Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

27 вересня 2023 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, з посиланням на розпорядження голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, подано цей позов, підписаний представником позивача - адвокатом Коганом Р. В. Позов отримано судом 28 вересня 2023 року. В обґрунтування позову сторона позивача зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] 09 вересня 2017 року укладено шлюб, зареєстрований у Дніпровському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів складено відповідний актовий запис № 414 від 09 вересня 2017 року. [INFO] у позивача з відповідачем народився син - [PERSON] . На час звернення з позовом [PERSON] та [PERSON] проживають разом, за адресою: [ADDRESS] . Фактичне місце проживання відповідача наразі невідомо, він разом з позивачем та сином не проживає. 04 березня 2021 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/6988/20 шлюб між сторонами розірвано. 22 березня 2021 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/6990/20 ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 2 200 гривень щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 02 грудня 2020 року і до повноліття дитини. Позивач указує, що з моменту народження сина відповідач не цікавився його вихованням, а з моменту розлучення - жодного разу не бачив та не мав бажання проводити час з ним разом. [PERSON] з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, котрі він не сплачує, ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надав і не надає по час звернення з позовом. Відповідач у справі ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, не вітає його з днями народження, не відвідував його у дитячому садочку. Батько повністю відсутній у житті дитини. [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що, на думку позивача, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Постановленою суддею ухвалою від 04 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження та відкрите провадження у справі, призначене підготовче засідання. 21 листопада 2023 року позивачем подано клопотання про долучення доказів. 29 січня 2024 року третьою особою подано клопотання про долучення до справи висновку адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав. Постановленою судом ухвалою від 06 лютого 2024 року судове засідання призначено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з представником позивача. В підготовчому засіданні 14 лютого 2024 року постановленими судом ухвалами долучено докази у справі та закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання 10 квітня 2024 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій представник позивача підтримав вимоги позову та просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у порядку, встановленому ч. 10 ст. 130 ЦПК України та ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з огляду на зареєстроване місце проживання на тимчасово окупованій території України. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, 02 лютого 2024 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за відсутності заперечень позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Як установлено рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2021 року у справі № 334/6988/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, сторони уклали шлюб, який зареєстровано 09 вересня 2017 року у Дніпровському районному у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис 414 від 09 вересня 2017 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 29 листопада 2017 року. Вказаним рішенням розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Як установлено рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2021 року у справі № 334/6990/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, [INFO] у сторін народився [PERSON] , в свідоцтві про народження якого батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1159 від 29.11.2017 року, зроблений Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2200 гривень щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 02 грудня 2020 року і до повноліття дитини. Обставини щодо народження у сторін дитини також підтверджуються наданою позивачем копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 листопада 2017 року /а.с.14/. Згідно з копіями довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1241-5002514735 від 17 січня 2023 року та № 1241-5002504083 від 13 січня 2023 року [PERSON] та [PERSON] проживають разом, за адресою: [ADDRESS] /а.с.16, 17/. З висновку адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , складеного 20 січня 2023 року за № 4/3-338 /а.с.68-69/ вбачається, що на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, які відбулися 01 листопада 2023 року та 06 грудня 2023 року винесено на розгляд питання про надання відповідного висновку. На засіданні встановлено, що батьками дитини [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Мати [PERSON] з дитиною проживає за адресою: [ADDRESS] , що є територією Шевченківського району міста Дніпра. У квартирі створені умови для проживання дитини. Батько [PERSON] проживає окремо, вихованням та утриманням сина не займається. Шлюб між батьками розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2021 року. Відповідно до характеристики комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 73 № 35 від 04 березня 2023 року, який відвідує [PERSON], за час перебування дитини в дошкільному закладі, про життя, здоров`я та навчання піклувалася лише мати хлопчика, тато не з`являвся дитячому закладі. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Сєвєродонецьким відділом державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області, у період з 22 квітня 2021 року по 15 листопада 2023 року заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] становить 67 760,00 грн. Комісією з питань захисту прав дитини одноголосно було прийнято рішення про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного, адміністрація Шевченківського району Дніпровської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості вказані у висновку також підтверджуються наданими позивачем копіями доказів /а.с.25, 26, 47-48/, Також з наданих суду письмових доказів у засвідчених копіях убачається, що позивач не має протипоказань до роботи медичною сестрою /а.с.21, 22/, до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятих та не погашених судимостей не має /а.с.23/, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно /а.с.24, 29/. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як установлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати дитину та матеріально її забезпечувати. Будучи обізнаним про час та місце розгляду справи відповідач жодних дій, направлених на встановлення можливості спілкування з дитиною не виявив, в судове засідання не з`явився, що, на думку суду, свідчить про його байдужість до долі дитини. Також, з огляду на вік та характеристики дитини, задля збереження її психічного здоров`я суд не вважає за можливе отримати думку дитини щодо позбавлення батьківських прав. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність порушення прав та інтересів дитини, свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, невжиття протягом тривалого часу жодних заходів щодо можливості забезпечення належних умов для фізичного, духовного розвитку та виховання дитини, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог та позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні дитини. Згідно з ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Водночас суд ураховує вирішення питання щодо стягнення аліментів відповідним судовим рішенням. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved