Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] 08 лютого 2024 року звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] та свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем має спільну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . На час подання позовної заяви дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач працює в ГУ ДСНС України у Сумській області і отримує заробітну плату у розмірі 20000 грн. на місяць, що дає йому можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Посилаючись на\~вказані обставини,\~просить стягнути з відповідача\~на користь\~позивачки аліменти\~на утримання\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі заробітку (доходу) щомісяця починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання на 16 квітня 2024 року о 09 год. 00 хв., також витребувано з Головного Управління ДПС У Сумській області відомості про доходи відповідача. 11 березня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує щодо позовних вимог. Свою позицію обґрунтовує тим, що дитина зареєстрована та проживає з відповідачем, що підтверджується довідкою з місця проживання від 07 лютого 2024 року. Лише деякий час син проживає з позивачкою у квартирі, яку позивачка орендує. За зареєстрованим місце проживання спільної дитини знаходяться його речі для комфортного проживання та навчання. Питання про визначення місця проживання дитини між відповідачем та позивачем не вирішувалось, відповідачу не відомо, чому позивачка зазначає, що дитина проживає разом з нею. Підставою припинення шлюбних відносин стало те, що позивачка залишила місце проживання, в той же час місце проживання дитини не змінилось. Стверджує, що витрати на утримання дитини відповідач з позивачкою несуть порівну. Так як два з чотирьох тижнів на місяць дитина проживає за зареєстрованим місцем проживання, то й витрати на утримання дитини несуть порівну. Відповідач зазначає, що подавши позовну заяву позивачка намагається поліпшити виключно своє матеріальне становище (а.с. 20-22). 22 березня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка зазначає, що відповідач не навів обставин і не надав доказів у спростування її позовних вимог (а.с. 23-25). В судовому засіданні 16 квітня 2024 року відповідач заперечував щодо позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просила розглядати справу у її відсутність. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що у\~відповідності до\~ свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] \~ [INFO] народився [PERSON] , батьком якої є відповідач [PERSON] , а матір`ю позивачка [PERSON] (а.с. 2). За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини періодичного проживання сина сторін з відповідачем не може бути підставою звільнення його від обов`язку по утриманню дитини, а також не свідчить про повне перебування дитини на утриманні батька. З приводу останньої обставини відповідачем не надано належних та допустимих доказів. А тому доводи відповідача щодо відсутності обов`язку по сплаті аліментів в зв`язку з проживанням з ним сина, що заперечується позивачкою, не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні її позовних вимог . Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, інші особи, які перебувають у нього на утриманні, відсутні. Відповідно до відповіді на запит суду від 05 березня 2024 року щодо отримання відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 4 квартал 2023 року відповідач має дохід у виді виплати військовослужбовцям та соціальних виплат. (а.с. 15-18). З вказаного вбачається, що відповідач має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, в розмірі \~частини його\~заробітку (доходу),\~але не\~менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку,\~починаючи стягнення\~з дня\~подачі позовної\~заяви до\~суду і\~до досягнення\~дитиною повноліття . Такий розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини буде розумним і співмірним з матеріальними можливостями відповідача та не призведе до погіршення його матеріального становища. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 08 лютого 2024 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved