Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

18 січня 2024 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищезазначеним позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу укладений 26 жовтня 1998 року в Миргородській філії Полтавської регіональної біржі нерухомості між нею та відповідачем, відповідно до якого він продав, а вона купила нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , зареєстрований 27.10.1998 року за реєстровим № 282 та записаний в реєстрову книгу № 39. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договору купівлі-продажу продавець передав позивачу у власність квартиру, а позивач в свою чергу сплатила продавцю обумовлену грошову суму його вартості. Таким чином після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони, виконали усі умови договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УPCP 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Українській універсальній біржі і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у відповідності до діючого на той час законодавства. Відповідно до договору, вона є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконала угоду, оскільки передала покупцеві гроші за будинковолодіння, а сама вступила у право володіння нерухомістю. Правовідносини між покупцем та продавцем виникли до набрання Цивільним кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», діючого на момент укладення договору купівлі- продажу, вона набула право власності на квартиру. За обставин, що склалися вона не має можливості вільно розпорядитися своїм майном, яке набуте правомірно та у відповідності до законодавства України, а тому вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 24.01.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.03.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник - адвокат Яковенко Г.М. в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки подав заяву, в якій просив справу розглядати у їх відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 34-35). Відповідач [PERSON] , сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] придбала у відповідача [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 1998 року, укладеного на Товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» Миргородська філія (а.с. 5). Договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений. Зазначена квартира 27 жовтня 1998 року зареєстрована за [PERSON] в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації в Реєстровій книзі 39 за реєстровим номером № 282 (а.с. 5). Відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру, а остання сплатила йому обумовлену грошову суму вартості нерухомого майна. Отже, суд приходить до висновку, що після укладення та реєстрації договору на товарній біржі сторони виконали усі умови договору. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції, чинній на момент укладення договору) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В той же час, суд встановив, що сторони не посвідчували договір нотаріально, оскільки в його тексті вказано, що на момент укладення угоди даний договір зареєстрований на Товарній біржі «Полтавська регіональна біржа нерухомості» Миргородська філія і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час укладання спірної угоди, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, а підлягали реєстрації в органах технічної інвентаризації. В даному випадку державна реєстрація спірного майна здійснена у 1998 році. Тому на підставі ст. 220 ЦК України суд вважає можливим визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. В ході судового розгляду встановлено, що позивачка є добросовісним учасником цивільних правовідносин і повністю виконала угоду, оскільки продавцю було передано гроші за квартиру, позивачка вступила у право володіння нерухомістю та у подальшому вчиняла спроби для нотаріального посвідчення договору, однак наразі відсутня можливість посвідчити договір нотаріально, оскільки право власності на квартиру вже зареєстровано за нею у встановленому порядку на час укладення договору. Правовідносини між сторонами виникли до набрання Цивільним кодексом України 2004 року чинності і не мають продовжуваного характеру, та відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», діючого на момент укладення договору купівлі-продажу квартири, позивачка [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] , за таких підстав заявлений позов підлягає задоволенню. В зв`язку з тим, що позивачка просила покласти судові витрати на неї, тому суд,

Outcome: approved