Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 16.12.1995 р. між сторонами укладено шлюб, від якого вони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2010 р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2013 р. з [PERSON] на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2012 р. до досягнення повноліття дітей. Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2020 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2013 р. змінено спосіб стягнення - стягнуто з [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 20 270,00 грн. щомісячно. Починаючи з 11.03.2020 р. [PERSON] вчасно сплачував аліменти, аж до введення в державі воєнного стану. Починаючи з 26.02.2022 р. неповнолітня дитина знаходиться на повному утриманні позивача, зважаючи на те, батько і син виїхали за межі України після початку війни та проживають в Федеративній Республіці Німеччина. 13.03.2022 р. [PERSON] уклав договір про навчання [PERSON] у навчальному закладі протягом 2022/2023 р.р. і сплатив за навчання сина у «Berlin Brandenburg International School»суму у розмірі 11 940,00 Євро і при цьому з нього стягуються аліменти у розмірі 20 270,00 грн. [PERSON] не бере участі в утриманні на навчанні сина, хоча має таку можливість, оскільки відповідач за рішенням суду про поділ спільного майна отримала у власність нерухоме майно. Крім того, [PERSON] звернулась з до суду з заявою про визначення розміру заборгованості по аліментам розміром у 2 016 740,34 грн. За таких обставин, зважаючи на те, що стан здоров`я, матеріальне становище відповідача та інші обставини дають достатньо підстав вважати, що остання має можливість приймати участь у додаткових витратах на навчання дитини, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 363 548,12 грн., що згідно офіційного курсу станом на 09.11.2022 р. еквівалентно 9 950,00 Євро, додаткових витрат на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Провадження у справі відкрито 17.01.2024 року, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача надано відзив на позов, де зазначено наступне. 19.05.2023 р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/14897/22 встановлено факт перебування неповнолітнього [PERSON] на утримані батька та проживання з ним однією сім`єю у період з 26.02.2022 р. по дату ухваленні рішення, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2013 р. та постанови Київського апеляційного суду від 11.03.2020 р. припинено з 26.02.2022 р. на час перебування [PERSON] на утриманні свого батька та проживання разом з ним. 24.07.2023 р. [PERSON] повернувся в Україну до свого постійного місця проживання разом з матір`ю. 30.01.2024 р. постановою Київського апеляційного суду залишено без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2023 р., яким встановлено борг [PERSON] за аліментами та стягнуто з нього суму у розмірі 2,4 млн. грн. Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання сина, позивачем не доведено особливих обставин для здійснення таких витрат. Витрати на навчання дитини є поточними і не можуть вважатись додатковими за відсутності наявності особливих обставин. Відповідач є пенсіонеркою, яка отримує соціальну допомогу на дитину з інвалідністю. Загальний розмір місячного доходу відповідача у 2023 р. склав 6700,00 грн., річний - 80 400,00 грн. Крім того, на утриманні відповідача є її мати - [PERSON] , [INFO] , яка також не має доходу окрім мінімальної пенсії. Також представник відповідача зазначив, що нерухоме майно, яке було у спільній сумісній власності сторін, і поділ якого було здійснено в судовому порядку, а саме квартира є єдиним житлом відповідача та її дітей (встановлено судовим рішенням) і не може приносити дохід. Крім того, представником [PERSON] зазначено, що грошові кошти у розмірі 2,4 млн. грн. (заборгованість по аліментам) є в розумінні чинного законодавства України власністю дитини та, на відміну від матері дитини, позивач має змогу оплачувати навчання сина у приватній школі. Так, з інформаційної довідки № 364941256 від 07.02.2024 р. вбачається, що не зважаючи на те, що [PERSON] не проживає в Україні, є громадянином Великобританії, він також має нерухоме майно в Україні. Особливу увагу представник відповідача звертає на те, що при розлученні між сторонами досягнуто домовленостей, що [PERSON] не претендує на їх спільний бізнес та нотаріально відмовляється від своєї частки в розмірі 50% ТОВ «Медичний центр «Гемафонд» на користь позивача, а [PERSON] в свою чергу, оплачує навчання двох синів. Про вказані обставини зазначено в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 12.02.2014 р. у справі № 2610/1028/2012 та в рішенні Верховного Суду від 02.02.2022 р. у справі № 2610/23391/2012. