Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

08 вересня 2023 року до суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення 718 133,22 грн. заборгованості, 3% річних в сумі 104 544,98 грн. та 345 344,70 грн. інфляційних витрат за кредитним договором №014/1721/3/07019 від 22.11.2007 року. На обґрунтування вимог зазначив, що між відповідачем та ВАТ «Ерсте Банк» було укладено вказаний договір про відкриття не відновлювальної кредитної лінії на суму 50 000 дол. США строком до 21.11.2012 року. Внаслідок укладення ряду договорів про відступлення прав вимоги, [PERSON] набув право вимоги до [PERSON] за вказаним договором. Оскільки заборгованість не погашена, то просить стягнути з відповідача суму боргу, 3% річних та інфляційні втрати. 12.09.2023 року по справі вжито заходи забезпечення позову. 18.09.2023 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання. 31.10.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, проти позовних вимог заперечує, вказує, що нарахування інфляційних втрат на гривневий еквівалент кредиту, який отриманий в іноземній валюті, є незаконним. Також вказує, що строк позовної давності сплив ще 20.02.2015 року, а тому просить відмовити в задоволенні позову. 28.11.2023 року справу призначено до слухання по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив позов задоволити із наведених підстав. В судовому засіданні представник відповідача проти заявлених вимог заперечив, просив застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Так, судом встановлено, що 22 листопада 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/1721/3/07019 за умовами якого кредитор відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в сумі 50 000 доларів США з строком користування кредитними коштами до 21 листопада 2012 року із сплатою 13% річних. Того ж дня, сторонами був узгоджений Додаток №1 до кредитного договору № 014/1721/3/07019 та розрахунок сукупної вартості кредиту. Згідно зі Статуту ПАТ «Фідобанк», затвердженим рішенням Загальних зборів акціонерів, 30 жовтня 2013 року на підставі рішення Загальних зборів акціонерів Банку (Протокол №68) був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого Банку було передано усе майно, права та обов`язки ПАТ «Фідокомбанк», який був правонаступником прав та зобов`язань ВАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Ерсте Банк», а тому ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Ерсте Банк» та ПАТ «Ерсте Банк». 13 серпня 2018 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «ФК «Фінмарк» було укладено договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором №014/1721/3/07019 від 22.11.2007, згідно якого ТОВ «ФК «Фінмарк» стало правонаступником за даним кредитним договором. 03.09.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компаній «Фінмарк» (первісним кредитором) та [PERSON] (Новим Кредитором) було укладено Договір № 657/07-18-К про відступлення прав вимоги. 16.11.2022 р. між [PERSON] (Первісним Кредитором) та [PERSON] (Новим Кредитором) було укладено Договір №1 про відступлення прав вимоги, за яким Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору, належні Первісному кредитору (на підставі укладеного Договору про відступлення права вимоги від 13.08.2018 р. від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «ФК «Фінмарк» та укладеного Договору про відступлення права вимоги від 03.09.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінмарк» та [PERSON] ), а Новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Первісного кредитора до позичальників, зазначених в додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконувати обов`язки боржників, за кредитними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень та додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом «Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти в сумі та у порядку, визначеному цим Договором». Згідно Реєстру договорів, права вимоги з якими відступаються, та боржників за такими договорами (що є Додатковим №1 до даного Договору) вказано про відступлення права вимоги за Кредитним Договором №014/1721/3/07019 від 22 листопада 2007 року з додатками, додатковими угодами, договорами про внесення змін, та доповненнями до вказаного договору, тощо, що є його невід`ємними частинами, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» та позичальником, фізичною особою [PERSON] . Про дані обставини свідчать матеріали справи, зокрема копії зазначених договорів. Позивач вказує, що оскільки до нього перейшло право вимоги боргу до [PERSON] , тобто він є новим стягувачем, то це стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Так як відповідач [PERSON] не сплатив основну суму боргу, то з нього підлягає стягненню борг, 3% річних та інфляційні втрати. Так, відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 08.08.2023 року у справі №910/8115/19, від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18, сформульована правова позиція, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа. Як вже зазначалося, внаслідок послідовного укладення договорів відступлення права вимоги за кредитним договором, укладеним із [PERSON] , це право перейшло від ВАТ «Ерсте банк» до [PERSON] . Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, то ТОВ «ФК «Фінмарк» не могло відступити права вимоги на користь [PERSON] , а останній, в свою чергу, на користь [PERSON] . Таким чином, до [PERSON] не перейшло право вимоги за кредитним договором №014/1721/3/07019 від 22.11.2007 року. Щодо клопотання представника відповідача щодо застосування строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Так, згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, оскільки у задоволенні позову слід відмовити по суті позовних вимог, оскільки відповідач [PERSON] не порушив жодних прав позивача [PERSON] , то клопотання представника відповідача не підлягає до задоволення. Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням тих обставин, що відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що у позивача [PERSON] відсутнє право вимоги боргу до [PERSON] за кредитним договором, у зв`язку із чим не підлягають до задоволення і похідні вимоги щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат. За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed