Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду із позовом до держави Україна в особі державного органу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Головного управління Державної казначейської служби України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Позов мотивований тим, що поліцейським СРПП ВП №1 Мукачівського РУП у Закарпатській області Кохан М.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №045325 відносно позивача [PERSON] притягнення до адміністравтиної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, який було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. \~ \~ \~ \~Таким чином, представник позивача вважає, що внаслідок незаконного притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності йому було спричинено моральну шкоду. Він працює водієм і дана ситуація вплинула на його емоційний стан, він хвилювався, змушений був змінити графік роботи для явки в судові засіданні до суду, докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді. В даному випадку, таким тривалим порушенням його конституційних прав і свобод, позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 50\~000 гривень, яку просить суд стягнути на його користь із державного бюджету України. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.01.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачам встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Олексій В.В. подав до суду відзив на позовну заяву в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, пославшись на те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне за собою обов`язкові наслідки цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Рішенням суду не установлено усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, а провадження у справі було закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. У свою чергу, саме рішення суду не є належним доказом того, що позивачу завдано моральної шкоди, що він зазнав душевних страждань у зв`язку із доведенням своєї невинуватості, оскільки факт закриття провадження у справі не є тотожним факту заподіяння моральної шкоди, який підлягає доведенню на загальних підставах. Крім цього, відзив на позовну заяву подав також і представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області Бардашевська Л.С. в якому заперечила щодо задоволення позовних вимог пославшись на те, що казначейство не є розпорядником усіх бюджетних коштів і не відповідає за зобов`язання інших бюджетних установ, воно не є належним відповідачем, оскільки не може нести відповідальність за дії, які не вчиняла. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2023 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності було закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 06.11.2023 року (а.с. 18-20). Відповідно до частин першої та другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно зі\~статтею 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Відповідно до статей\~2,\~4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~(далі\~це\~Закон № 266/94-ВР) передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої\~статті 1 Закону № 266/94-ВР\~в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 18, від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17, від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21, від 14 грудня 2022 року у справі № 201/7848/21 та інших. З огляду на те, що відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд у цій справі констатує, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивачки виникло право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР, згідно з положеннями статті 13 якого розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Частиною третьою\~статті 19 Закону України «Про Національну поліцію»\~визначено, що держава відповідно до\~закону\~відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Представник позивача [PERSON] визначив розмір компенсації моральної шкоди, виходячи за період з 25.05.2023 року, тобто дати складання протоколу і по 06.11.2023 року, тобто дати набрання рішення суду законної сили. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року (справа №201/10234/20) зауважила, що визначення законодавцем мінімального розміру моральної шкоди свідчить про неможливість спору щодо її розміру, якщо потерпілою особою заявлено позовну заяву (заяву) про відшкодування моральної шкоди саме в такому розмірі, а тому й неможливість оцінки будь-яких доказів, що впливають на її розмір. При цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду й у постанові від 20 вересня 2018 року у справі N 686/23731/15-ц (провадження N 14-298цс18). У справі, що розглядається, початком періоду, за який представник позивача має право на відшкодування моральної шкоди, слід вважати день складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, а моментом закінчення\~закриття судом адміністративної справи у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди за п`ять місяців виходячи з принципу розумності і справедливості, суд визначає моральну шкоду в розмірі 10\~000 гривень. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга\~статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 170 ЦК України\~держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органом у цій справі є Головне управління Національної поліції в Закарпатській області. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі №910/23967/16). При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial