Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 3,2150 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220484100:03:004:0018, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Озернянська сільська рада. В обґрунтування позовних вимог вказано, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,2150 га з кадастровим номером 3220484100:03:004:0018, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Озернянська сільська рада. Ще за життя [PERSON] заповіла вказану земельну ділянку на користь онука [PERSON] . Однак, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач отримав відмову, оскільки ним пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач вказує про перешкоди в оформленні спадкового майна, тому звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 23.05.2023 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху для необхідності роз`яснення [PERSON] положень правових норм щодо ефективного способу захисту його прав та інтересів. 15.06.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. 21.06.2023 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчий розгляд у відкритому судовому засіданні 11.07.2023. 11.07.2023 ухвалою суду витребувано від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун К.А. інформацію (інформаційну довідку зі спадкового реєстру) про наявність заведеної спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] та копії матеріалів спадкової справи після [PERSON] . 31.07.2023 на адресу суду надійшли витребувані докази. 04.09.2023 ухвалою суду зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 357/8311/23 за позовом [PERSON] до: 1) [PERSON] ; 2) [PERSON] , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини. 14.12.2023 ухвалою суду поновлено провадження у справі. 31.01.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті 05.03.2024. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Зазначив про відмову нотаріуса в оформленні спадкових прав у зв`язку з пропуском позивачем строку подання заяви про прийняття спадщини та про відмовне рішення суду щодо відмови у продовженні строку звернення до нотаріуса, яке вказує на перешкоди в отриманні у власність земельної ділянки та необхідність визнання права на неї. Зазначив також, що позивач проживав окремо від бабусі на час її смерті, [PERSON] є донькою померлої, батьковою сестрою і тіткою позивача, яка зараз проживає та зареєстрована в будинку померлої, однак відсутні докази про родинну спорідненість, а [PERSON] - батько позивача. Відповідачі в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертались, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Вислухавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та онуком [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 23.06.2010 та серії [NUMBER] від 01.08.1960. [INFO] [PERSON] померла, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.06.2022. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,2150 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220484100:03:004:0018, що розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, Озернянська сільська рада, яка належить померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 573517 від 10.01.2006. З копії заповіту від 12.04.2016, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. вбачається, що [PERSON] , 1936 року народження, заповіла [PERSON] , [INFO] , вказану земельну ділянку. 19.04.2023 позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. 19.04.2023 за № 1311/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропуском ним шестимісячного строку для прийняття спадщини та у зв`язку з тим, що на день смерті спадкодавця він не був зареєстрований разом із померлою. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 73342645 від 26.07.2023 та листом приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. № 27/01-09 від 26.07.2023, спадкова справа щодо майна померлої [PERSON] не заводилась. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2023 у справі № 357/8311/23 відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до: 1) [PERSON] ; 2) [PERSON] , про визначення додаткового строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили 08.01.2024. Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивачем не надано до суду достатніх доказів для встановлення обставин справи, які входять до предмета доказування, щодо кола спадкоємців та родинних зв`язків сторін у справі із померлою, а також не надано жодних доказів щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини та зволікання зі зверненням до нотаріуса з відповідною заявою, у період дії карантину та введенням в України воєнного стану. Згідно отриманих судом відомостей щодо зареєстрованого проживання відповідачів вбачається, що [PERSON] з 28.11.2000 зареєстрований за іншою адресою ніж та, що вказана у заповіті [PERSON] : [ADDRESS] ,\~ при цьому відповідач [PERSON] з 18.06.1991 зареєстрована за адресою [PERSON] , що вказана у заповіті. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилом ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилом ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ст. 1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Судом встановлено, що [PERSON] за життя належала спірна земельна ділянка, яку померла заповіла [PERSON] , однак нотаріусом відмовлено у видачі останньому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що він не подав заяву про прийняття спадщини після померлої до нотаріальної контори в 6-тимісячний строк та не був зареєстрований разом з померлою на день її смерті, тож, відповідно, пропустив термін, визначений ст. 1270 ЦК України. Судом також встановлено, що рішенням суду від 30.11.2023, яке набрало законної сили, відмовлено [PERSON] у поновленні терміну для прийняття спадщини, отже позивач не прийняв спадщину після [PERSON] . За правилом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 3.3) зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Тобто звернення до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування передбачає факт прийняття спадкоємцем спадщини та неможливість її оформлення. Враховуючи обставини даної справи, суд вважає, що пропуск встановленого Цивільним кодексом України\~ шестимісячного строку для прийняття спадщини, не може бути тотожним таким перешкодам у прийнятті спадщини, зокрема, як відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутність державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем, тощо. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. У постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року по справі № 227/3750/19 вказано, що відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Посилання у позовній заяві на вищевказану постанову Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки у справі № 227/3750/19 судом встановлено, що позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за заповітом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину після [PERSON], та зазначивши про це у мотивувальній частині постанови, апеляційний суд помилково вважав, що вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного поживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню, не зважаючи на те, що нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії. У справі, що розглядається судом, позивач не проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, що не заперечується позивачем та встановлено нотаріусом у постанові про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Також суд звертає увагу, що в рішенні суду від 30.11.2023 у справі № 357/8311/23, яким відмовлено позивачу у визначені додаткового строку на прийняття спадщини за заповітом, судом зазначено, що ймовірно відповідачка - [PERSON], вважається такою, що прийняла спадщину, після померлої [INFO] [PERSON] , адже була зареєстрована з нею за однією адресою. Однак, позивачем не надано до суду достатніх доказів для встановлення обставин справи, які входять до предмета доказування, щодо кола спадкоємців та родинних зв`язків сторін у справі із померлою, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною 1 статті 81, частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed