Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

короткий виклад обставин справи. 3.11.2023 [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] , у якій просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Свої вимоги мотивує тим, що 16.01.2014 зареєструвала шлюб з [PERSON] . Рішенням суду від 18.05.2022 шлюб розірвано. За час подружнього життя в них народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач залишив без належної батьківської уваги й не приймає участі у вихованні дітей, а баківські обов`язки виконує лише вона. Зазначає, що тривале непроживання [PERSON] спільно з дітьми створює їй суттєві перешкоди самостійно вирішувати питання щодо виховання дітей, як матір позбавлена в повній мірі захистити інтереси діток й право на навчання, безпеку, належний догляд тощо. Тож змушена звернутися до суду із позовом, оскільки для вирішення певних юридичних питань стосовно дітей необхідна згода обох батьків, яку від відповідача не видається можливим отримати. Позиція учасників процесу. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, 17.04.2024 через канцелярію суду подала клопотання у якому підтримала позовні вимоги, просила задовольнити такі в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. 16.04.2024\~представник Управління\~сім`ї,\~молодіжної політики\~та захисту\~дітей Тернопільської\~міської ради Христина Білінська просить цивільну справу розглядати без її участі за наявними матеріалами, а висновок органу опіки та піклування підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки не повідомив, відзиву не подавав. Процесуальні дії у справі. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа № 951/887/23 передана 06.11.2023 судді Гриновець О. Б. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 8.11.2023 постановлено залишити без руху позовну заяву. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. від 28.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду й відкрито провадження у справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 6.02.2024 закрито підготовче провадження й справу призначено до судового розгляду по суті. Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, тому відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 16.07.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції та [PERSON] , [INFO] , згідно з копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 11.04.2017 Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільської області та /а.с. 9, 11/. Відповідно до копій довідкок відділу реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради № 25231/28-03, № 25234/28-03 від 21.08.2018 [PERSON] й [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с. 10, 12/. Згідно з рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 18.05.2022, серед іншого, ухвалено розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу повернуто позивачу дошлюбне прізвище « [PERSON] » /а.с. 13-14/. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] виданого Козівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] /а.с. 18/. Дочка [PERSON] навчається у 4-В класі Тернопільської спеціалізованої школи I-III ступенів № 7 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області, що знаходиться за адресою: вул. Юності, 11, м. Тернопіль й син [PERSON] у 1-Б класі у тій самій школі /а.с. 30-31/. Позивачка [PERSON] зареєстрована разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] й [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про осіб\~від 18.11.2023 /а.с. 35/. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 13.12.1999 Міського бюро технічної інвентаризації, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с. 44/. Як видно з висновку органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради щодо визначення місця проживання дітей, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з їх матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , з огляду на згоду батька /а.с. 75-84/. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного суду від 07.02.2019 по справі № 742/722/17 зазначено, що сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 7 СК України\~передбачено, що суд під час розгляду справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Згідно з ч.\~2, 3\~ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Із ч. 1\~ст. 155 СК України\~видно, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я\~є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ст. 12 вищевказаного Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року N 789 - XII визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 зазначеної Конвенції держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, під час розгляду справ щодо місця проживання дітей суди насамперед мають виходити з інтересів дітей, враховуючи одночасно сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Між тим, судам необхідно виходити з балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах. Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції про права дитини, передбачає, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. Європейський суд з прав людини в контексті\~статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини. Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із\~ст. 141 СК України\~мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У ч. 1\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до\~ст. 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У частинах 1-3\~ст. 157 СК України\~передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 160 СК України\~закріплює, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст.\~161\~СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення ч. 1\~ст. 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Під час розгляду справи, суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4\~ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 24.11.2021 року у справі №754/16535/19 (провадження №61-14623св21) вказано, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Тож, суд доходить висновку, що місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] буде відповідати їхнім якнайкращим інтересам і мати забезпечить їм розвиток у безпечному, спокійному, стійкому та благополучному середовищі, тому позов необхідно задовольнити. Суд звертає увагу, що визначення місця проживання дітей з матір`ю, не повинно впливати на їх взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд роз`яснює, що відповідач, який беззаперечно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан їх розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як заявлені позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved