Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Вказана позовна заява надійшла до суду 04.03.2024 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 18 квітня 2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають троє неповнолітніх дітей: сина- [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані та проживають разом з позивачем. Спільне життя у них з відповідачем не склалося, вони постійно конфліктують,\~ не можуть дійти до спільної думки щодо ведення господарства, побуту, виховання дітей. Постійні сварки виснажили позивача і це погано впливає на її емоційний стан та самопочуття, крім того, свідками скандалів стали їх діти, що погано впливає на їхній психічний стан, становлення особистості та розвиток. Сторони намагались налагодити відносини, однак\~ їх намагання не увінчались успіхом і після тимчасового примирення все повторюється. Позивач вважає, що така атмосфера в сім`ї неприпустима і суперечить її інтересам та інтересам їх дітей.\~ З серпня 2023 року сімейні відносини між сторонами були фактично припинені. На думку позивача, їх подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Тому, через вищевикладені обставини та події позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] . Після розірвання шлюбу вона бажає і надалі іменуватись шлюбним прізвищем « [PERSON] ». Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, 18.03.2024 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак в позовних вимогах просила розглядати справу у її відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.2-3/. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо їх задоволення/а.с.22/. Тому справа розглянута у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 18 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Красноокнянському району Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеської області, актовий запис №13/а.с.8/. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: сина- [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] /а.с.10,12,14/. Діти зареєстровані та проживають разом з позивачем/а.с.11,13,15/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що сторони не намагалися відновити сімейні стосунки,\~\~ проживають окремо,\~ шлюбні відносини між ними фактично припинені. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе і не відповідає її бажанню. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо судових витрат, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при подачі позову сплатила судовий збір в сумі 1211,20 грн. через АТ «ОЩАДБАНК» за квитанцією\~ №7\~ від\~ 04.03.2024 року /а.с.1 /. Частиною 1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 605,60 грн\~ (50% від 1211,20 грн., сплаченого позивачем при поданні позову через АТ «ОЩАДБАНК» за квитанцією\~ №7\~ від\~ 04.03.2024 року), а іншу частину судового збору у сумі 605,60 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved