Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Приютівської селищної ради, [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що з 30.11.2007 позивач перебуває у шлюбі з відповідачкою. Під час шлюбу у сторін народились двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У липні 2023 позивача мобілізовано до лав ЗСУ, діти залишились на утриманні та вихованні відповідачки. З цього часу відповідачка почала вести аморальний спосіб життя, зловживати спиртними напоями, умови для проживання дітей погіршились, у зв`язку з чим сім`я була взята на облік як така, яка потрапила у складні життєві обставини. Незважаючи на це, спосіб життя відповідачка не змінила, у листопаді 2023 залишила дітей без догляду та виїхала у невідомому напрямку, створивши загрозливі для життя та здоров`я дітей умови, та самоусунулась від їх утримання та виховання. 21.12.2023 після повідомлення у телефонному режимі про необхідність явки до служби у справах дітей, відповідачка повернулась додому. Протягом листопада-грудня 2023 діти фактично проживали самі. Після виклику на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Приютівської селищної ради 22.12.2023, відповідачка вирішила втекти разом з дітьми за межі області, натомість батько позивача та сестра забрали у відповідачки дітей. На даний час діти тимчасово влаштовані у родину сестри позивача [PERSON] згідно наказу начальника служби у справах дітей Приютівської селищної ради від 26.12.2023 № 10. Відповідачка не працює, кошти на її утримання та утримання дітей позивач періодично надсилав відповідачці. За інформацією, отриманою від дітей, відповідачка використовує переслані позивачем кошти на власні потреби - придбання алкогольних напоїв та цигарок. Відповідачка навчанням та вихованням дітей не займається та не цікавиться. На даний час діти не бажають спілкуватись та проживати разом з відповідачкою, оскільки її спосіб життя має негативні наслідки для їх нормального та повноцінного життя та розвитку. Ухвалою від 23.01.2024 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, залучено [PERSON] як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 27.02.2024 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, на теперішній час проходить службу у Збройних Силах України. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним, відзиву на позовну заяву не надала. Представник третьої особи виконавчого комітету Приютівської селищної ради Коряковцев Я.В. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та підтвердив факт невиконання відповідачкою батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей, вважав доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, що цілком відповідатиме їх інтересам. Повідомив, що в листопаді 2023 року відповідачка залишила своїх дітей та поїхала в невідомому напрямку. Діти проживали самі близько півтора місяці. В подальшому відповідачка з`явилась до дітей на нетривалий час та знову зникла і до цього часу її місце перебування невідоме. Діти були влаштовані тимчасово до їх тітки [PERSON] . Відповідачка долею дітей не цікавиться. Третя особа [PERSON] пояснила суду, що діти почали проживати з нею та спочатку мали пригнічений стан. Зараз діти психологічно почувають себе краще. Діти вчаться, у меншої дитини є недоліки у навчанні, оскільки відповідачка не займалась з меншою донькою. Суд, вислухавши представника третьої особи, третю особу [PERSON] , заслухавши думку дітей, які повідомили, що не хочуть проживати з матір`ю, а бажають проживати з батьком, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 30.11.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 30.11.2007. Згідно копій свідоцтв про народження від 13.10.2008 серії [NUMBER] та від 28.07.2014 серії [NUMBER] у шлюбі у позивача та відповідачки народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії наказу Служби у справах дітей Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 13.10.2023 № 41 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взято на облік як дітей, які проживають в сім`ї, що потрапила в складні життєві обставини, через схильність матері [PERSON] до вживання спиртних напоїв, ведення аморального способу життя, залишення дітей на тривалий час без догляду. 19.12.2023 до Служби у справах дітей Приютівської селищної ради надійшло повідомлення від старости с. Войнівка Олександрійського району Кіровоградської області про те, що [PERSON] залишила двох неповнолітніх дітей та тривалий час відсутня вдома, місце її проживання не відоме. Діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають самі. Батько дітей мобілізований до ЗСУ. Згідно з наказом Служби у справах дітей Приютівської селищної ради від 26.12.2023 № 10 неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано у сім`ю тітки [PERSON] . З характеристики на [PERSON] , [INFO] , наданої Войнівським ліцеєм, та листа Войнівського ліцею від 28.12.2023 № 196 встановлено, що неповнолітня навчається в дев`ятому класі ліцею, має навчальні досягнення середнього та достатнього рівня, конфліктних ситуацій не було, одягом, взуттям та канцелярськими приладами забезпечена, до протиправної поведінки не схильна, помічена у курінні цигарок поза межами навчального закладу, пояснює це тим, що мати дозволяє курити та сама їх купує. Неповнолітня часто пропускає уроки через сімейні обставини, а протягом останнього місяця залишилась проживати вдома з молодшою сестрою без батьків. Мати дітей [PERSON] часто конфліктувала з класним керівником із-за пропусків занять та куріння дитини, останнім часом не реагувала на повідомлення та дзвінки класного керівника. З характеристики на [PERSON] , [INFO] , наданої Войнівським ліцеєм, та листа Войнівського ліцею від 28.12.2023 № 198 встановлено, що малолітня навчається в третьому класі ліцею, учбовим матеріалом володіє на середньому та початковому рівні, у дитини немає мотивації до навчання. Дитина завжди одягнена дуже скромно та неохайно, шкільним приладдям забезпечена недостатньо, стан речей - задовільний. Мати дитини не цікавиться успіхами дитини, не відвідує батьківські збори, не реагує на зауваження класного керівника, на виклики до вчителів навчального закладу не з`являється. Успішність дочки у школі та виконання домашнього завдання мати ніколи не контролювала та жодного інтересу до цього не проявляла. Згідно характеристик від 12.10.2023 та від 29.01.2024, наданих виконавчим комітетом Приютівської селищної ради, [PERSON] не працює, схильна до вживання алкогольних напоїв, на даний час не проживає за місцем постійного проживання. Скарг від сусідів та жителів села не надходило. З психологічного висновку від 04.01.2024 № 07/04, наданого КП «Центр надання соціальних послуг Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області», встановлено, що 04.01.2024 було проведено консультування з неповнолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] повідомила, що не хоче повертатися до матері. Дівчинка боїться матір та відчуває стосовно неї образу через постійні крики та фізичні покарання. Після того, як батько був мобілізований до лав ЗСУ, життя родини змінилось, матір почала часто йти з дому та залишати дітей самих на тривалий час, проявляла агресію та байдужість. Під час тривалої відсутності матері, дівчата самостійно готували їжу, опалювали будинок та підтримували одна одну. Також [PERSON] розповіла, що бачила бійки між батьками та відчувала сильний страх та безсилля у подібних ситуаціях. Падалиця [PERSON] повідомила, що подальше проживання з матір`ю неможливе, оскільки матір постійно знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, часто не ночує вдома, залишає дітей без догляду та вступає в інтимні стосунки з різними чоловіками у власному будинку. У листопаді 2023 матір залишила дітей самих на півтора місяці, в телефонних розмовах обіцяла повернутися з дня на день. При цьому, матір залишила дітям кошти, яких вистачило на дві хлібини. Матір не цікавилася, чи мають діти їжу та чи вони опалюють будинок у холодну пору року. Матір залишила дітей з невеликим запасом дров та не переймалася цим питанням протягом періоду своєї відсутності. Батько дітей дистанційно замовив дітям машину дров та пересилав кошти на харчування. Також [PERSON] розповіла, що були випадки, які несли загрозу життю дітей, зокрема, мати могла лягти спати у стані алкогольного сп`яніння та забути сковороду на плиті. [PERSON] сама виносила вночі палаючу сковороду та провітрювала будинок від задимлення. Через дії матері [PERSON] доводилося брати на себе батьківські обов`язки: готувати їжу, доглядати за меншою сестрою та робити з нею домашнє завдання, в результаті чого часу на виконання власного домашнього завдання не залишалося. [PERSON] повідомила, що розповідала батькові про поведінку та зради матері, проте батько висловлював надію, що дружина може змінитися. У дівчат склалися теплі стосунки з батьком, сестрою та тіткою, яка задовольняє їх потреби, підтримує та турбується про них. Діти висловили бажання проживати разом з батьком або тіткою. Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] надали до Служби у справах дітей Приютівської селищної ради заяви від 01.02.2024 про згоду на позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно них. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Приютівської селищної ради від 22.02.2024 № 32, за результатами засідання комісії з питань захисту прав дітей, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини Згідно ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини та ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.2 та ч.4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». У постанові від 04.03.2021 у справі №756/6112/18, провадження № 61-12087св20 Верховний Суд вказав, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. За змістом роз`яснень, п.п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.01.2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). 11.07.2017 Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-12, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що відповідачка протягом тривалого часу, систематично, свідомо, без поважних причин, не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, не цікавиться їх життям, участі у їх вихованні та розвитку не приймає, безпідставно залишила їх самих на тривалий час, матеріально не забезпечує, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, що підтверджується доказами, долученими до матеріалів справи. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухвалюючи дане рішення, суд керується тим, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі. З приводу стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на наведене, враховуючи потреби неповнолітніх дітей, те, що відповідачка за віком є працездатною особою та може працювати, аліменти, спрямовані на утримання дітей, повинні бути достатніми і співмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей[PERSON] та [PERSON] у розмірі однієї третини частки її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду зданим позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. за вимогою про позбавлення батьківських прав. За вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн та на користь держави - судовий збір в сумі 1211,20 грн за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved