Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, у якому просив суд: Стягнути з [PERSON] 650950 гривень боргу за Попереднім договором на користь [PERSON] . Стягнути з [PERSON] три проценти річних за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, які станом на день подання позову складають 56958,12 гривень на користь [PERSON] . Стягнути з [PERSON] інфляційні витрати за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, які станом на день подання позову складають 288370,85 гривень, на користь [PERSON] . Стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50000 гривень на користь [PERSON] . Стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 23191,03 гривень, в тому числі 12000 гривень на правничу допомогу та 11191,03 гривень судових зборів, що і є розрахунком суми судових витрат, які позивачі понесли чи планують понести, на користь [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні\~вимоги,\~посилається\~на\~те,\~що 06 серпня 2019 року між Позивачем (далі Покупець) та Відповідачем (далі Продавець) через його довірену особу було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Попередній договір засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе О.Б. та зареєстровано в реєстрі під номером 1613 (нотаріальний бланк ННХ 118061). Згідно пункту 1 Попереднього договору, Продавець у строк до 30.07.2020 року зобов`язувався передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі?продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,9 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої 3222486200:03:006:0031, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 650950 гривень. Згідно пункту 5 Попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути Покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця. Всупереч умовам Попереднього договору, Продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30.07.2020 року, так і станом на день подання цієї заяви. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якій має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі. Крім того, всупереч умовам Попереднього договору Продавцем не повернуто Покупцю одержану від нього суму авансу як протягом одного місяця, так і станом на день подання цієї заяви. При цьому розшукати Продавця для вручення вимоги про повернення авансу не вдається можливим, оскільки остання за місцем реєстрації не перебуває, на зв`язок не виходить, працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу його контактів не надають. Як вбачається з пунктів 3-8 цієї заяви, сума боргу за Попереднім договором складає 650950 гривень. Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, три проценти річних від простроченої суми станом на день подання цієї заяви, за період з 1 серпня 2020 року до 30 червня 2023 року складає 650950*0,03* (35 місяців/12)=56958,12 гривень. Встановлений індекс інфляції за серпень-грудень 2020 року 3,1%, за 2021 рік 10%, за 2022 рік -26,6%, за січень-червень 2023 року 4,6%. Тобто сукупно 44,3%, що складає 650950*0,443=288370,85 гривень. Дані щодо інфляції взято з сайту https://index.minfin.com.ua/ua/economy/index/inflation/. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 гривень. Ціна позову враховуючи вимоги майнового характеру (без відшкодування моральної шкоди) складає 650950+56958,12+288370,85=996278,97 гривень. Позивач також вважає, що підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 50000 гривень, враховуючи, що родина позивача вже майже 3 роки вимушена жити без власного житла, на яке вони розраховували. І це в умовах пандемії, а наразі війни. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.07.2023 року, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2288314832224, яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.08.2023 року, заяву представника позивача про зміну заходу забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу - залишено без розгляду. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.10.2023 року, згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. № 462 від 24.10.2023 року щодо повторного автоматичного розподілу справи № 369/10871/23 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 24.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В., прийнято до розгляду цивільну справу № 369/10871/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 22.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 09.04.2024 року представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні приєднати до матеріалів справи відзив на позовну заяву, у якому просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно позовної заяви та доданих до неї копій документів 06 серпня 2019 року між Позивачем та Відповідачем від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності посвідченої Михальченко М.М. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області та 01.12.2018 зареєстрованої в реєстрі за N? 5971 було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири засвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе О.Б. та зареєстровано в реєстрі під номером 1613. Згідно п. 1 Попереднього договору, Продавець у строк до 30 липня 2020 року зобов?язувався передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу (Основного договору), а Покупець зобов?язувався прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,9 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої 3222486200:03:006:0031, що знаходяться в [ADDRESS] . Пунктом 3 Попереднього договору були визначені умови Основного договору. Відповідно до пункту 4 Попереднього договору, при укладанні Попереднього договору на підтвердження намірів сторін Позивач передає, а Відповідач приймає передоплату у вигляді авансу у розмірі 650 950,00 гривень. Залишок суми у розмірі 3100 гривень Позивач зобов?язувався сплатити під час підписання основного договору. Позивач вказує, що «розшукати Відповідача для вручення вимоги про повернення авансу не вдається можливим, оскільки останній за місцем реєстрації не перебуває, на зв?язок не виходить, працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу її контактів не дають». Слід зазначити, що Відповідач заперечує проти вказаних «фактів» звернення Позивача до неї або намаганням звернутися, належних та допустимих доказів позивачем не надано. Крім того фактично з квітня 2023 року інтереси Відповідача представляють адвокати Козир С.В. та Слівенко В.Р., до яких за цей проміжок часу не звертався ні Позивач ні його Представник з яким фактично кожного дня зустрічаємось в суді. Для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України як підставу для нарахування стягнення 3 % річних та інфляційні втрати необхідно встановити строк виконання грошового зобов?