Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

У лютому 2024 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив суд стягнути із відповідача АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти в сумі 14 404,73 грн., а саме: 12764,97 (інфляційне збільшення) та 1 639,76 (як 3% річних). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що Рішенням Обухівського у справі № 372/4249/21 від 23.08.2022 року суд стягнув з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача 41 178,11 грн., яку у свою чергу відповідач списував з банківського рахунку позивача як поручителя за вже припиненою порукою з 27.05.2015 року. Вказаним рішення встановлено, що зазначені кошти були неправомірно списані в загальному розмірі 41 178,11 грн. з поточного рахунку [PERSON] . Грошові кошти Відповідач повернув лише 23.08.2023 року. Тобто з моменту їх списання АТ КБ «Приватбанк» та аж до їх повернення на рахунок [PERSON] кошти останнього неправомірно знаходилися у АТ КБ «Приватбанк» з моменту їх списання. Тож відповідач неправомірно користувався грошовими коштами [PERSON] аж до 23.08.2023 року. Таким чином, право позивача вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача (кредитора) від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача (боржника) за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Ухвалою судді від 16.02.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 28.03.2024 року представницею відповідача подано до суду відзив, в якому просила відмовити, оскільки позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, враховуючи наступне. Позивач просить суд стягнути на його користь 3% річних та інфляційне збільшення у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 01.02.2021 року по 22.03.2023. Сторона Позивача, здійснює свої розрахунки, починаючи з 01.02.2021 року, хоча перше списання коштів, на яке посилається Позивач відбулося 11.02.2021 року без надання будь-яких пояснень. Таким чином, якщо розрахувати інфляційні втрати за період з 23.09.2022 року (дата набрання судового рішення законної сили) по 22.03.2023 року (звернення до суду) на суму, встановлену рішенням суду у розмірі 41178,11 грн., то це могло б становити 2918,51 грн.: У період з 01.10.2022 року по 22.03.2023 року індексація на суму 41 178,11 грн. = 2 918,51 грн. Щодо 3% річних, то в такому випадку сума могла БИ БУТИ до стягнення лише в розмірі 612,59 грн. Позивач не надає жодних доказів, що він звертався до Банку за виконанням судового рішення, і йому було відмовлено, у зв`язку із чим могло мати місце невиконання грошового зобов`язання. 18.04.2024 представником позивача подано до суду додаткові пояснення. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача у позовній заяві просив слухати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представниця відповідача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, врахувавши позицію, викладену у відзиві. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що листопаді 2021 року у справі № 372/4249/21 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просили визнати зобов`язання поруки припиненими та стягнути безпідставно списані кошти. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23.08.2022 року 3 справі №372/4249/21 Позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів [PERSON] , про визнання поруки припиненою та стягнення коштів - задовольнити частково. Визнано припиненою поруку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за договором поруки № К2А3GA02920021/03 від 07.06.2007 року, укладеним між нею та АТ КБ «Приватбанк», з 27.02.2015 року. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. Визнано припиненою поруку [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за договором поруки № К2А3GA02920021/01 від 07.06.2007 року, укладеним між ним та АТ КБ «Приватбанк», з 27.02.2015 року. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 41 178 (сорок одну тисячу сто сімдесят вісім) грн. 11 коп., та суму судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп., а всього 42 086 грн. 11 коп. Вказаним рішенням встановлено, що з поточного рахунку [PERSON] були починаючи із 11.02.2021 року по 08.03.2022 року неправомірно списані грошові кошти в загальному розмірі 41 178,11 грн. Рішенням суду також встановлено, що позивачем здійснювались заходи для з`ясування обставин, на підставі чого здійснювалися стягнення коштів. Натомість Приватбанк листами від 13.09.2021 р. № 20.1.0.0.0/7-210907/10151 та від 27.04.2022 р. № 20.1.0.0.0/7-220421/4946, не лише підтвердив стягнення вказаних сум, а й висловив свою чітку позицію про існування у позивача зобов`язань за Кредитним договором № К2АЗЄА02920021 від 07.06.2007 р., як поручителя. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Грошові кошти Відповідач повернув лише 23.08.2023 року. Вказана обставина не спростована представницею відповідача. Тобто з моменту їх списання АТ КБ «Приватбанк» та аж до їх повернення на рахунок [PERSON] кошти останнього неправомірно знаходилися у АТ КБ «Приватбанк» з моменту їх списання. Тож відповідач неправомірно користувався грошовими коштами [PERSON] аж до 23.08.2023 року. Згідно з ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з частиною першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі N 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Аналогічна позиція висловлена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 910/10156/17 (провадження N 12-14гс18). Таким чином, право позивача вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача (кредитора) від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача (боржника) за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Представниця відповідача у своєму відзиві зазначала, що Позивач при здійсненні своїх розрахунків, надає до суду неналежний розрахунок 3% річних та інфляційного збільшення у відповідності до ст. 625 ЦК України, не з моменту набрання рішенням Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/4249/21 законної сили, а з 01.02.2021 року, дати, яка взагалі не має ніякого відношення до спірних правовідносин. Суд не може погодитись із такою позицією відповідача з огляду на наступне. За змістом статей 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси іншого суб`єкта - кредитора,зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи звернення до суду із відповідним позовом. (постанова Великої Палати Верховного суду від 27.03.2019 у справі N0 521/21255/13-ц, провадження N0 14-600цс18). Такий висновок також випливає з наступного. Стаття 1212 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Так, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Як Велика Палата Верховного Суду зазначила (постанова Великої палати Верховного суду від 07.02.2024 року у справі N0 910/3831/22, провадження N0 12-45гс23): «зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов 'язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно». Факт відсутності підстави набуття (списання) коштів Приватбанком з позивача настав з дня, коли порука вважалася припиненою (з 27.05.2015 року згідно рішення суду у справі N 372/4249/21,). А тому, після 27.05.2015 року списання Приватбанком коштів з позивача на підставі поруки були протиправними з моменту їх вчинення. А отже, кошти, що були списані з позивача Приватбанком набуті останнім без достатньої правової підстави, а отже повинні були бути повернутими позивачу одразу після того, як були безпідставно отримані (списані) Приватбанком. Тобто з моменту їх списання АТ КБ «Приватбанк» та аж до їх повернення на рахунок [PERSON] кошти останнього неправомірно знаходилися у АТ КБ «Приватбанк» з моменту їх списання, а обов`язок з їх повернення виник у АТ КБ «Приватбанк» з моменту їх неправомірного списання з рахунку позивача. Отже, суд приходить до висновку, що у відповідності до розрахунку відповідач повинен сплатити на користь [PERSON] 14 404,73 грн., а саме: 12 764,97 (інфляційне збільшення) та 1 639,76 (як 3% річних) від безпідставно стягнутих/списаних з позивача грошових коштів з його рахунку. Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved