Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 18.12.2023 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~до Заліщицької\~міської ради\~Чортківського району\~Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, яка згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 08.03.2024 року розподілена судді Шевчук В.М. та передана до розгляду 11.03.2024 року. Представник позивачки просить суд встановити юридичний факт про те, що померлій [INFO] [PERSON] належить свідоцтво про право власності на житло, видане 06.08.1993 року Чортківським МБТІ на ім`я [PERSON] [PERSON] , та просить визнати за позивачкою, як спадкоємицею\~за заповітом, право власності на спадкове майно, яке складається з частини квартири [ADDRESS] , після смерті [INFO] матері [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилається на те, що [INFO] в м.Заліщики\~Тернопільської області померла мати позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить частина квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видане 06.08.1993 року на ім`я [PERSON] . [PERSON] склала на користь позивачки заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Чаплій В.В. та зареєстрований в реєстрі за №1113, яким все належне їй на день смерті майно заповіла [PERSON] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом та оформлення права власності після смерті [PERSON] позивачка звернулася із заявою до державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори. В.о.державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Інна Дідик повідомила позивачці про відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки нею не підтверджено належності вказаного нерухомого майна спадкодавиці та наступної належності їй як спадкоємиці згідно заповіту. Встановлення даного юридичного факту належності правовстановлючого документа позивачці необхідно для реалізації своїх спадкових прав на майно, яке належало покійній [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняла її дочка [PERSON] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, однак від представника позивачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Заліщицької міської ради Чортківського\~ району Тернопільської\~області у підготовче судове засідання не з`явився, однак від міського голови до суду надійшла заява, якою просив розглядати справу за його відсутності та позовну заяву задоволити у повному обсязі ІІІ. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 14.03.2024 року прийнято справу до провадження, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Дослідивши матеріали\~ цивільної справи, суд вважає,\~ що позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопілської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] від 02.02.2002 року, виданого Заліщицьким РВ УМВС України в Тернопільській області, [PERSON] народилася [INFO] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.10.1978 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 16.10.2000 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 16.10.2000 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 16.10.2000 року зроблено запис №16. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 24.10.1991 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 24.10.1991 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 24.10.1991 року зроблено запис №67. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.01.2018 року [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років, про що 23.01.2018 року Заліщицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Тернопільської області складено відповідний актовий запис №8. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 06.08.1993 року, виданого Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації [PERSON] та членам її сім`ї - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Однак, у вказаному свідоцтві прізвище власниці частини квартири [ADDRESS] зазначено [PERSON] , в той час як у свідоцтві про смерть зазначено прізвище « [PERSON] ». Відповідно до довідки, виданої КП «Заліщицьке міське госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації» від 19.10.2023 року, квартира [ADDRESS] в Заліщицькому районному комунальному бюро технічної інвентаризації станом на 31.12.2012 року зареєстрована за: [PERSON] - частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 06.08.1993 року та записаного в реєстраційній книзі №12, реєстраційний №1815. [PERSON] - частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 06.08.1993 року та записаного в реєстраційній книзі №12, реєстраційний №1815. [PERSON] - частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 06.08.1993 року та записаного в реєстраційній книзі №12, реєстраційний №1815. [PERSON] - частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 06.08.1993 року та записаного в реєстраційній книзі №12, реєстраційний №1815. Згідно інформаційної довідки від 06.10.2023 року, виданої ФОП [PERSON] , квартира [ADDRESS] , складається з: 7-1 житлової площі 17,4 кв.м, 7-2 житлової площі 19,1 кв.м, 7-3 кухні, площею 5,9 кв.м, 7-4 житлової площі 14,5 кв.м, 7-5 балкона, площею 1,2 кв.м, загальною площею 58,1 кв.м, житловою площею 51,0 кв.м. Відповідно до довідки КП «Заліщицьке міське комунальне підприємство» від 14.12.2023 року виправити прізвище « [PERSON] » на правильне « [PERSON] » в свідоцтві про право власності на житло за адресою: [ADDRESS] , виданому Чортківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 06.08.1993 року, не можливо. Згідно з заповітом від 21.07.2009 року, посвідченим приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Чаплій В.В., та зареєстрованим у реєстрі за №1113, [PERSON] на випадок своє смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що матиме право за законом на день смерті, заповіла [PERSON] ». Згідно довідки №352 від 12.02.2018 року, виданої виконавчим комітетом Заліщицької міської ради Тернопільської області, станом на 18.01.2018 року у квартирі [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] померла [INFO] ; [PERSON] [INFO] чоловік померлої; [PERSON] [INFO] дочка померлої; [PERSON] [INFO] внук померлої; [PERSON] [INFO] внук померлої. Відповідно до експертного висновку про вартість нерухомого майна, виданого суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість об`єкта оцінки, загальною площею 58,1 кв.м, розташованого по [ADDRESS] , визначена на основі порівняльного підходу, станом на 24.10.2023 року становить 326537 гривень. Судом встановлено, що зі спадкодавицею [PERSON] проживали та були зареєстровані: чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] . Враховуючи письмову заяву [PERSON] від 12.02.2018 року, зареєстровану нотаріусом за реєстровим №32 у спадковій справі №19/2018, про відмову від прийняття спадщини, після смерті [PERSON] інші спадкоємці, крім позивачки [PERSON] , відсутні. Листом в.о.державного нотаріуса Заліщицької державної нотаріальної контори Тернопільської області І.Дідик №325/02-14 від 31.08.2023 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину для визначення належності нерухомого майна спадкодавиці та наступної належності спадкоємиці згідно заповіту, відтак встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, оскільки існують перешкоди для оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. V. Оцінка суду Згідно зі ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року в справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року в справі №464/6696/20 у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень зазначеної норми. При розгляді цих справ суд установлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах. А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що [PERSON] , яка померла [INFO] , належить свідоцтво про право власності на житло, видане 06.08.1993 року Чортківським МБТІ на ім`я [PERSON] . Суд вважає, що невідповідність між\~свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.01.2018 року спадкодавиці [PERSON] \~та правовстановлюючими\~ документами,\~ які були\~ видані на\~ ім`я\~ [PERSON] [PERSON] , \~унеможливлює оформлення права на спадкове майно у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.2 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України сдкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Належно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно зі ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.1275 ЦК України якщо від\~прийняття спадщини\~відмовився один\~із спадкоємців\~за заповітом,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за заповітом\~і розподіляється\~між ними\~порівну. Якщо\~від прийняття\~спадщини відмовився\~один із\~спадкоємців за\~законом з\~тієї черги,\~яка має\~право на\~спадкування,\~частка у\~спадщині,\~яку він\~мав право\~прийняти,\~переходить до\~інших спадкоємців\~за законом\~тієї ж\~черги і\~розподіляється між\~ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено пра вових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування п.23 передбачає, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності судовому розгляду не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить з того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. При цьому, у своїй постанові по справі №570/997/19 від 16.06.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду звернув увагу, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ст.392 ЦПК України право власності на майно може бути визнано судом також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачем Заліщицькою міською радою Чортківського району Тернопільської області суперечить вимогам закону. За встановлених обставин справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємиці при оформленні її спадкових справ, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , відповідач представник Заліщицької місько ради Чортківського району Тернопільської області позовні вимоги визнав у повному обсязі, відтак [PERSON] має право на спадкування майна, яке належало померлій [PERSON] . VI. Щодо розподілу судових витрат Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка не заявляє вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved