Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внести відомості до актових записів про народження дитини, зазначивши його батьком дитини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем проживали в одному будинку за адресою: [ADDRESS] , і, загалом, мали товариські стосунки та протягом 2015 року мали інтимні стосунки, від яких у них [INFO] народився син [PERSON] , запис про батька якого в Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Відповідач не заперечувала проти його батьківства та спілкування з сином до осені 2019 року. Син називав позивача татом, він водив його до дитячого садка, допомагав відповідачу у матеріальному забезпеченні сина та приймав участь у його вихованні. З осені 2019 року відповідач позбавила його можливості спілкуватись з дитиною та можливості приймати участь у матеріальному забезпеченні та вихованні сина, не пояснюючи причин своєї поведінки. 03.09.2020 він, піклуючись про права свого сина, а також про свої права на батьківство, відправив відповідачу лист з проханням погодитись подати спільну заяву про встановлення факту батьківства до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповіді на лист він не отримав, тому змушений звернутись до суду з даним позовом з метою відновити спілкування з сином та можливості приймати участь у його вихованні, а також матеріальному забезпеченні сина. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.12.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01.07.2021 за клопотанням представника позивача у справі було призначено молекулярно-генетичну експертизу, яка не була проведена через нез`явлення [PERSON] та [PERSON] до експерта для відбору порівняльних зразків, відбирання яких було призначено експертом на 10.08.2021. У заявку із чим матеріали цивільної справи повернуто до суду. Ухвалою суду від 10.09.2021 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 21.12.2021 за клопотанням представника позивача у справі було призначено молекулярно-генетичну експертизу, яка не була проведена через нез`явлення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до експерта для відбору порівняльних зразків, відбирання яких було призначено експертом на 15.03.2022. У заявку із чим матеріали цивільної справи повернуто до суду. Ухвалою суду від 24.06.2022 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 14.02.2023 по справі призначено молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України. Ухвалою суду від 05.06.2023 провадження у справі поновлено у зв`язку із нез`явленням [PERSON] та [PERSON] до експерта для відбору порівняльних зразків. Ухвалою суду від 31.08.2023 по справі призначено молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України. Ухвалою суду від 28.11.2023 провадження у справі поновлено у зв`язку із нез`явленням [PERSON] та [PERSON] до експерта для відбору порівняльних зразків. Ухвалою суду від 07.02.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 26.03.2024, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Позивач надав до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач причини своєї неявки не повідомила, направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Представник третьої особи надала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, зазначила, що заперечень проти вимог позовної заяви не мають. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вимогами частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оскільки текст рішення складено 10.04.2024, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 26.03.2024, датою ухвалення рішення є саме 10.04.2024. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного. Згідно з актовим записом про народження №415 від 27.05.2016, складеним Інгульським районним у міста Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [INFO] народився [PERSON] . В графі мати зазначено [PERSON] , батько - [PERSON] . Крім того, з копії вищевказаного актового запису вбачається, що відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України, тобто зі слів матері. Зі змісту позовної заяви вбачається, та не заперечується відповідачем, що сторони в 2015 році проживали разом, відповідач не заперечувала проти батьківства позивача та його спілкування з дитиною до осені 2019 року. У серпні 2020 року позивач направив відповідачу лист в якому просив її погодитись подати спільну заяву про встановлення факту батьківства до органу державної реєстрації актів цивільного стану, та повідомив, що у випадку її незгоди буде змушений звернутись до суду. Вказаний лист відповідач отримала 28.08.2020, що підтверджується зворотнім повідомленням. Проте, зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач не надала позивачу відповіді на вищевказаний лист. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України). Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved