Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті [PERSON] , заінтересована особа: Золотоніський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування заяви зазначалося, що родина заявника змушена була покинути своє місце проживання, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації та окупацією територій України. Після цього заявник стала проживати у с. Васютинці Золотоніського району Черкаської області, і прийнята на облік внутрішньо переміщених осіб. Батько заявниці залишився проживати за місцем реєстрації, оскільки чоловіків віком від шістнадцяти років не випускали з окупованої території. Від знайомих заявник дізналася, що поліцією окупантів, її батька знайдено мертвим у своїй квартирі. Батька поховали знайомі. Із документів, які б підтверджували смерть батька, заявниця отримала - фотографію медичного свідоцтва про смерть, а також фотографії з місця поховання. Для отримання свідоцтва про смерть батька заявник звернулася до заінтересованої особи, однак отримала відмову у проведення державної реєстрації його смерті через відсутність відповідних документів. Разом з тим заявник отримати лікарське свідоцтво про смерть батька не має можливості, оскільки територія на якій він помер, є окупованою, а тому вона змушена звернутися до суду із відповідною заявою. Встановлення факту смерті свого батька заявник не пов`язує з наступним вирішенням спору про право. За таких обставин, посилаючись на приписи законодавства заявник просить задовольнити вказану заяву. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. У судове засідання заявник не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, заяву задовольнити. У судове засідання заінтересована особа свого представника не направила, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Судом встановлено, що заявник, є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 січня 1984 року (а.с. 9). 03 липня 2004 року заявник зареєструвала у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя шлюб з [PERSON] , актовий запис № 240, після чого її дошлюбне прізвище « [PERSON] » змінилося на шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03 липня 2004 року (а.с. 10). До заяви заявником додано фотокопії медичного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 березня 2024 року, бланк якої затверджений країною агресором, тобто російської федерації, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] о 17:40 у м. Дніпрорудне Запорізької області, причиною смерті, є хронічна серцева недостатність (а.с. 11), а також фотокопії могили з місця поховання [PERSON] (а.с. 12). Згідно з копією паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , останній є уродженцем м. Марганець Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Водночас заявник має статус внутрішньо переміщеної особи, прибула на проживання до [ADDRESS] . Адресою її місця реєстрації є: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 жовтня 2022 року № 7123-7001577319 (а.с. 14). 09 квітня 2024 року за № 369/32.8-05-06-06 заінтересована особа відмовила заявнику у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки на момент видачі документу про смерть, а саме копії медичного свідоцтва про смерть серії 23 № 200341182 від 09 березня 2024 року, та по теперішній час населений пункт перебуває в російській окупації (а.с. 15). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 713-р, м. Дніпрорудне входить до складу Дніпрорудненської територіальної громади. Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» територія Дніпрорудненської міської територіальної громади з 13 березня 2022 року відноситься до територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Пунктом 5 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року, в редакції, затвердженій Наказом Міністерства юстиції України № 1154/5 від 22 листопада 2007 року, з наступними змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації є: лікарське свідоцтво про смерть; фельдшерська довідка про смерть; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті в певний час. За ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів (п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5). Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно з роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту смерті [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявника, оскільки необхідне для проведення державної реєстрації смерті та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно з чинним законодавством України. При цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Таким чином, оскільки [PERSON] , помер на території тимчасово непідконтрольній Україні, на якій введено воєнний стан, та яка є тимчасово окупованою територією України, визначеною такою відповідно до законодавства, його смерть не може бути зареєстрована в державних органах реєстрації актів цивільного стану на підставі наданих заявником документів, а тому вимоги заявника про встановлення факту смерті [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Згідно з ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після його ухвалення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved