Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Савічев О.О. звернувся до суду із позовом, згідно якого просить суд ухвали рішення, яким - розірвати шлюб укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 721; - визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з позивачем за адресою: [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 вересня 2010 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , який вони зареєстрували у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 721. Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Представник вказує, що донька проживає з позивачем за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на його утриманні. Відповідач проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . У позові зазначено, що останніми роками стосунки між сторонами розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Кожен живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування, а отже збереження шлюбу неможливе. Представник також посилається на те, що відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім`ї, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу, піклуватися про побудову сімейних відносин між сторонами на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідач добровільно розірвати шлюб не погоджується. Майнових спорів між сторонами немає. В обґрунтування позову також зазначено, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя із відповідачем як подружжя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. За викладених обставин позивач і вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Савічев О.О. позов підтримали в повному обсязі з підстав, у ньому зазначених. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, подала до суду заяву, відповідно до змісту якої просила суд судові засідання проводити без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи - [INFO] - [PERSON] у судовому засіданні, в якому брав участь у режимі відеоконференції, при ухваленні рішення щодо позовної вимоги, яка стосується розірвання шлюбу, покладався на розсуд суду. Щодо позовної вимоги, яка стосується встановлення місця проживання дитини, представник третьої особи заперечував, посилаючись на норми Сімейного кодексу України, оскільки на час подання позовної заяви неповнолітня [PERSON] досягла 14 - річного віку, а тому відповідно до норм Сімейного кодексу України дитина має право самостійно обирати з ким із батьків їй проживати. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, як органу опіки та піклування, [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд цивільної справи без її участі та зазначила, що у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи - [INFO] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, не повідомив суду причини своєї неявки. Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків: 10 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 721, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 10.09.2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області (а.с. 20). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 01.05.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (а.с. 21). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя фактично шлюбно-сімейних відносин не підтримує протягом тривалого часу, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подружжя не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків. Спір щодо поділу спільного майна подружжя відсутній. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, вони не мають наміру щодо збереження шлюбу, відповідач згодна з позовними вимогами, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача [PERSON] в частині розірвання шлюбу і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимоги встановлення місця проживання дитини, суд зазначає наступне: Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст. 31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст. 32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч. 3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч. 2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч. 3 ст. 160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що дочка сторін у справі [PERSON] , [INFO] , вже досягла віку чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратила статус малолітньої дитини. Провівши системний аналіз вищезазначених норм матеріального права, суд звертає увагу на те, що в судовому порядку можливе вирішення спору щодо місця проживання лише малолітньої дитини, а місце проживання неповнолітньої дитини визначається нею самою. Таким чином, пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини слід відмовити за безпідставністю її пред`явлення до суду, оскільки [PERSON] , [INFO] , як на момент подачі позову до суду (10 січня 2024 року), так і на момент ухвалення рішення у справі досягла чотирнадцятирічного віку, а відтак їй належить право самостійно обирати місце свого проживання. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. (у зв`язку з задоволенням однієї позовної вимоги).

Outcome: partial