язання та відповідно визначення моменту прострочення виконання такого зобов?язання, бо саме наявність прострочення грошового зобов?язання є підставою для застосування особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання передбаченої положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України. Попередній договір про укладення договору купівлі продажу квартири укладений між Позивачем та Відповідачем, від імені якого за дорученням діяв [PERSON] є зобов?язанням, що складається з двох поєднаних між собою зобов?язань: по-перше, правовідношення, в якому Відповідач та Позивач мали укласти Основний договір, де сторони були наділені правом вимагати один від одного виконання цього обов?язку; по-друге, правовідношення, в якому у випадку укладення Основного договору Відповідач мав зарахувати сплачені грошові кошти в рахунок виконання обов`язку по такому Основному договору, або у випадку настання певних обставин, що були чітко визначені п. 5 Попереднього договору Відповідач зобов?язаний був повернути сплачений Позивачем аванс за Попереднім договором в порядку та на умовах визначених Попереднім договором, а Позивач мав право вимагати від Відповідача відповідного зарахування або повернення сплаченого авансу. Положення п. 5 Попереднього договору, передбачали, що у випадку відмови (ухилення) Продавця (Відповідача) від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна Продавцем (Відповідачем), або визнання об?єкту будівництва незаконною забудовою, або за наявністю підстав для визнання забудови як об?єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, Продавець (Відповідач) повинен повернути Покупцю (Позивачу) одержану від нього суму авансу в розмірі 650 950 грн на протязі одного місяця. Виходячи з аналізу положень п. 5 Попереднього договору із застосуванням філологічного та логічного способів інтерпретації приводить до висновків, що події, визначені у цьому пункті могли наступити в будь який момент до закінчення строку дії обов?язку передбаченого п. 1 Попереднього договору (до 30 червня 2021 року), а враховуючи той факт, що п. 5 Попереднього договору не визначає момент з якого має рахуватися строк для повернення сплаченого авансу то в силу положень ч. 2 ст. 530 ЦК України такий момент мав визначатися пред?явленою вимогою Позивача. Також представники відповідача у своєму відзиві зазначили, що станом на 30.07.2020 Відповідач не мав можливості укласти основний договір. Відповідач, протягом строку дії Попереднього договору, не вчиняв дій спрямованих на відмову та на ухилення від укладення Договору купівлі-продажу квартири N? 33, загальною площею 44,9 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої 3222486200:03:006:0031, що знаходяться в [ADDRESS] . Предметом Попереднього договору є укладання в майбутньому договору купівлі-продажу квартири (Основного договору). Передумовою для укладання такого договору має бути введений в експлуатацію будинок та оформлене право власності на квартиру на Відповідача. Враховуючи те, що Відповідач не мав у власності зазначену вище квартиру, а відповідно і не мав об?єктивної можливості укласти Основний договір, а відповідно і відсутні факти відмови чи ухилення Відповідача від укладання Основного договору та будь яких доказів існування таких фактів матеріали справи не містять. Виходячи з вищенаведеного, позивач безпідставно зазначає про те, що відповідач відмовлявся (ухилявся) від продажу квартири, а відповідно і безпідставно послався на п. 5 Попереднього договору, як на підставу для повернення позивачу суми сплаченого авансу та визначивши, що прострочення зобов`язання розпочалось з 01 серпня 2020 року, бо жодна з подій визначених п. 5 Попереднього договору з моменту його укладення і протягом його дії (до 30 липня 2020 року) не настала та Позивачем не направлялася як до 30 липня 2020 року так і до подачі позовної заяви вимога про повернення сплаченого авансу. Наслідком укладення Попереднього договору є лише обов?язок укласти основний договір у встановлений сторонами строк та на вже обумовлених умовах та порядку. Зобов?язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч. 3 ст. 635 ЦК України). При цьому також зазначили, що строк (термін) та порядок повернення грошових коштів по закінченню строку дії попереднього договору у випадку не укладення Основного договору з інших підстав ніж ті які були визначені п. 5 Попереднього договору сторонами визначено не було. Позивач по закінченню строку для укладання Основного договору не звертався до Відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, а звернувся до суду лише 12.07.2023 Таким чином вважають, що обов?язок повернути грошові кошти сплачені позивачем відповідно до п. 4 Попереднього договору на дату подання позовної заяви у Відповідача не настав, бо Позивачем не пред?явлена відповідна вимога Відповідачу передбачена ч. 2 ст. 530 ЦК України, а відповідно і відсутня була підстава для звернення до суду за захистом свого права, яке фактично не було порушене, та відповідно і відсутня умова для настання відповідальності передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме факт прострочення грошового зобов?язання. Щодо моральної шкоди зазначили, що позивач обґрунтовує свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінив в 50 000 гривень, фактично однією фразою, що «родина Позивача вже майже 3 роки вимушена жити без власного житла, на яке вони розраховували». З такою вимогою не погоджуються, виходячи з того, що ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення і1 прав. Таким чином Позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння йому душевних страждань неправомірними діями Відповідача, не зазначено у чому саме вони полягали, не підтверджено їх обсяг та тривалість. По суті позивач обмежився наведеннями лише загальних фраз, без їх конкретизації, без зазначення в чому саме полягало порушення життєвого ритму, зазначення дій. Посилання на неможливість користуванням своїм майном протягом майже трьох років не є підставою для відшкодування моральної шкоди і сам по собі факт не укладення Основного договору не може ототожнюватись з моральними стражданнями. Тому вважають, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Щодо витрат на правничу допомогу, позивач зазначив, що витрати на правничу допомогу адвоката становлять 12 000 гривень, що складаються з 8000 гривень за складання позовної заяви та 4000 гривень за складання заяви про забезпечення позову. Представники відповідача вважають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про витрати понесені позивачем на надання правової допомоги адвокатом Андрєєвим М.