Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

11.03.2023 позивач [PERSON] через свого представника адвоката Григорука В.О. звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь у відшкодування матеріальної шкоди 78 875,73 грн; у відшкодування моральної шкоди 110 890,37 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що [PERSON] є власником автомобіля марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] . 02.06.2022 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «MercedesBenz» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач зазначає, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 17.02.2023 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] становить 78 875,73 грн. Також, позивач вказує, що протиправними діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яку позивач оцінює у 110 890,37 грн. Оскільки у добровільному порядку відповідач відмовляється від відшкодування шкоди, позивач просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 62-63). 04.05.2023 до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Ступака А.Ю. надійшов відзив на позов (а.с. 71-77). У поданому відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, з огляду на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «MercedesBenz» державний номер [NUMBER] був забезпечений згідно договору (полісу) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 206412483, укладеним між власником автомобіля [PERSON] та АТ «Страхова компанія «ARX», за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, становить 130 000 грн. Представник відповідача вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, або у страховика не виник обов?язок виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи. У зв?язку із необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2023 розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 91). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 103-104). 21.11.2023 від представника позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просила суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 78 875,73 грн, тобто по 39 437,86 грн з кожного; моральну шкоду у розмірі 110 890,37 грн, тобто по 55 445,18 грн з кожного; вирішити питання про розподіл судових витрат. (а.с. 128-132). Також, 21.11.2023 від представника позивача надійшло до суду клопотання про залучення [PERSON] в якості співвідповідача у справі (а.с. 135-137). 22.11.2023 у судовому засіданні залучено як співвідповідача у справі [PERSON] (а.с. 148). 09.04.2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Ступака А.Ю. надійшли до суду письмові заперечення по суті позовних вимог, в яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Додатково зазначено про правомірність володіння [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем марки «MercedesBenz» державний номер [NUMBER] . Також наголошено на тому, що на момент дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «MercedesBenz» державний номер [NUMBER] був забезпечений згідно договору (полісу) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР № 206412483, укладеним між власником автомобіля [PERSON] та АТ «Страхова компанія «ARX», за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, становить 130 000 грн.Представник відповідача вказує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, або у страховика не виник обов?язок виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи. 16.04.2024 року закрито підготовче провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити повністю, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Представник відповідачів просив у задоволенні позову відмовити повністю. Заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником транспортного засобу марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] (а.с. 5-6). 02.06.2022 приблизно об 11.40 год [PERSON] , керуючи автомобілем марки «MercedesBenz» державний номер [NUMBER] , поблизу будинку № 50 по проспекту Науки в м. Києві, порушив вимоги пунктів 2.3 б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме - вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault» державний номер [NUMBER] , та автомобілем марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Дії водія [PERSON] кваліфіковано за ст. 124 Кодексу України про адміністративного правопорушення. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.08.2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 8-9). Постанова набрала законної сили 18.08.2022 року. Матеріали цивільної справи містять звіт № 20230216/Ф про визначення вартості матеріального збитку, складеного 17.02.2023 року ТОВ «Експертплюс», відповідно до якого: ринкова вартість транспортного засобу марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] становить 308 134,32 грн; вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] становить 78 875,73 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та втрати товарної вартості транспортного засобу марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] становить 36 835,68 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] становить 36 835,68 грн (а.с. 22). Відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , [PERSON] є власником транспортного засобу марки «MercedesBenz» державний номер [NUMBER] (а.с. 80). Станом на 02.06.2022 року транспортний засіб марки «MercedesBenz» державний номер [NUMBER] було забезпечено згідно полісу № ЕР206412483 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.10.2021, укладеного [PERSON] з АТ «Страхова компанія «ARX» (а.с. 78-79). Відповідно до вказаного полісу страхова сума за шкоду, завдану майну, становить 130 000 грн; розмір франшизи становить 2600 грн. Крім того, судом встановлено, що 18.12.2020 між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, відповідно до умов якого працівник [PERSON] зобов?язується виконувати роботу водія автотранспортних засобів; договір є безстроковим (а.с. 145-146). Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] матеріальну та моральну шкоду по 39 437,86 грн та 55 445,18 грн з кожного відповідно. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положення статей 33, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) передбачає дії учасників ДТП та страховика у випадку настання ДТП. При цьому положення цих норм закону виходять з того, що сторони правовідносин діють добросовісно, а невиконання обов`язків, передбачених цими нормами, має наслідком відмову в захисті права на відшкодування (підпункти 37.1.1, 37.1.2, 37.1.3, 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV). Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За змістом статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій. З формулювання статті 11 ЦК України можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті 3 цього Кодексу. Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань. Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного. Тим самим закон з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи зазначені норми законодавства, слід дійти висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин, і недотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема права на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи, взагалі та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. Страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону № 85/96-ВР). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу до Європейського Союзу, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи щодо підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Судом встановлено, що станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто, станом на 02.06.2022 року транспортний засіб марки «MercedesBenz» державний номер [NUMBER] було забезпечено згідно полісу № ЕР206412483 обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 20.10.2021, укладеного [PERSON] з АТ «Страхова компанія «ARX» (а.с. 78-79). Відповідно до вказаного полісу страхова сума за шкоду, завдану майну, становить 130 000 грн; розмір франшизи становить 2600 грн. Матеріали справи не містять жодного доказу, який би засвідчував факт звернення [PERSON] до АТ «Страхова компанія «ARX» із заявою про виплату страхового відшкодування. Так само, в розпорядження суду не надано доказів і того, що розмір завданої позивачу шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика АТ «Страхова компанія «ARX», або того, що у страховика АТ «Страхова компанія «ARX» не виник обов?язок виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] . За встановлених обставин, суд зазначає, що позивач [PERSON] наділена законом правом на звернення, враховуючи розмір матеріального збитку визначеного у Звіті про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику внаслідок пошкодження колісного транспортного засобу, до страхової компанії АТ «Страхова компанія «ARX» або у разі визнання її банкрутом та/або ліквідації до МТСБУ із заявою про стягнення суми страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 02.06.2022; у разі відмови у виплаті - до суду з позовом щодо стягнення страхових виплат у межах ліміту відповідальності страховика. Якщо сума виплат страховика не покриває вартості матеріального збитку, то згідно із законом з винуватця ДТП підлягає стягненню різниця між фактичним розміром майнової шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Однак, позивачем по справі не було здійснено вищезазначених дій, а відтак, правові підстави для стягнення матеріальної шкоди з відповідачів відсутні. Крім того, суд звертає увагу позивача на наступне. Частиною другою статті 22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст. 1192 ЦК України). Разом з тим, розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди повинен визначатися відповідно до Методики товарознавчої експертизи оцінки транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (в редакції Наказу Міністерства юстиції № 1335/5/1159 від 24.07.2009р.). Відповідно до п. 1.4. вказаної Методики, вона застосовується з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). З урахуванням вищезазначених вимог Методики, відповідно до наданого позивачем звіту № 20230216/Ф про визначення вартості матеріального збитку, складеного 17.02.2023 року ТОВ «Експертплюс», вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та втрати товарної вартості транспортного засобу марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] становить 36 835,68 грн; вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «CitroenBerlingo» державний номер [NUMBER] становить 36 835,68 грн (а.с. 22). Натомість, позивач [PERSON] у поданому позові порушує питання про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 78 875,73 грн, що суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, суд звертає увагу на наступне. Поняття «франшиза» міститься у статті 9 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР, відповідно до якої франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У ст. 12 Закону №1961-IV зазначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п. 36.6 ст. 36 Закону №1961-IV). Таким чином, в ідеальному значенні франшиза- це частина збитку, яка підлягає самостійному відшкодуванню (покриттю) страхувальником за свій рахунок при виникненні страхового випадку. Судом встановлено, що розмір франшизи за полісом ЕР206412483 становить 2600 грн. Згідно ч. 2 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов?язків. 18.12.2020 між приватним підприємцем [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, відповідно до умов якого працівник [PERSON] зобов?язується виконувати роботу водія автотранспортних засобів; договір є безстроковим (а.с. 145-146). Дійсність вказаного договору, його чинність на момент дорожньо-транспортної пригоди, ніким із сторін справи не оспорюється. Відтак, на думку суду, з [PERSON] підлягає стягненню розмір франшизи 2600 грн. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частинами 1-3 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Як роз`яснив Пленум ВСУ у Постанові №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Вищезазначені вимоги законодавства, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв?язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд бере до уваги конкретні обставини справи, моральні страждання позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, настання для позивача негативних наслідків і вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на його користь моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. Суд вважає, що такий розмір компенсації моральної шкоди позивачу буде відповідати засадам виваженості, розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, на переконання суду є завищеним; обґрунтування розрахунку моральної шкоди на суму 110 890,73 грн в розпорядження суду не надано. Такий висновок суд робить з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, тривалості моральних страждань, зміни його усталеного способу життя. В частині вирішення питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частиною першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. На підтвердження витрат на правову допомогу у розмірі 55 407,69 грн. позивачем надано в розпорядження суду наступні копії документів: договору про надання правової допомоги від 20.09.2022 року, укладеного між адвокатом Григоруком В.О. та [PERSON] (а.с. 10-11); копію довідки № 3, складену адвокатом Григоруком В.О. щодо внесення плати у розмірі 55 407,69 грн. (а.с. 15). Зважаючи на викладене, обставини справи та її складність, відсутність доказів фактичного понесення позивачем витрат на правову допомогу, акту приймання-передачі наданих послуг (виконаного обсягу робіт), суд надходить до висновку про те, що позивачем не доведено понесення нею витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 55 407,69 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial