Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання та стягнення аліментів, в обґрунтування якого зазначив наступне. Він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки поступово погіршувалися, а з 2021 року повністю були припинені і наразі в Уманському міськрайонному суді Черкаської області перебуває справа щодо їх розлучення. В грудні 2021 року відповідач поїхала провідати свою мати та додому не повернулася. Протягом тривалого періоду він намагався з`ясувати причини такої поведінки, а також нагадати їй, що у них є донька, яка потребує уваги мами, але відповідач зазначала, що коли у неї налагодиться життя, вона дитину забере. Зараз донька проживає з ним та його батьками, він всіляко розвиває доньку, вона відвідує садочок та різні гуртки. Фактично з моменту припинення шлюбних відносин відповідач проживає окремо від них. На цей час, він як батько дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] за місцем його проживання. Той факт, що донька проживає разом з ним підтверджується довідками сільської ради, закладу дошкільної освіти, актом обстеження умов проживання дитини, встановлено, що дівчинка забезпечена усім необхідним для життя, розвитку, навчання тощо та умови її проживання задовільні. Крім того, беручи до уваги вимоги чинного законодавства, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні, та має право на особисте спілкування з дитиною. Також батьки зобов`язані забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і такий рівень не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум. Відповідач інших утриманців не має, є працездатною, її стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вона зобов`язана брати участь в утриманні доньки, тому і звернувся до суду з цим позовом. Просить суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання батька [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Органу опіки і піклування виконавчого комітету Паланської сільської ради в судове засідання не з`явився, від представника [PERSON] до суду надійшла письмова заява, у якій просить суд провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити. Суд, врахувавши позицію сторін у справі, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 14, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Родниківської сільської ради Уманського району Черкаської області. Згідно довідки Родниківського закладу дошкільної освіти ясла-садок комбінованого типу «Роднічок» Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, виданої 04.05.2022 за № 09/01-14, виданої на ім`я батька [PERSON] , його донька [PERSON] , [INFO] , з червня 2020 року відвідує вказаний заклад і за весь період відвідування закладу освіти дитина проживає разом з батьком, бабусею та дідусем, за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки виданої Родниківським старостинським округом Паланської сільської ради 02.05.2022 за № 306/21-07 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований і проживає по [ADDRESS] і разом з ним зареєстровані і проживають: донька [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , батько [PERSON] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї жителя с. Родниківка, Уманського району, Черкаської області, [PERSON] , складеного 02.05.2022 комісією у складі старости села Родниківка Паланської сільської ради Валід Шейх-Абдін, головного спеціаліста [PERSON] , діловода [PERSON] , було виявлено, що до складу сім`ї [PERSON] входять: донька [PERSON] , [INFO] , його батько [PERSON] та мати [PERSON] . Також комісією встановлено, що сім`я проживає у будинку, що належить [PERSON] . Санітарний стан будинку добрий. Будинок побудований у 1983 році, загальна площа будинку 80,6 кв.м, житлова 66,0 кв.м. В користуванні мають земельну ділянку в розмірі 0,1541 га. Комісія прийшла до висновку, що в сім`ї створено належні умови перебування дитини. Крім того, позивачем до матеріалів справи в підтвердження позовних вимог додано характеристику з місця роботи та місця проживання, згідно яких [PERSON] характеризується позитивно, а також довідка про доходи, згідно якої останній працює у військовій частині [NUMBER] , є військовослужбовцем і за період з 01.01.2022 по 30.04.2022 його заробітна плата складала 48228,18. На запит суду, надійшла відповідь з Родниківського старостинського округу Уманського району Черкаської області, про те, що мати дитини, відповідач [PERSON] не зареєстрована і не проживає в [ADDRESS] , оскільки 13.01.2022 вибула в село Таужне Гайворонського району Кіровоградської області, що підтверджується записом у погосподарській книзі № [NUMBER] , номер об`єкта 0777-1, стор. 38, власник домоволодіння [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області від 20.04.2023 № 02-10/367, наданого службою у справах дітей Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області на виконання ухвали суду, встановлено, що [PERSON] з липня 2018 року по квітень 2022 року перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого мають доньку [PERSON] . Спільне життя у подружжя не склалося, тому рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29 квітня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилася проживати з батьком [PERSON] і перебуває на його утриманні. Відповідно довідки про отримання (не отримання) допомоги від 16.03.2023 № 202 виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Уманської районної державної адміністрації [PERSON] перебував на обліку в управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації та отримував, відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомогу при народженні дитини на [PERSON] , [INFO] , а саме з 01.10.2018 по 31.10.2021. За час проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] їх стосунки в сім`ї складалися як добрі, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.03.2023, згідно якого, також встановлено, що дитина забезпечена усім необхідним для проживання, розвитку та навчання. В ході бесіди з [PERSON] стало відомо, що [PERSON] , мати дітей, на даний час з сім`єю не проживає, інколи цікавиться донькою. [PERSON] своєю заявою від 22.03.2023 підтвердила, що з сім`єю не проживає та не заперечує щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] з батьком [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного та беручи до уваги те, що жоден з батьків не звертався до органу опіки та піклування до спору в суді, враховуючи вимоги чинного законодавства, захищаючи права та інтереси малолітньої [PERSON] , враховуючи те, що дитина на цей час проживає з батьком, який взяв на себе обов`язок з виховання, утримання доньки, матеріального її забезпечення орган опіки та піклування виконавчого комітету Паланської сільської ради вважає за доцільне проживання дитини [PERSON] , [INFO] , визначити разом з її батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи. Аналогічна позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження № 14- 327цс18). У п.6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.\~Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.\~Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Не зважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції. Аналіз змісту вказаних норм Сімейного кодексу України свідчить про те, що першочерговим критерієм визначення місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, є спільна згода батьків, а дитини, яка досягла десяти років - спільна згоду батьків та самої дитини. І тільки у разі наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітніх дітей такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Тобто зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має перебувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання. Разом з тим, суд при розгляді вказаної справи, встановив, що малолітня [PERSON] , [INFO] , як до так і після фактичного припинення між її батьками [PERSON] та [PERSON] шлюбних стосунків, які в подальшому було розірвано в судовому порядку, постійно проживає разом з батьком [PERSON] , який отримував соціальну допомогу при народженні дитини, забезпечує дитину усім необхідним, має для цього усі можливості та особисті якості, мати дитини жодним чином не претендує на визначення місця проживання дитини з нею. Крім того, в ході розгляду справи, двічі подавали письмові заяви про те, що вона не заперечує проти визначення місця проживання доньки разом з батьком [PERSON] , і лише змінювала свою позицію в частині стягнення з неї аліментів на утримання [PERSON] , та не заперечувала проти задоволення позову. На думку суду, за вказаних обставин, як це і передбачено положеннями ст.160 СК України, [PERSON] та [PERSON] визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою батьків. Фактично, не вбачається спору щодо місця проживання малолітньої дочки сторін із зазначених вище обставин з урахуванням позиції відповідачки про визнання позову, як в письмовій заяві поданій нею до суду, так і згідно пояснень наданих при підготовці висновку органу опіки і піклування, у яких вона сама визнає позовні вимоги позивача. Відповідач, як мати дитини, не заперечує щодо визначення місця проживання дочки [PERSON] з батьком, що беззаперечно свідчить про відсутність спору між батьками про визначення місця проживання дитини та не потребує втручання з боку органу опіки та піклування, а також будь-якого судового захисту прав позивача, які відповідачем жодним чином не порушуються, не оспорюються або не визнаються. Отже, за відсутності між сторонами відповідного спору суд позбавлений можливості вирішувати такі питання в судовому порядку, оскільки завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних чи оспорюваних прав особи. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору), зокрема судом. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Спір у цій справі щодо місця проживання малолітньої дочки ініційований батьком дитини (позивачем), з яким дитина і так фактично проживає і від якого мати дитини (відповідачка) не вимагає зміни її місця проживання. Після звернення батька малолітньої дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дочки відповідач у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з нею не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дочки безпосередньо з нею, як матір`ю, суду не надала. Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем у позовній заяві, а також у наданих письмових доказах, чітко визначено, що мати участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, не відвідує дошкільний навчальний заклад, не цікавиться інтересами дитини та майже з дитиною не спілкується, а вихованням та утриманням дитини займається саме батько дитини позивач у справі [PERSON] . Водночас будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин, а саме: спору з приводу місця проживання дочки саме з матір`ю, або будь-які інші неправомірні дії відповідача по відношенню до малолітньої дочки; звернення відповідача до позивача з метою відібрання дитини та визначення її місця проживання за місцем свого проживання та інших доказів, позивачем подано не було. Натомість, сама ж відповідач визнала заявлені до неї вимоги в повні мірі та не заперечувала, щоб їх донька проживала разом з батьком. Більше того нормами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини передбачена відповідальність за невиконання батьками обов`язків по відношенню до своїх неповнолітніх дітей, стороною позивача таких доказів суду не надано, а також зазначені доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді. Оцінюючи вищезазначене, у суду відсутні підстави вважати, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини дочки [PERSON] , так і на день розгляду справи в суді, яка і так фактично проживає з ним, між батьками дитини виник спір щодо її місця проживання, оскільки мати дитини не вимагає від батька дитини змінити її місце проживання, не порушує в судовому порядку питання щодо відібрання дочки у позивача та не заперечує щодо подальшого проживання дитини з батьком. Висновком органу опіки і піклування не заперечуються зазначені вище обставини, а саме щодо відсутності спору між батьками стосовно визначення місця проживання [PERSON] , оскільки, як випливає із висновку на комісії з питань захисту прав дитини, батько дитини [PERSON] висловив бажання, щоб його донька [PERSON] проживала з ним, а мати, [PERSON] , під час засідання не заперечувала щодо визначення місця проживання дитини з батьком. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, суд зазначає наступне. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч.1 та ч. 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також судом враховується, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Беручи до уваги, що в ході розгляду справи достовірно встановлено, що малолітня [PERSON] , проживає разом з батьком позивачем по справі [PERSON] , який фактично несе витрати на утримання дочки, суд вважає, що відповідач також повинна нести періодичні витрати на утримання дитини, для забезпечення належного розвитку та умов її проживання. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність встановлення розміру стягуваних аліментів 1/4 частка з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дитини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведені вище обставини у їх сукупності, суд вважає, що вимоги про визначення місця проживання малолітньої дочки позивач заявив передчасно, оскільки звернення до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та, принаймні, існувати на час вирішення справи у суді, який у вказаному випадку відсутній, тому на підставі вищевикладеного, а також у зв`язку з відсутністю між сторонами спору щодо місця проживання малолітньої дочки, у задоволенні позовних вимог позивачу в цій частині потрібно відмовити. Разом з цим, позовна вимога щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч.1\~ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. за позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини, у задоволенні якої судом було відмовлено, вказані судові витрати залишаються за позивачем. Але, беручи до уваги, що за позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання дитини, позивач у відповідності до вимог п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду був звільнений, а позов в цій частині судом задоволено, судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial