Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 58510 грн. 53 коп., мотивуючи тим, що в період з 24.06.2020 по 15.07.2022 він працював машиністом бетонозамішувача асфальтобетонного заводу ПП «Автомагістраль».\~ 15.07.2022 його було звільнено з роботи на підставі ст.38 КЗпП України - за власним бажанням. ПП «Автомагістраль» не дотрималось законодавчих вимог КЗпП України і до даного часу не виплатило всі суми, що належать йому від підприємства, як і не виконало обов`язку повідомити його письмово про нараховані та виплачені суми при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які він має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні). В листі Приватного підприємства «Автомагістраль» від 13.02.2024 №204 зазначено, що роботодавець визначив до виплати йому 41934,78 грн. заробітної плати, після утримання із нарахованої та невиплаченої\~ заробітної плати за місяці 2022 року податків та зборів. Однак,\~ вказане не відповідає дійсності, оскільки ПП «Автомагістраль» йому не виплачено заробітну плату нараховану роботодавцем за лютий, травень, червень та липень місяці 2022 року в сумі 58510 грн. 53 коп., що підтверджується роздруківкою індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5 від 23.01.2024 №9427 4844 3345 1440, сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, з яких: 10531,89 гри. сума ПДФО з нарахованої заробітної плати за лютий, травень, червень та липень місяці 2022 року (18%), 877,65 грн. сума військового збору з нарахованої заробітної плати за лютий, травень, червень та липень місяці 2022 року (1,5%) та 47100,99 грн., а не як зазначено 41934,78 грн. в листі Приватного підприємства «Автомагістраль» від 13.02.2024 №204, сума заборгованості по заробітній платі за лютий, травень, червень та липень місяці 2022 року, які мав виплатити йому роботодавець, якщо утримати з нарахованої мені заробітної плати за лютий, травень, червень та липень місяці 2022 року податки та збори. Керівник ПП «Автомагістраль» на його усні прохання (вимоги) про виплату заборгованості по зарплаті постійно запевняв (усно), що заборгованість по зарплаті (нарахована, але не виплачена сума заробітної плати) в найближчий час буде погашена. Вказане також відображено і в листі Приватного підприємства «Автомагістраль» від 13.02.2024 №204, в якому керівник ПП «Автомагістраль» запевняє, що підприємство в найближчому майбутньому (не зазначається коли) постарається віднайти можливості та виплатить йому заборгованість по заробітній платі, а тому нарахована сума заробітної плати в розмірі 58510,53 грн., яку до даного часу (більше ніж через півтора року після звільнення) роботодавцем йому не виплачено, підлягає стягненню з відповідача на його користь в судовому порядку, тобто його позов підлягає задоволенню. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість. Насамперед, на переконання відповідача, вимоги позивача не можуть бути задоволені, оскільки заявлені після спливу визначеного законодавством строку для такого звернення. Оскільки позивач був звільнений 15 липня 2022 року, то 3-місячний строк звернення до суду з відповідним позовом сплив 15 жовтня 2022 року. Натомість позивач звернувся до суду лише 23 лютого 2024 року, що свідчить про пропущення ним строку звернення до суду, а відтак і про відсутність правових підстав для задоволення позову. Окрім того, загальновідомою є та обставина, що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на всій території України починаючи з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської федерації проти України на всій території України було продовжено строк дії воєнного стану в Україні строком ще на 90 діб. Нині воєнний стан знову ж таки продовжений та триває. Відповідно до норм чинного в Україні законодавства, військові дії, оголошена та неоголошена війна, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, є обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами) - надзвичайними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання певних зобов`язань. На засвідчення існування в державі форс-мажорних обставин Торгово-промислова палата України 28 лютого 2022 року опублікувала відповідний загальнодоступний лист за №2024/02.0-7.1. Звернув особливу увагу суду, що головний офіс ПП «Автомагістраль», його територія та значна частина виробничих приміщень, які знаходяться у селі Синяк Бучанського району (колишнього Вишгородського району) Київської області, упродовж часу з 25 лютого 2022 року по 03 квітня 2022 року перебували під окупацією російських загарбників. У зв`язку з цим, виникли об`єктивні реальні загрози життю та здоров`ю працівників, було пошкоджено приміщення офісу та викрадено чи пошкоджено значну кількість транспортних засобів (27 шт.). Окрім того, було викрадено чи знищено всю офісну оргтехніку, документи, тощо. Також було повністю знищено сервер, значну кількість допоміжного обладнання та різноманітного устаткування, чим заподіяно надзначних матеріальних збитків, розмір яких перевищив 50 млн. грн., у зв`язку з чим підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі та ще й до цього часу вживає заходів щодо хоча б часткового відновлення свого функціонування. Внаслідок вищезазначених обставин, працівники підприємства тривалий час не мали можливості нормально працювати та виконувати свої функціональні обов`язки з незалежних від них причин, тобто внаслідок обставин непереборної сили (війни). Зважаючи на відсутність доступу до приміщень офісу, мережі інтернет та комп`ютерної техніки, виникла реальна проблема навіть з необхідністю повідомлення контрагентів чи контролюючих органів про настання для підприємства таких форс-мажорних обставин, а відтак підприємство тривалий час навіть не мало можливості повідомити контрагентів та податкові органи про відсутність можливості своєчасно виконати свої зобов`язання. За результатами звернення підприємства до правоохоронних органів щодо вказаних вище злочинних дій окупаційних військ Російської Федерації було порушено кримінальне провадження № 1202211105000108 від 8 квітня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України (порушення законів та звичаїв війни). Лише після обстеження підрозділами з розмінування територій, 14 квітня 2022 року старшим слідчим в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції [PERSON] було здійснено огляд території, офісного приміщення та виробничої бази ПП «Автомагістраль», допитано у якості свідка юриста юридичного відділу підприємства [PERSON] , під час чого було офіційно зафіксовано заподіяні збитки та пошкодження, реальну вартість яких до цього часу досудовим слідством ще не оцінено. За власні обігові та частково кредитні кошти ПП «Автомагістраль» раніше виконало робіт і надало послуг у загальній сумі 324 538 511,70 гривень, які на сьогодні упродовж чинності воєнного стану у державі свідомо не приймаються керівництвом Служб автомобільних доріг у Житомирській і Київській областях, що унеможливлює швидке відновлення знищеної та пошкодженої матеріально- технічної бази підприємства та здійснення своєчасного розрахунку з працівниками підприємства та контрагентами. Вказане призвело до того, що на сьогодні підприємство має критичну ситуацію з виплатою заробітної плати працівникам, оскільки підрозділи Державного казначейства не здійснюють перерахування коштів на рахунок підприємства за давно виконані роботи та надані послуги, що унеможливлює будь-які розрахунки з бюджетом, працівниками та контрагентами за придбані матеріали. ПП «Автомагістраль» на сьогодні вживає усіляких заходів щодо відшукання можливості відновити роботу, отримати зароблені раніше кошти та виконати власні зобов`язання, згідно з чинним законодавством України. Лише за 2022 рік офіційний сукупний індекс інфляції склав 126,6%, що у грошовому еквіваленті від загальної суми боргу становить близько 85 млн. грн., які підприємство вже втратило через несвоєчасне прийняття та оплату робіт і послуг. Таким чином, внаслідок ведення бойових дій у Бучанському районі Київської області та інших обставин непереборної сили, у тому числі й існування заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги, підприємство повідомляло усіх своїх працівників про існування форс-мажорних обставин та змушене було припинити своєчасну виплату заробітної плати працівникам, а також сплату бюджетних платежів до бюджетів усіх рівнів. Тож на сьогодні усі працівники підприємства, опинилися в однакових складних умовах та з розумінням ставляться до наявної проблеми. Лише окремі працівники вирішили звільнитися та звернутися до суду з відповідними позовами про стягнення заробітної плати. На сьогодні у провадженні судів України перебувають 16 таких справи, де позивачі не змогли зрозуміти реальних проблем підприємства та намагаються в судовому порядку вирішити вказане питання. Вважає, що викладеним вище та доданими до цього заперечення документами, приватне підприємство «Автомагістраль» довело факт настання для підприємства обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які об`єктивно унеможливлюють належне та своєчасне виконання як господарських так і податкових зобов`язань, а також звільняють від відповідальності, а тому просить врахувати викладене і визнати відсутність вини підприємства у не здійсненні своєчасного розрахунку. Разом з тим, звертає увагу суду, що ПП «Автомагістраль» наразі обліковує перед [PERSON] заборгованість з виплати йому заробітної плати у сумі 41 934,78 грн., а не у розмірі 58 510,53 гривень, як то просить позивач, що чітко вбачається з доданої відповідачем відповідної довідки до цього відзиву. Адже, елементарний розрахунок свідчить, що за період з січня 2022 року по вересень 2022 року позивачеві нараховано 64 125,62 грн., а з урахуванням сплати податків позивачеві мало бути виплачено на руки 51 621,12 гривень. У той же час, позивачеві було виплачено 9 686,34 гривень, а відтак сума облікованої заборгованості становить 41 934,78 грн. Відповідь на відзив на позовну заяву позивачем не надавалася. Розгляд справи проводиться в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Суд, врахувавши доводи, наведені в письмових заявах сторін по суті справи, та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід\~ задовольнити\~ частково з наступних підстав. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У статті 12 Закону України «Про оплату праці» законодавець закріпив перелік норм і гарантій в оплаті праці, який не є вичерпним. Указано, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються КЗпП України та іншими актами законодавства України. Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та КЗпП України, є мінімальними державними гарантіями. У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано в законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також вказав, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти всі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин, а саме відплатності праці, який отримав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим статтею 12 Закону України «Про оплату праці». Зазначене, на переконання Конституційного Суду України, дає підстави для висновку, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у статті 94 КЗпП України і статті 1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону України «Про оплату праці». У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. В ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» законодавець закріпив, що заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/10 (провадження № 12-56гс21) Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що оскільки виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця, то стаття 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не може застосовуватись до правовідносин щодо виплати заробітної плати. Частиною 1 ст.233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В той же час ч.2 ст.233 КЗпП України закріплено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України\~\~ цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~ мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав\~ та обов`язків, визначених законом.\~ Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~ які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вирішуючи питання строку звернення до суду, суд відмічає, що лист ПП «Автомагістраль» за №204 про заборгованість по заробітній платі [PERSON] направлено на адресу останнього лише 13.02.2024, що підтверджується його копією (а.с.9).\~ Довідка про заборгованість №А-00000045, яка долучена до відзиву, сформована 12.02.2024. Позивач звернувся з позовом до суду 23 лютого 2024 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.\~ Відтак, позов подано до суду в межах тримісячного строку з дня одержання позивачем письмового повідомлення про суму заборгованості. Отже, за наведених обставин та визначеного правового врегулювання, посилання представника відповідача на пропуск позивачем встановлених ст. 233 КЗпП України процесуальних строків звернення до суду не грунтуються на законі. Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 24.06.2020 по 15.07.2022 на посаді машиніста бетонозамішувача асфальтобетонного заводу і 15.07.2022 був звільнений за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача (а. с.5) та не заперечуються стороною відповідача. З долучених до матеріалів справи позивачем Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-5, наданих Пенсійним фондом України, вбачається, що за лютий липень 2022 року (за виключенням березня та квітня місяця) позивачеві було нараховано суму заробітку від ПП «Автомагістраль» (код 31481658) для нарахування пенсії, зокрема за лютий 2022 року 14534 грн. 16 коп., за травень 2022 року 19006 грн. 21 коп., за червень 2022 року 6500 грн. 00 коп., липень 2022 року 18470 грн. 16 коп., що в загальній сумі становить 58510 грн. 43 коп. (а.с. 7-8). Поряд з тим, копія довідки ПП «Автомагістраль» від 12.02.2024 №А-00000045 свідчить, що нарахований\~ ПП «Автомагістраль» дохід [PERSON] за період з січня 2022 року по липень 2022 року в загальній сумі становить 64125 грн. 62 коп. ( за січень 2022 року 7101 грн. 64 грн., за лютий 2022 року 14534 грн. 16\~ коп.,\~ за травень 2022 року 19006 грн. 21 коп., за червень 2022 року 5013 грн. 45 коп., за липень 2022 року 18470 грн. 16 коп.\~ При цьому, суд звертає увагу, що позивачеві було виплачено у вказаний період згідно довідки 9686 грн. 34 коп.. Таким чином, борг підприємства перед позивачем за період з січня 2022 року по липень 2022 року становить: 64125 грн. 62 коп. (нарахований дохід) 9686 грн. 34 коп. (виплачено) = 54439 грн. 28 коп.. За вирахуванням суми ПДФО та військового збору\~ (11542 грн. 61 коп. + 961 грн. 89 коп.) сума до виплати складає 41934 грн. 78 коп.\~ (54439 грн. 28 коп. (11542 грн. 61 коп. + 961 грн. 89 коп). Відповідно стягненню на користь позивача із відповідача підлягає 41934 грн. 78 коп. заборгованості по заробітній платі, що відповідає 54429 грн. 28 коп. з утриманням з цієї суми при її виплаті передбачених законом податків та обов"язкових платежів. Відтак, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами в частині виплати заробітної плати, та правові норми, що їх регулюють, з врахуванням відповідно наведених висновків Конституційного Суду України та Верховного Суду; зважаючи, що відповідачем відновлено свою діяльність, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 41934 грн. 78 коп., що відповідає 54439 грн. 28 коп. з утриманням з цієї суми при її виплаті передбачених законом податків та обов"язкових платежів. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову за вимогу про стягнення заробітної плати на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір".\~ Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі (1211,20х71,67%)=868 грн. 07 коп. в дохід держави.\~

Outcome: partial