А., а відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин представники відповідачів вважають, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором купівлі продажу підлягає частковому задоволенню, а саме в частині фактично сплаченого авансового платежу у розмірі 650 950 гривень, в решті позовних вимог слід відмовити за їх не обґрунтованістю та безпідставністю. Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 06 серпня 2019 року між Позивачем (далі Покупець) та Відповідачем (далі Продавець) через його довірену особу було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Попередній договір засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Квінікадзе О.Б. та зареєстровано в реєстрі під номером 1613 (нотаріальний бланк ННХ 118061). Згідно пункту 1 Попереднього договору, Продавець у строк до 30.07.2020 року зобов`язувався передати у власність Покупця з укладенням договору купівлі?продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,9 кв.м., в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1005 га, кадастровий номер якої 3222486200:03:006:0031, що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно пункту 4 Попереднього договору, на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 650950 гривень. Згідно пункту 5 Попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути Покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено\~статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 5\~ст. 203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 1\~ст. 627 ЦК України відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. ч. 1, 3\~ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1\~ст. 656 ЦК України\~предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 663 ЦК України\~продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень\~статті 530 цього Кодексу. Згідно вимог\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не було виконано умови попереднього договору щодо продажу позивачу квартири, у зв`язку з чим було порушено права [PERSON] . За таких обставин, сплачена позивачем за попереднім договором купівлі-продажу квартири сума коштів у розмірі 650 950 грн. підлягає стягненню на його користь з позивача. Враховуючи наведене суд вважає, що сума, яка названа в попередньому договорі є авансом, оскільки сторонами не дотримано умов, визначених статтею 570 ЦК України, а саме не укладено договору купівлі-продажу на виконання якого передано кошти, а тому, порушене право позивача на повернення коштів (авансу) за будь-яких умов підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь переданих/отриманих грошових коштів в тому розмірі та сумі, в яких вони передавалися. Вказане також узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 7 липня 2020 року в справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). Заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, представник відповідача вказує на те, що позивачем не була направлена вимога відповідачу про повернення авансу, а відтак строк виконання зобов`язання ще не настав. Проте, пунктом 5 Попереднього договору, визначено, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартир у строк, передбачений цим договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансового платежу протягом одного місяця. При цьому вказаний пункт не міститься обов`язку покупця направляти продавцю вимогу про повернення коштів У той же час, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 383/2010. Попередній договір є чинним, відповідачем у судовому порядку вимоги про визнання його недійсним не заявлялися, а, відтак, договір підлягає виконанню сторонами і відповідно створює для них відповідні правові наслідки у разі невиконання його положень. При цьому, відсутність вини у неукладенні договору купівлі-продажу правового значення не мають та не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку повернути сплачений аванс, оскільки чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку неукладення основного договору. В силу положень частини третьої статті 635 ЦК України припиняються зобов`язання сторін укласти основний договір, що унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов`язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов`язання як правової підстави для виникнення у набувача права власності на майно. Проте припинення зобов`язання за попереднім договором не звільняє сторін від відповідальності, зокрема, передбаченої умовами попереднього договору, за порушення, вчинене під час його дії. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2021 року в справі № 551/980/19 та від 15 липня 2020 року в справі № 205/5667/16-ц. Суд також вважає за необхідне зазначити, що\~статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до\~ст. 524 ЦК України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на те, що позивач у своїй заяві просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за попереднім договором купівлі-продажу квартир саме в національній валюті, суд з огляду на частину другу\~статті 264 ЦПК України\~при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, а відтак стягненню підлягає сплачена сума авансу в гривнях в розмірі 407775,00 грн. Що стосується стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Згідно із ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до п. 1 попереднього договору продавець (відповідач) у строк до 01 вересня 2022 року зобов`язувався передати у власність Покупцеві (позивачеві) з укладенням договорів купівлі-продажу квартиру, а відповідно до п. 5 попереднього договору сторони домовилися про повернення Продавцем Покупцеві авансу протягом одного місяця у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартир. Таким чином, прострочення виконання зобов`язання розпочалось з 31 серпня 2020 року. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних з моменту прострочення зобов`язання (31.08.2020 року) по дату ухвалення судового рішення у справі. Три відсотки розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]. Таким чином, сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 31 серпня 2020 року по 09 квітня 2024 року складає\~70484 грн. 02 коп. Інфляційні збитки розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу] Інфляційні збитки за періоди з 31 серпня 2020 року по 09 квітня 2024 року складають\~ 334310 грн. 55 коп. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягнення судовий збір у розмірі 8507,03 грн. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: partial