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач заперечувала щодо стягнення з неї додаткових витрат на дитину, у зв`язку із відсутністю правових підстав для задоволення заявлених вимог. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстровану шлюбі від якого мають двох синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23.11.2010 р. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.10.2012 року до досягнення повноліття дітей. Постановою Київського апеляційного суду від 11.03.2020 р. скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів та ухвалено нове. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 4 березня 2013 року зі стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, зазначивши, що до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 270 грн (двадцять тисяч двісті сімдесят) щомісячно, починаючи з дня набрання даного рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.05.2023 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання дитини разом з батьком і перебування дитини на його утриманні, припинення стягнення аліментів. Встановлено факт перебування неповнолітнього [PERSON] , на утриманні свого батька [PERSON] , та проживання з ним однією сім`єю у період з 26.02.2022 р. по дату ухвалення даного рішення суду, тобто по 19.05.2023 р. Стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , призначених на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 04.03.2013 р. у справі № 2610/23392/2012 та постанови Київського апеляційного суду від 11.03.2020 р. у справі № 761/39512/18, припинити з 26.02.2022 р. на час перебування [PERSON] , на утриманні свого батька [PERSON] та проживання разом з ним. При цьому судом встановлено і це не заперечувалось сторонами, що 26.02.2022 [PERSON] разом з сином [PERSON] , виїхали у Федеративну Республіку Німеччина де спільно проживають. Також судом було встановлено, що з 01.04.2022 р. [PERSON] , навчається у приватній школі «Berlin Brandenburg International School» у місті Берлін. Вартість підтверджених позивачем витрат на навчання сина у приватній школі станом на 28.09.2022 р. становила 11940,00 Євро. Як вказує представник позивача, [PERSON] в утриманні та навчанні сина участі не приймає, хоча має таку можливість, а тому просить стягнути з відповідача суму у розмірі 363 548,12 грн., що еквівалентно 9 950,00 Євро додаткових витрат на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . За приписами ч.ч. 1,2 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 19.04.2023 у справі № 760/10847/20-ц. Таким чином, положення ст. 85 СК України вказують на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 26 серпня 2020 року (справа № 336/1488/19). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що саме необхідність навчання неповнолітньої дитини в приватній школі спричинена (обумовлена) станом його здоров`я, розвитком певних здібностей, має наслідком наявність витрат, які в розумінні вищенаведених положень СК України, є додатковими витратами на утримання. Обраний позивачем для здобуття сином освіти навчальний заклад є приватним закладом загальної середньої освіти. Доказів того, що навчальний заклад «Berlin Brandenburg International School» є спеціалізованим під час розгляду справи отримано не було. Положеннями Закону України «Про загальну середню освіту» визначено, що загальна середня освіта - цілеспрямований процес оволодіння систематизованими знаннями про природу, людину, суспільство, культуру та виробництво засобами пізнавальної і практичної діяльності, результатом якого є інтелектуальний, соціальний і фізичний розвиток особистості, що є основою для подальшої освіти і трудової діяльності. Частиною 3 ст. 150 СК України визначено, що забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти є обов`язком батьків. Витрати на навчання дитини є поточними та не можуть вважатись додатковими за відсутності доказів на підтвердження наявності особливих обставин. Також слід зазначити, що доводи позивача, що [PERSON] має фінансову можливість забезпечувати навчання сина в обраній позивачем школі, не свідчить про такий його обов`язок, за відсутності належних та допустимих доказів про те, що відповідні витрати викликані особливими обставинами і є додатковими в розумінні сімейного законодавства. За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це визначено ст. 13 ЦПК України. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено обставин, з якими чинне законодавство України передбачає можливість стягнення додаткових витрат на дитину, а тому вважає за можливе відмовити у задоволенні позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed