Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

10.08.2023 року адвокат Воронко В.В., діючи від імені та в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з матір`ю, стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. В обгрунтування заявлених позовних вимог представник позивачки [PERSON] - адвокат Воронко В.В. вказала, що шлюб між сторонами у даній справі було зареєстровано 19 липня 2013 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві складено актовий запис №509. Від від шлюбу пожружжя має двох дочок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після повномасштабного вторгнення рф сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, між чиним часто виникали сварки та суперечки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, ведення спільного господарства, а згодом (в травні 2023 року) і до окремого проживання. Між подружжям відсутні почуття любові та поваги, взаєморозуміння. Спільні спроби зберегти сім`ю бажаних результатів не дали. Представник позивача зазначає, що шлюб носить формальний характер, за таких умов збереження шлюбу сторін у справі буде суперечити її інтересам та інтересам дітей; просить шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати. Крім того, представник позивачки [PERSON] - адвокат Воронко В.В. стверджувє, що за умови розірвання шлюбу сторін у справі необхідно вирішити й питання про визначення місця поживання їх спільних дітей. Посилаючись на те, що позивачка належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо забезпечення умов проживання дитини та її всебічного розвитку, має стабільний щомісячний дохід, весь свій вільний час приділяє дитині, не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною, просила визначити місце проживання неповнолітньої [PERSON] та малолітньої [PERSON] з матір`ю. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 15 серпня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.24-25). В ході підготовчого розгляду справи відповідач подав клопотання про визнання позову та закриття підготовчого засідання; призначення справи до судового розгляду. Позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві; просили справу призначити до судового розгляду. У листопаді 2023 року Голосіївська районна державна адміністрація надіслала до суду висновок органу опіки і піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] з матір`ю. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Відповідачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа явку свого представника в судове засідання не забезпечила. Про розгляд справи повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься письмова заява про розгляд справи без участі представника служби у справах дітей та сімї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В ході розгляду справи судом встановлено, що 19 липня 2013 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєсьтровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено актовий запис №509; після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с.14). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Крім того, від даного шлюбу 31.08ю2016 р. у сторін народилася [PERSON] (а.с.16). Звертаючись до суду з позовом, представник позивачки [PERSON] - адвокат Воронко В.В.., послалася на те, що подружжя з 2023 року проживає окремо, спільного господарства не веде, між ними втрачені почуття, що їх об`єднували, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки та дітей. Крім того, у зв`язку з розірванням шлюбу подружжя [PERSON] , просила визначити місце проживання їхніх дочок з матір`ю. Відповідач [PERSON] заявлені до нього позовні вимоги про розірвання його шлюбу з [PERSON] та визначення місця проживання їхніх дочок з матір`ю визнав, зазначені позивачкою підстави для цих вимог не заперечив, просив позов задовольнити. Правилами ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи , їхніх представників. Наразі, приймаючи до уваги, що сторони у справі заявили про намір розірвання їх шлюбу, а також визначення місця проживання дітей з матір`ю, відповідно у суду відсутні будь-які сумніви з приводу достовірності цих обставин та добровільності їх визнання сторонами, а тому відповідно до правил частини 1 ст. 82 ЦПК України, обставини щодо наявності підстав для розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини сторін у справі не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини що мають істотне значення. Відповідно до правил ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні й мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавленні батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц . Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно із частинами першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). За вимогами частини першої ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей разом з її матір`ю, та, виходячи переважно не з права батьків на спілкування і виховання, а з інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги - є законними та обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір. слід стягнути з відповідача на користь позивача.. На підставі викладеного,

Outcome: approved