Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач за первісним позовом свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Спадкоємцями після смерті батька є він та [PERSON] , які мешкали разом на час відкриття спадщини тому вважаються такими, які прийняли спадщину у відповідності до ст. ст. 548, 549 ЦК України (в редакції від 18.07.1963 р.). Крім них був ще один спадкоємець [PERSON] , який не прийняв спадщину, жив окремо, заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину кв. [ADDRESS] ) в розмірі 1/4 по 1/8 частині [PERSON] та йому. Вказана квартира була передана їхній сім`ї на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Він з матір`ю [PERSON] прийняли спадщину, однак не оформили, продовжували користуватися спадковим майно. На даний час він не має можливості оформити спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Він є учасником бойових дій, у зв`язку з цим користуючись пільгами встановлені Законом, оформив пільги, які надавалися йому з боку держави за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] мешкала разом з ним, потребувала постійного догляду, оскільки він проходив службу у Збройних Силах України часто відлучався з дому, то за матір`ю допомагали йому доглядати рідні. Протягом останніх шість років [PERSON] страждала на психічну хворобу. Після закінчення контракту він повернувся до додому, але йому стало відомо, що мати [PERSON] склала на користь брата [PERSON] . заповіт. [PERSON] зареєструвався у спірній квартирі, поміняв ключі, перешкоджає йому користуватися власністю, робить ремонт. [INFO] [PERSON] померла. Просить суд: визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/4 частини кожному; встановити факт належності на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] по 1/4 частині кожному квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] ; встановити факт прийняття [PERSON] 1/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт прийняття [PERSON] 1/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] 1/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати заповіт від 18.06.2019 р. складений [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Малій Л.В. за реєстровим номером 240 недійсним; визнати за [PERSON] право власності на 3/16 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; усунути [PERSON] перешкоди у користування квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] передати один комплект ключів від вхідних дверей; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Зустрічний позов вмотивований тим, що [PERSON] на праві власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації. [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.09.1993 р. вказана квартира була передана у спільну сумісну власність членам нашої сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», тобто на час приватизації квартири кожному співвласнику належало по 1/4 частки у квартирі. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги після його смерті в рівних частках були [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Після смерті батька із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини ніхто з спадкоємців не звертався. [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька прийняли фактично, оскільки на час відкриття спадщини були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, після смерті [PERSON] кожен із спадкоємців прийняв у спадщину по 1/3 частці від частки квартири, яка належала батьку (по 1/12 частці від квартири в цілому) та у власності кожного з спадкоємців стало по 1/3 частці квартири. У зв`язку з тим, що доглядом за матір`ю [PERSON] займався виключно [PERSON] , 18.06.2019 р. на прохання матері, вони поїхали до приватного нотаріуса Малій Л.В., де був складений та посвідчений нотаріусом заповіт, яким все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, матір заповідала сину [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Таким чином, [PERSON] успадкував після смерті матері належну останній 1/3 частку квартири, а з урахуванням того, що йому належала 1/4 частка квартири в порядку приватизації та 1/12 частка квартири в порядку спадкування після смерті батька, тому всього йому належить 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Просить суд: встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/12 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні адвокат Толмачова В.М. позовні вимоги за первісним позов підтримала, просила задовольнити. Адвокат Сергеєва С.А. та [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечували частково. Позовні вимоги за зустрічним позов підтримали, просили задовольнити. Представник Сумської міської ради у судове засідання не з`явився. Третя особа приватний нотаріус Сумського нотаріального округу Малій Л.В. у судове засідання не з`явилася, надала відзив на позов. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши думки сторін, приходить до наступного висновку. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12.06.1976 р. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.09.1993 р. виданого на підставі наказу Сумської школи-інтернат від 05.09.1993 р. квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , загальною площею 81.8 кв.м. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, судом встановлено та вказаний факт не заперечувався сторонами по справі, що між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був відсутній спір щодо встановлення рівності часток у квартирі, а також договір про визначення часток у спірній квартирі не укладався, тому у відповідності до положень ст. 370 ЦК України суд вважає частки у праві спільної сумісної власності між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] рівними по 1/4 частині кожному. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Таким чином, спадкоємцями за законом є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у редакції ст. 529 ЦК УРСР від 1963 р. на час відкриття спадщини при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по 1/4 частці кожний у квартирі за адресою: [ADDRESS] , тому у суду не виникає сумніву, що [PERSON] та [PERSON] належала на праві власності по 1/4 частці кожному квартира за адресою: [ADDRESS] , оскільки цей факт повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. З огляду на викладене, після смерті [PERSON] , частки інших співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] становлять по 1/12 кожний, тому за ними слід визнати право власності за законом після смерті [PERSON] по 1/12 частині кожному квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно ст. 1216, 1217, 1268 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1261 ЦК України [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом. Згідно заповіту від 18.06.2019 р. посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Малій Л.В. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, що все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON] [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Малій Л.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом, оскільки за життя [PERSON] склала заповіт на іншу особу. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено під час розгляду справи, що поступово протягом тривалого часу [PERSON] фізичний та психологічний стан погіршувався, психічна хвороба прогресувала та був встановлений лікарями діагноз: хвороба Альцгеймера, яка пов`язана з порушенням мозкової діяльності. Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц. Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.02.2023 р. призначено у справі комісійну посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 381 від 28.04.2023 р. [PERSON] в період підписання заповіту 18.06.2019 р. виявляла ознаки «Органічного розладу особистості судинного генезу із вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням». За своїм психічним станом в період підписання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] в період підписання заповіту від 18.06.2019 р. виявляла ознаки «Органічного розладу особистості судинного генезу із вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням», за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, тому заповіт від 18.06.2019 р. складений [PERSON] на користь [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Малій Л.В. за реєстрованим номером № 240 суд визнає недійсним. Таким чином, з урахуванням вище встановлених судом часток у праві власності ( [PERSON] 1/12; [PERSON] 1/12; [PERSON] 1/12) та визнання заповіту від 18.06.2019 р. недійсним, суд приходить до висновку, що за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності на 1/6 частини кожному квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Положеннями статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої та третьої статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод. Таким чином, суд встановивши фактичні обставини справи приходить до висновку про усунення [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] передати один комплект ключів від вхідних дверей. Згідно п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. [PERSON] та [PERSON] є учасниками бойових дій, що підтверджується посвідченнями УБД. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial