провадження ВП №46540485 з примусового виконання виконавчого листа у вказаній вище цивільній справі. Державним виконавцем 07.05.2015, 16.03.2021 та 18.04.2022 винесено постанови про арешт майна боржника та оголошено заборони на його відчуження. При цьому, як стверджує сторона позивача, нерухоме та рухоме майно за боржником не зареестровано. Відповідач матеріальної допомоги доньці не надає, ухиляється від сплати аліментів, що і стало підставою для звернення до суду із даною позовною заявою, адже боржник на виклики державного виконавця не з?являється, доходу не має, ніде не працює, пенсії не отримує, що й спричинило виникнення заборгованості в межах виконавчого провадження. За даними виконавчої служби заборгованість зі сплати аліментів станом на 30.06.2023 становить 112 425,12 гривень. При цьому, загальний розмір неустойки за період з 01.04.2022 по 31.07.2023 дорівнює 150 069,70 гривень, який стороною позивача зменшений до суми, що дорівнює 100 відсоткам розміру заборгованості за даний період зі сплати аліментів, що відповідає нормі ст.196 СК України. Враховуючи наведене, неможливість позасудового врегулювання спору, оскільки на підставі судового рішення відповідач зобов?язаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до [PERSON] відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України, тому, із посиланням на положення ст.7, 141, 155, 180, 182, 196 СК України, представниця позивачки, діючи в її інтересах, просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою судді від 24.08.2023 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Звільнено [PERSON] від сплати судового збору п. 3 ч. 1 ст. 5 ст. Закону України «Про судовий збір». Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час і місце проведення судового засідання. Крім того, визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали, а щодо відзиву - протягом 5 днів із дня його отримання, які мають відповідати вимогам ч.3-6 ст.178 ЦПК України. Ухвалою суду від 26.02.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати під час судового засідання 26.02.2024: зобов`язано третю особу надати письмові пояснення, із зазначенням наявних даних щодо повідомлення відповідача про виконавче провадження, чи був змінений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у 2024 році, чи застосовано відносно [PERSON] тимчасові обмеження, штрафи з квітня 2022 року по час надання відповіді. У судовому засіданні 04.04.2024, з урахуванням думки учасників справи, судом визнано за недоцільне відкладати судовий розгляд у зв`язку із неотриманням даних на виконання ухвали суду, з урахуванням наданих стороною позивача відомостей щодо виконавчого провадження ВП №46540485 (станом на 11.03.2024). Крім того, сторони не надали доказів щодо застосування штрафів до відповідача у період, за який виникла заборгованість, про відповідні факти не повідомляли. Так, враховуючи дотримання процесуального обов`язку з доказування, що діє у цивільному процесі, наявні актуальні дані про дохід відповідача, суд здійснив самостійний розрахунок для визначення розміру неустойки (пені). 09.10.2023 представником відповідача до матеріалів справи поданий відзив, із дотриманням строку, визначеного ухвалою суду. За змістом відзиву, відповідач не погоджується із позовними вимогами у повному обсязі, вважає їх не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Сторона відповідача не заперечує факту існування заборгованості [PERSON] перед [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки, обізнаний із існуванням рішення суду про стягнення аліментів та відкриттям виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом. Проте, як видно з відзиву, у квітні 2022 року, в січні та лютому 2023 року сума заробітної плати та інших доходів відповідача відрізняється від даних розрахунка, здійсненого державним виконавцем: 1) у квітні 2022 року сума заробітку (доходу) складає 1 000,00 гривень / 25 %= 250,00 гривень (сума аліментів та наявна заборгованість), але, оскільки розмір аліментів не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то розмір аліментів за квітень 2022 року складав 1 309,00 гривень, замість невірно нарахованих 3 627,50 гривень. 2) у січні 2023 року сума заробітку (доходу) складає 5 600,00 гривень / 25 %= 1 400,00 гривень (сума аліментів та наявна заборгованість), замість 3 627,50 гривень, нарахованих виконавцем. 3) у лютому 2023 року сума заробітку (доходу) відповідача складає 2 219,74 гривень /25 % = 554,93 гривні, але, оскільки розмір аліментів не може бути менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то розмір аліментів за лютий 2023 року складав 1 416,50 гривень, замість невірно нарахованих 3 627,50 гривень. Згідно з наданим до відзиву контррозрахунком, сума неустойки (пені) за період з 01 квітня 2022 року по 31 липня 2023 року, що рахується за [PERSON] , складає 47 075,11 гривень. Натомість, кількість днів прострочення, на думку сторони відповідача, тотожна кількості днів прострочення, вказаній позивачем. Проте, у даному розрахунку сума неустойки зменшена щодо кожного щомісячного платежу (пені) замість зменшення після здійснення розрахунку в повній сумі, від загальної суми неустойки (пені). Із посиланням на ст.180, 196 СК України, врахуванням впливу на рівень доходу відповідача воєнного стану на території України, введеного з 24.02.2022, пов`язаного із повномасштабним вторгненням збройних сил рф на території України, оскільки [PERSON] втратив постійне місце роботи та не міг сплачувати аліменти своєчасно, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У відзиві наголошено, що перебування позивачки із дитиною у Республіці Польщапісля введення воєнного стану, обмежує його спілкування із дитиною та участь у вихованні. У відзиві також висловлені заперечення сторони відповідача щодо розміру витрат на правничу допомогу, із врахуванням розміру позовних вимог, порядку розгляду даної цивільної справи (спрощене позовне провадження), необов`язковості участі фахового юриста (адвоката) для здійснення захисту інстресів позивачки під час розгляду справи (із посиланням на вимоги ст.58,60 ЦПК України). Разом з цим, представниця відповідача адвокат Калініна-Заєць Ю.М. просить врахувати, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У судовому засіданні сторона позивача підтримала заявлені позовні вимоги на підстави доводів, наведених у позовній заяві. Сторона відповідача в судовому засіданні підтримала доводи відзиву, надала квитанції про сплату аліментів за лютий 2024 року та частину суми пені, враховуючи наявну заборгованість, у сумі 4 200 гривень. Відповідач пояснив, що із позовом про зменшення розміру аліментів до суду не звертався, має мінливий заробіток, враховуючи матеріальний стан, його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів немає. З боку сторони відповідача розрахунок по сплаті аліментів окремо не оскаржувався. Третя особа неодноразово та належним чином повідомлена про розгляд справи, пояснень до суду її представник не скеровував, що є правом третьої особи. З урахуванням думки учасників справи, неявка третьої особи не перешкоджає розгляду справи.. Підстав для відкладення розгляду справи або оголошення перерви у судовому розгляді відповідно до вимог ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було, відповідні клопотання не заявлено. За приписами ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.08.2005 по 07.09.2015, що видно з рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №333/5090/15-ц, пр.№2/333/2290/15 від 27.08.2015. Вказаним рішенням, яке набрало законної сили 07.09.2015, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 26.08.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Комунарського районного управління юстиції м. Запоріжжя (актовий запис №501) між [PERSON] та [PERSON] розірвано (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/49158272). Сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] , що встановлено на підставі засвідченої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану ЗМУЮ 18.06.2009 (актовий запис №751 від 18.06.2009) та не заперечується сторонами справи. Згідно з рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №333/8875/14-ц, пр. 2/333/272/15 від 13.01.2015, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), на користь [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 11.11.2014 і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили 24.01.2015 (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/42307109). Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за підписом начальника відділу О.Пенязева на адвокатський запит представника позивача адвоката Мар`єнко В.Ю. від 20.07.2023, - 25.07.2023 повідомив, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП №46540485 з примусового виконання виконавчого листа N333/8875/14-ц, виданого 28.01.2015 Комунарським районним судом м. Запоріжжя. Виконавче провадження відкрито 13.02.2015. Державним виконавцем 07.05.2015 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта наявне обтяження за N10661232, зареєстроване 04.08.2015. Нерухоме майно за боржником не зареєстровано. Також в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби. За змістом відповіді державним виконавцем 16.03.2021, 18.04.2022 винесено постанови про арешт коштів боржника, на постанови накладено КЕП. 02.04.2019 винесено також такі постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепального мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дій, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Державним виконавцем внесено відомості про боржника [PERSON] до Єдиного реєстру боржників відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до наказу (розпорядження) про прийняття на роботу від 29.01.2024, за підписом керівника ТОВ «Деталі Сервіс» [PERSON] , - [PERSON] з 01.02.2024 прийнятий на роботу (основну) до відділу сервісу вказаного підприємства на посаду слюсаря-електрика з ремонту електроустаткування з окладом (тарифна ставка) 7 700,00 гривень, надбавок та доплат не встановлено. Крім того, згідно з даними довідки від 25.07.2023, за підписом державного виконавця Шевченківського відділу ДВС виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) Кабаченко Ю.Ю., розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки станом на 30.06.2023 становить112 425,12 гривень. Судом встановлено часткову невідповідність у даному розрахунку на підставі відомостей, наданих стороною відповідача, а саме, щодо розміру щомісячного доходу (заробітку) відповідача. Вказані неточності допущені за квітень 2022 року, січень й лютий 2023 року. Так, за даними форми ОК-5 [PERSON] , сформованої 27.09.2023 за індивідуальними відомостями про застраховану особу ПФУ, у квітні 2022 року відповідач отримав дохід у сумі 1 000 гривень, у травні грудні 2022 року доходу не мав. Сума доходу у січні та лютому 2023 року відповідно становить 5 600 та 2 219,74 гривень, з березня по грудень 2023 року дохід відсутній. Розмір заборгованості зі сплати аліментів становить за квітень 2022 року 250,00 гривень, січень 2023 року 1 400,00 гривень, лютий 2023 року - 554,94 гривні (що видно з уточненого розрахунку державного виконавця [PERSON] від 10.01.2024. За змістом ст. 7 Законів України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня 2 744 гривні, з 1 грудня 2 833 гривні (2022 рік); для дітей віком від 6 до 18 років 2 833 гривні (2023 рік). За нормою ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Тому, враховуючи наведені вище нормативні положення, надані сторонами та державним виконавцем розрахунки та докази на підтвердження розміру щомісячного заробітку (доходу) відповідача, проаналізовані судом, в силу положень ч.1 ст.196 СК України, суд дійшов висновку про те, що розмір неустойки (пені) (1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення), за період з 01.04.2022 по 31.07.2023, дорівнює: за квітень 2022 року (розраховується з 01.05.2022, тобто з першого числа місяця, наступного за місяцем виникнення заборгованості): 1 309,00 гривень х 1% х 487 днів прострочення = 6 374,83 гривень; за травень 2022 року: 3 627,50 гривень х 1% х 457 днів прострочення = 16 577,68 гривень; за червень 2022 року: 3 627,50 гривень х 1% х 426 днів прострочення = 15 453,15 гривень; за липень 2022 року: 3 627,50 гривень х 1% х 396 днів прострочення = 14 364,90 гривень; за серпень 2022 року: 3 627,50 гривень х 1% х 365 днів прострочення = 13 240,38 гривень; за вересень 2022 року: 3 627,50 гривень х 1% х 334 дні прострочення = 12 115,85 гривень; за жовтень 2022 року: 3 627,50 гривень х 1% х 304 дні прострочення = 11 027,60 гривень; за листопад 2022 року: 3 627,50 гривень х 1% х 273 дні прострочення = 9 903,08 гривень; за грудень 2022 року: 3 627,50 гривень х 1% х 243 дні прострочення = 8 814,83 гривень; за січень 2023 року: 1 400,00 гривень х 1% х 212 дні прострочення = 2 968,00 гривень; за лютий 2023 року: 1 416,50 гривень х 1% х 181 день прострочення = 2 563,87 гривень; за березень 2023 року: 3 627,50 гривень х 1% х 153 дні прострочення = 5 550,08 гривень; за квітень 2023 року: 3 627,50 гривень х 1% х 122 дні прострочення = 4 425,55 гривень; за травень 2023 року: 3 627,50 гривень х 1% х 92 дні прострочення = 3 337,30 гривень; за червень 2023 року: 3 627,50 гривень х 1% х 61 день прострочення = 2 212,78 гривень; за липень 2023 року: 3 627,50 гривень х 1% х 31 день прострочення = 1 124,53 гривень, - що в сукупності складає 130 054,41 гривень. Судом встановлено, що згідно з платіжною інструкцією від 05.02.2024, відповідачем в рахунок сплати заборгованості (пені) за прострочення аліментів перераховано позивачці (грошовий переказ на банківські реквізити) 4 200,00 гривень. Згідно з платіжною інструкцією від 23.02.2024, відповідачем в рахунок аліментів за лютий 2024 року сплачено на реквізити Центрального ВДВС у м.Запоріжжі в межах виконавчого провадження ВП №46540485 1 549,63 гривень. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивачки до відповідача, що полягає у стягненні з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.04.2022 по 31.07.2023 у сумі 112 425,12 гривень. Підставою звернення до суду стала наявність заборгованості у [PERSON] зі сплати аліментів на користь позивачки на утримання спільної дитини [PERSON] в межах виконавчого провадження, що стягуються відповідно до рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №333/8875/14-ц, пр. 2/333/272/15 від 13.01.2015. Відповідно до Рішення КСУ у справі N 1-25/2010 від 29.06.2010 N 17-рп/2010, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ч.1, 2 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Способи захисту порушеного права та / або інтересу містяться у нормі ст.16 ЦК України. За змістом ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Так, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права;\~відновлення правовідношення,\~яке існувало\~до порушення\~права,\~відшкодування матеріальної\~та моральної\~шкоди,\~якщо це\~передбачено цим\~Кодексом або\~договором;\~визнання незаконними\~рішень,\~дій чи\~бездіяльності органу\~державної влади,\~органу влади\~Автономної Республіки\~Крим або\~органу місцевого\~самоврядування,\~їх посадових і службових осіб тощо. Стаття 8 СК України врегульовує, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.2 ст.16 ЦК України). Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини). Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Вказані норми узгоджуються із приписами ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1-2 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Крім того, на виконання ч.4 ст.263 ЦПК України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд враховує висновки, здійснені Верховним Судом у постанові від 10.01.2021 у справі №359/240/21, провадження № 61-16327 св 23. Так, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно з указаним вище правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (провадження № 14-616цс18) щодо порядку обчислення неустойки (пені) розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абз.1 ч.1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] на виконання судового рішення має сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON] з 11.11.2014 до повноліття дитини. Твердження сторони відповідача місця про відсутність постійного працевлаштування та, відповідно, доходу після початку воєнного стану (до 01.02.2024), що пов`язано із повномасштабною агресією рф, не свідчать про відсутність вини [PERSON] у виникненні заборгованості. Наявними доказами не доведено, що відповідачем вжито усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів. Особливостей стану здоров`я, що могло би вплинути на працездатність, [PERSON] також не повідомлено. Таким чином, ним не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України. За відсутності належних та допустимих доказів суд не може дійти висновку й про те, що боржник мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів. Відповідно, позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Проте, встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період (з 01.04.2022 по 31.07.2023) значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, а також розмір заробітку відповідача, що дозволяє зробити висновок про незадовільний матеріальний стан боржника, врахувавши часткову сплату пені (4\~200,00 гривень), суд вбачає підстави для зменшення розміру пені з 130 054,41 гривень, що з урахуванням розміру позовних вимог корегується до 112 425,12 гривень, - до 50\~000,00 гривень. Враховуючи положення п.8 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону), судом не встановлено винесення відповідних постанов, що мають значення для розрахунку суми заборгованості за вказаний період. Під час розгляду справи встановлено, що судове рішення про стягнення аліментів змінено чи скасовано не було. Крім того, відповідач не звертався із заявами про відстрочку або розстрочку його виконання, з позовними заявами про зменшення розміру аліментів, припинення їх виплати, а також із заявами щодо оспорювання розміру заборгованості зі сплати аліментів. За змістом ст. 89, 213 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За нормою ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно, за результатами розгляду справи, суд задовольняє частково заявлений позов у спосіб стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за період з 01.05.2022 по 31.07.2023 за прострочення сплати аліментів, нарахованої на заборгованість, що виникла за період з 01.04.2022 по 30.06.2023, у сумі 50 000,00 гривень. У задоволенні іншої частини судом встановлено підстави для відмови. Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, на відповідача слід покласти судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 1 073,60 гривень, що підлягає стягненню в дохід держави, оскільки [PERSON] була звільнена від сплати судового збору за пред`явлення даного позову до суду. За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою, до матеріалів справи (у додатках до позовної заяви) надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 17.08.2023 АР №1129120, копію договору про надання юридичної (правової) допомоги №44/23 від 19.07.2023, укладеного між адвокатом Мар`єнко В.Ю. та [PERSON] . Обсяг можливих повноважень адвоката (предмет договору) врегульований п.1.1-1.2 договору. Згідно з п. 5.1 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2024 або до підписання сторонами договору про припинення його дії. За змістом п.3.1-3.3 договору винагорода (гонорар) адвоката визначається за згодою сторін, складається з суми вартості послуг за здійснення захисту й представництво інтересів клієнта, не залежить від результату. Крім того, судом досліджено розрахунок витрат на правову допомогу: за надання консультації 500,00 гривень, підготовку та направлення адвокатського запиту, отримання розрахунку заборгованості 500,00 гривень, складання та подання позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів 4\~000,00 гривень, представництво інтересів в судових засіданнях, із розрахунку 1 судове засідання 1 500 гривень, приблизна кількість 3 судових засідання. Тобто, сума витрат становить за даним попереднім розрахунком 9 500,00 гривень. Стороною позивача надано квитанції до прибуткового касового ордера: на суму 500,00 гривень (2 одиниці), 4\~000,00 гривень (1 одиниця) та акт виконаних робіт від 17.08.2023 щодо надання й прийняття юридичних послуг, що відповідають як змісту розрахунка, так і квитанціям, засвідчені ЕЦП представника (адвокатки) та позивачки; відповідні квитанції до прибуткового касового ордера від 01.10.2023, 16.01.2024, 26.02.2024, 11.03.2024 на суму 1 500,00 гривень кожна (за участь у судових засіданнях 02.10.2023, 17.01.2024, 26.02.2024, 04.04.2024). Відповідно до протоколів судових засідань, що наявні у матеріалах справи, представник позивача адвокат Мар`єнко В.Ю. брала участь під час судових засідань 09.11.2023, 17.01.2024, 26.02.2024, 04.04.2024. Отже, хоча судове засідання 02.10.2023 за участі представниці не відбулось, вона брала участь у судовому засіданні 09.11.2023, тобто загалом у 4 судових засіданнях у даній справі. Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial