Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в обґрунтування вимог якого зазначив, що відповідач є винним у вчиненні ДТП між автомобілем марки «Hyundai Santafe» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням позивача та припаркованого автомобіля марки «Audi 80» державний номерний знак [NUMBER] . Посилаючись на відповідні норми цивільного законодавства, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду в сумі 90 433 гривні 47 копійок та моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень 00 копійок (а.с. 49 - 51). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач надав відзив на позов у якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності його вини у вчиненні ДТП (а.с. 66 - 68). Ухвалою від 05 березня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 62, 63 - 64). 12 березня 2024 року від позивача судом отримано відповідь на відзив у якому останній заперечує обставини викладені відповідачем у відзив на позов (а.с. 81 - 82). Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Натомість, до позову не додано, під час розгляду справи позивачем не надано та в матеріалах справи відсутня належним чином завірена копія постанови суду із відміткою про набрання законної сили у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Тобто, за відсутності постанови суду у справі про адміністративне правопорушення із відміткою про набрання законної сили, якою встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про стягнення з нього завданої внаслідок ДТП матеріальної та моральної шкоди на користь позивача. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на факт винності у ДТП [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Проте, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, факт винності у ДТП [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, не підтверджено відповідними доказами. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину винності у ДТП [PERSON] , його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП та притягнення його до адміністративної відповідальності. Як наслідок, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо винності у ДТП [PERSON] , його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП та притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами. При цьому, суд вважає, що позивач беззаперечно мав можливість додати до позовної заяви усі докази, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги. Також, суд відхиляє та не використовує під час розгляду справи по суті надані позивачем на підтвердження своїх вимог усі письмові докази, оскільки відповідно до вимог статей 77 і 80 ЦПК України, вони не є належними і достатніми для встановлення факту вини відповідача у вказаній ДТП та не підтверджують факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Таким чином, під час розгляду справи судом не встановлено існування передбачених цивільним законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, оскільки позивачем не доведено перед судом факту винності відповідача у ДТП та притягнення його до адміністративної відповідальності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає. При цьому, на підставі пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору слід покласти на позивача (а.с. 31, 32). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed