Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Представник позивача, адвокат Храмов М.П., звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначив, що 22.11.2021 за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №216/5081/21 було розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Після розлучення дитини проживала в рівній мірі то з матір`ю, то з батьком. Мати залишала дитину на батька, мотивуючи це тим, що вона дуже зайнята та їй не вистачає часу на її виховання. 17.02.2022 за рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №216/5799/21 з позивача було стягнуто аліменти на утримання доньки та на утримання колишньої дружини. Після цього відповідач залишила дитину на батька та не виконувала своїх батьківських обов`язків і навіть не цікавилась її життям. З лютого 2022 року дитина постійно проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідним актом, що додається. Повністю утримує, виховує та забезпечує дитину позивач у справі. Відповідач вихованням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя та зловживає алкогольними напоями, що підтверджується постановами про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Позивач вважає, що оскільки спільна донька сторін проживає разом з ним та повністю знаходиться на його утриманні, змінились обставини, які впливають на обставини, встановлені судом у справі №216/5799/21 щодо стягнення з нього аліментів на користь відповідача, тому наявні підстави для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам, припиненням їх стягнення та стягнення аліментів з відповідача. З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1-8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлялася належним чином, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк, не подала до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подала до суду відзив на позовну заяву. Представники третіх осіб письмових пояснень по суті позову до суду не надали. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наведені докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно з роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У статті 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2022 у справі №216/5799/21 стягнуто щомісячно з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, на підставі цього ж рішенням суду з позивача [PERSON] \~ стягнуто щомісячно на користь відповідача [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), починаючи стягнення з 09 вересня 2021 року, до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , віку трьох років, тобто до [INFO] . (а.с. 15-16) Відповідно до постанов державного виконавця від 14.06.2023 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчих листів №216/5799/21. (а.с. 25, 26) З акта від 28.04.2023, складеного зі слів сусідів [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), посвідченим головою квартального комітету слідує, що [PERSON] , 02.05.2022 з лютого 2022 року постійно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] разом з батьком [PERSON] і бабусею [PERSON] ; [PERSON] за даною адресою не проживала в зазначений період і до теперішнього часу. (а.с. 17) Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2022 у справі №216/8020/21 позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача до суду.\~\~ Постановами суду від 28.12.2022, 13.04.2023, 19.12.2023, відповідача [PERSON] було притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 184 та ч. 2 ст. 184 КУпАП (а.с. 21-24) Аналізуючи норми права, які підлягають застосуванню у даному випадку та мотиви їх застосування суд приходить да наступних висновків. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. В пункті 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно з частиною другою статті 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Дана норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення. У справі, яка розглядається, позивач посилався як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, на те, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів дитина проживала разом з ним, мати дитини від обов`язку утримання ухилилася. Отже, аліментний обов`язок позивача був заснований на факті проживання дитини з матір`ю, відповідачем по справі та перебування дитини на її утриманні. Таким чином факт проживання дитини з платником аліментів є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за певний період. Судом під час розгляду справи встановлено, що з лютого 2022 року малолітня донька сторін [PERSON] проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, тобто, після набрання рішенням суду законної сили, яким з позивача були присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, тому підстави для подальшого стягнення з позивача аліментів на утримання доньки відпали та позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. При цьому, роблячи такий висновок суд не бере до уваги надані позивачем докази притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП за ухилення від виконання батьківських обов`язків, оскільки прийняті судові рішення у цих справах, здебільшого, стосувались відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків стосовно свого малолітнього сина [PERSON] . Проте, дана обставина беззаперечно характеризує відповідача, як матір дітей, з негативної сторони. Щодо вимог позовної заяви про звільнення від сплати аліментів на утримання дружини суд приходить до такого висновку. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, право на утримання та отримання аліментних платежів має дружина, з якою проживає дитина, оскільки під час розгляду справи встановлено з лютого 2022 року малолітня донька сторін [PERSON] проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні, тому підстави для подальшого стягнення з позивача аліментів на утримання дружини також відпали та позовні вимоги в цій частині позову також підлягають задоволенню. Щодо вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, то в даному випадку суд відмовляє у її задоволенні, оскільки згідно з Інформацією про виконавче провадження від 06.02.2024 (а.с. 27-28) сума грошових коштів яка підлягає стягненню за виконавчим документом відсутня та будь-які інші докази існування заборгованості по аліментах у матеріалах справи також відсутні.\~\~ Щодо вимоги позовної заяви про стягнення аліментів на користь позивача суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 3 ст. 181, ст. 182 СК України, за рішенням суду грошові кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі, розмір яких визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, сина, дочки, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, частинами 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що з лютого 2022 року спільна дитина сторін проживає разом з позивачем, отже суд дійшов висновку, що з цього моменту відповідач не виконує відносно своєї малолітньої дитини, передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. Крім цього, наявність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів з позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання доньки. Зважаючи на викладене позовні вимоги про стягнення аліментів суд визнає обґрунтованими і такими, що також підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини майнового і сімейного стану відповідача і визначає аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку(доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто з 07.02.2024. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial