Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Представник заявника [PERSON] , адвокат Косенко С.В. звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту проживання на території України. В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що заявник [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) народилася [INFO] у селі Красноподілля Добропільського району Сталінської області, з момент народження заявник проживає на території України. У 1974 році заявник закінчила повний курс Добропільської середньої школи м. Добропілля, Добропільського району Донецької області, про що нею був отриманий атестат про середню освіту. У 1974 року заявник вступила до Авдіївського професійно-технічного училища, після закінчення якого отримала атестат. 11.07.1980 року заявник уклала шлюб з [PERSON] . Отриманий паспорт громадянина СРСР заявник втратила, з повідомлення про втрату паспорту не зверталася, а паспорт громадянина України не оформлювала, тому на даний час у заявника відсутні документи, що підтверджуються громадянство. На момент проголошення незалежності України, заявник проживала на її території. З 2006 року по теперішній час заявниця проживає за адресою: [ADDRESS] . 12.01.2024 року заявник звернулася із заявою до Першотравенського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, щодо встановлення належності до громадянства України та документування паспорту громадянина України у зв`язку із втратою паспорта громадянина колишнього УСРС. У відповідь за заяву Першотравенський відділ ГУДМС України в Дніпропетровській області запропонував звернутись до суду та встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, для подальшої можливості оформити паспорт. Так як встановлення факту проживання на території України необхідний заявнику для оформлення паспорту громадянина України, представник заявника звернувся до суду із відповідною заявою. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08.02.2024 року відкрито окреме провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, заінтересованій особі запропоновано подати пояснення щодо заяви. В судовому засіданні заявник [PERSON] пояснила, що вона дійсно проживала на території України з самого моменту народження, навчалася та працювала. Спочатку жила в с. Новий Донбас Донецької області, а в 2006 році переїхала до с. Добропілля Донецької області. Після втрати паспорту громадянина СРСР вона не зверталася до відповідних органів через те, що при проживанні у селі їй просто не потрібен був паспорт. На даний час в неї виникла необхідність оформити пенсію та спадщину, через що їй потрібен паспорт громадянина України. Представник заявника, адвокат Косенко С.В., заяву підтримав, просив суд її задовольнити. В судовому засіданні було опитано свідка [PERSON] , яка підтвердила, що заявниця є сусідкою [PERSON] в с. Добропілля, та остання вже довгий час проживає у даному селі. Також в судовому засіданні було опитано свідка [PERSON] , який пояснив що він є сином заявниці, та до 2006 року проживав разом із матір`ю в с. Новий Донбас Донецької області, а після 2006 року переїхав до с. Добропілля Донецької області. Від представника заінтересованої особи надійшла заява, в якій просить перенести дату судового засідання, через неробочій день. З огляду на те, що представником заінтересованої особи надано письмові пояснення по суті справи, в яких він не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] , а лише розписав порядок отримання паспорту громадянина України, судом було ухвалено розглянути заяву без участі представника заінтересованої особи. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши подану заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов таких висновків. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2ст. 256ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017р.) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, та 13.11.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с.Красноподілля Добропільського району Сталинської області Україна, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.12.1956 року. (а.с.5) Згідно копії атестату про середню освіту серії [NUMBER] від 26.06.1975 року, [PERSON] , яка народилася в с. Красноподілля Добропільського району Донецької області, 1956 року, у 1974 році закінчила повний курс Добропільської середньої школи Добропілля Добропільського району Донецької області. (а.с.6) Також згідно копії атестату № 1340 від 22.07.1975 року, [PERSON] вступила в 1974 році до 43 професійно-технічного училища м. Авдіївки Донецької області, та в 1975 році закінчила повний курс технічного училища за спеціальністю провідник. (а.с.7) 11.07.1980 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що Красногорівською міською радою Донецької області зроблено актовий запис № 84 від 11.07.1980 року та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 11.07.1980 року. Після укладання шлюбу, дружина отримала прізвище « [PERSON] ». (а.с.8) Відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , яка була заповнена 09.01.1976 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , 26.07.1975 року вона почала працювати провідником пасажирських вагонів. Останній запис в трудовій книжці зроблено 16.05.2000 року, про те, що [PERSON] була звільнена з місця роботи за особистим бажанням. (а.с.9-10) Згідно довідки виконкому Добропільської міської ради № 7 від 08.01.2024 року, [PERSON] , [INFO] , з 1981 року по теперішній час дійсно зареєстрована та проживала по 2006 рік на території Світлівського старостинського округу Добропільської міської ради за адресою: [ADDRESS] згідно запису в Погосподарській книзі. Цей факт підтверджують свідки, які залишили свої підписи. (а.с.11) Також згідно довідки Криворізької сільської ради № 6 від 09.01.2024 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно мешкає з 2006 року по теперішній час за адресою: [ADDRESS] без реєстрації. (а.с.12) Також судом було досліджено лист Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області, в якому зазначено, що громадянка [PERSON] може отримати довідку про реєстрацію особи громадянином України, яка слугуватиме підставою для оформлення паспорту громадянина України, у разі прийняття рішення про встановлення її належності до громадянства України. (а.с.13-14) Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року. Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України, слід керуватися, крім Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року, також Указом Президента України від 27 березня 2001 року N 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Так, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Пунктом другим цієї норми Закону встановлено, що особи, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України. Відповідно до пункту 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до частин першої, другої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, гід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української PCP на момент набрання законної сиди вироком суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з . дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Згідно із пунктом 10 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13 листопада 1991року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника-громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24серпня 1991 року або факт їх проживання в України станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому і постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на листопада 1991 року. Відповідно до пункту третього частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року № 5 із змінами і доповненнями, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року встановлено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. При цьому, поняття постійного (безперервного) проживання на території України визначено статтею 1 Закону України "Про громадянство України", якою безперервним (постійним) проживанням в Україні визнається проживання на території України особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. (аналогічна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року, справа № 653/1308/18). Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно зявнику для отримання паспорта громадянина України, з наявністю якого вона зможе оформити пенсію та спадщину. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом. Тобто, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України`є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першоїст. 3 цього Закону. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлені законом. Тобто, встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої ст. 3 цього Закону. Таким чином, надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявника на території України. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають подальшій реалізації його прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, покази свідків, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved