Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

13.06.2023 Концерн «Міські теплові мережі», в особі представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, який у ході судового розгляду було уточнено, та в обґрунтування якого зазначено, що у період з 01.01.2016 по 31.10.2021 позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 57 199 грн. 42 коп., яку відповідачами сплачено не було. У зв`язку з чим, просить суд, стягнути з [PERSON] , [PERSON] борг у розмірі 57 199 грн. 42 коп. та судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 червня 2023 року відкрито провадження у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання. 19.07.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог Концерну «МТМ», оскільки надання послуги постачання гарячої води до квартири [ADDRESS] відсутнє. Протягом усього життя будь-якого постачання гарячої води до вказаної квартири не було. Відповідач користується бойлером для нагріву води, про це свідчить покази лічильника. Також зазначив, що позивач просить стягнути з нього заборгованість, яка виникла за період з 01.01.2016 по 31.10.2021, проте позивачем пропущено строки позовної давності за вказаними вимогами. Однак, позивач нарахував та подав до стягнення з відповідача суми заборгованості за останні 5 років 9 місяців та 2 тижні, це свідчить про те, що строк позовної давності сплинув, у зв`язку з чим, відповідач просить суд застосувати позовну давність та відмовити у позові. Також зазначив, що позивачем не долучено детальний розрахунок заборгованості з урахуванням тарифів на надання послуг з теплопостачання споживачам, не підтверджено розмір заборгованості з доводами щодо здійснення будь-яких безпідставних нарахувань. Позивачем не надано жодних належних доказів, які б слугували підтвердженням того, що послуга взагалі надається чи надавалась раніше, а також що він є виконавцем послуги, заборгованість за якою він просить стягнути з відповідача. Таким чином, жодних доказів, які б стверджували надання відповідачу послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, надання таких відповідної кількості та якості (підготовка будинку до опалювального сезону, показники надання кількості теплової енергії за показниками загально будинкового лічильника, розрахунок таких відповідно до площ будинку, показники внутрішньо квартирних лічильників тощо) не надано. Фактично позивачем лише долучені розрахунки заборгованості про стягнення якої вони просять, однак без належних доказів надання послуг. Окрім того, згадані вище розрахунки не є повними та не деталізованими, не містять усіх необхідних відомостей і не відображають усієї картини в цілом. З них не можливо зробити чіткий висновок, звідки та чому з`явилися ті чи інші цифри, не вказано тарифи та жодним іншим чином не підтверджено розмір заборгованості. Такі розрахунки заборгованості не слід вважати належними доказами на підтвердження надання відповідних комунальних послуг, надання їх відповідної кількості та якості, правильності нарахування заборгованості за надані послуги. Просить відмовити Концерну «МТМ» у задоволенні позовних вимог. 23.08.2023 на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що відповідно до інформації КП «ЦУІТ» [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 09 грудня 2011 року та залишається зареєстрованим за адресою надання послуг по сьогоднішній день. За даною адресою, відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , закріплений за [PERSON] . Так, відповідно до затверджених міжповірочних інтервалів для лічильників води та тепло лічильників установлено міжповірочний інтервал 4 роки (наказ Мінекономрозвитку від 13.10.2016 № 1747). Тобто, лічильник встановлений за адресою надання послуг повинен був пройти державну повірку у строки встановлені законодавством. Якщо ж розподільний прилад обліку не пройшов вчасно державну повірку, Концерн «МТМ» не може використовувати показники лічильника, відповідно такий прилад обліку вважається знятим з абонентського обліку, з подальшим встановленням на облік після проходження повірки підтвердження його придатності. У вказаній квартирі, було встановлено квартирний засіб обліку гарячої води, відповідно до якого відбувалась нарахування заборгованості за централізоване ГВП. Так як відповідачем на адресу Концерну «МТМ» не були надані документи, що підтверджували б своєчасну повірку приладу обліку гарячої води, встановленого за адресою [ADDRESS] , з 01 лютого 2019 року, лічильник було знято з абонентського обліку. Відповідно нарахування за послуги з постачання гарячої води з 01 лютого 2019 року по особовому рахунку [NUMBER] проводились згідно з різницею між загальним обсягом спожитої гарячої води, визначеним за показаннями будинкового приладу обліку гарячої води та сумарним обсягом гарячої води спожитої за показаннями квартирних приладів обліку гарячої води, розподіленою між споживачами , які мають квартирних засобів обліку та споживачами , які не передали показання засобів обліку води нарахувань. Позивачем законно здійснювалось нарахування за спожиті послуги з постачання гарячої води, тому висновки відповідача про те, що Концерном «МТМ» незаконно нараховувалась заборгованість за послуги з централізованого ГВП є безпідставними. Також, 21 липня 2023 року на адресу Концерну «МТМ» від відповідача надійшла заява [PERSON] , відповідно до якої відповідач зазначає, що нарахування за спожиту послугу централізованого ГВП є незаконною та безпідставною та просить здійснити перерахунок у встановлений законодавством строк. 31 липня 2023 року Концерном «МТМ» було надано відповідь на вищевказану заяву, про те, що Концерн «МТМ» не має підстав для проведення перерахунку за послугу з постачання гарячої води по особовому рахунку № [NUMBER] . Відповідачем у відзиві на позовну заяву також наголошується про те, що позивачем при подачі позову до суду було пропущено строки позовної давності. Представник позивача не погоджується з даним твердження відповідача з огляду на наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2023 року № 383 на території України карантин продовжено до 30 червня 2023 року. Позов було подано до Орджонікідзевського районного суду 13 червня 2023 року. Карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 до 30.06.2023 року. Таким чином позов було подано під час дії карантину на території України. За період з 01 січня 2016 року по 31 жовтня 2021 року, позивач надав послуги централізованого опалення, постачання гарячої води у вказану адресу, з яких не сплачена залишилась сума у розмірі 57 199,42 грн., що підтверджується відповідним розрахунком надай суду. Квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення та постачав гарячої води, ці послуги у зазначений період надавалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідач до позивача не звертався. Факт надання Концерном «МТМ» послуг з централізованого опалення підтверджується Рішенням Запорізької міської ради про початок і кінець опалювального сезону у м. Запоріжжі. Як вже зазначалось вище, [PERSON] зареєстрований за адресою надання послуг, з відповідними заявами про не проживання за вищевказаною адресою та користування ним послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідач не звертався. З огляду на це він є споживачем послуг, наданих Концерном «МТМ» Не виконання ним свого зобов`язання щодо сплати отриманих житлово-комунальних послуг призвело до виникнення заборгованості у розмірі 57 199,42 гри., які позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. До того ж, відповідач залишається зареєстрованим за вказаною адресою по сьогоднішній день, питання про зняття з місця реєстрації ним не порушувалось, тобто фактично відповідач по справі зберіг за собою право на проживання за адресою надання послуг. Так як [PERSON] по сьогоднішній день є зареєстрованим за адресою надання послуг, питання щодо зняття його з місця реєстрації ним не порушувалось, то він, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послухи» є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а тому зобов`язаний сплачувати за отримані від Концерну «МТМ» послуги. 23.08.2023 на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про залучення співвідповідача по справі, оскільки згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів № 342172856, власником квартири [ADDRESS] з 13 серпня 2003 року є [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2023 клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідача задоволено. Залучено до участі у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, у якості співвідповідача: [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ). 11.10.2023 на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів, а саме уточнену позовну заяву Концерну «МТМ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. 07.02.2024 у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Ковтун В.І. заявив клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Концерну «МТМ» про захист прав споживачів. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.02.2024 у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Ковтуна В.І. про зупинення провадження у цій справі відмовлено. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Правовідносини щодо прав та обов`язків між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою КМУ\~від 21.07.2005\~року №630 та іншими нормативно-правовими актами України. Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав нерухомого майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №342172856 від 09.08.2023, квартира [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 19.06.2023, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 09.12.2011 по теперішній час. Встановлено, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , у період з 01.01.2016 по 31.10.2021. Згідно довідки про наявність заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] обліковується за [PERSON] , Концерном «МТМ» у період з 01.01.2016 по 30.10.2021 у вищезазначену квартиру позивачем були наданні послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 57199,42 грн. Відповідно до розрахунку суми нарахувань та накопиченої заборгованості, оплата за надані послуги за вказаною адресою здійснювалась частково, у зв`язку із чим, за період з 01.01.2016 по 31.10.2021 у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 57 199,42 грн., особовий рахунок № [NUMBER] . Предметом регулювання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189 (далі - Закон № 2189) є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії. постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Законом визначено, зокрема нову класифікацію житлово-комунальних послуг, нову систему взаємовідносин, що виникатимуть у процесі надання та споживання цих послуг, передбачено різні моделі договірних відносин у сфері комунальних послуг, а також визначено особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач (індивідуальний) фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Згідно з абз. 8 п. 2 Правил «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормальної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає обов`язки індивідуального споживача, серед яких в т.ч.: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом (п. 1); оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5); дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства під час проведення ремонту чи реконструкції житла (іншого об`єкта нерухомого майна), не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг (п. 8). Відповідно до частин 1,3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. На офіційному веб-сайті Концерну «Міські теплові мережі» опубліковано типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до п.п. 1, 2, 4 Договору цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на сайті Концерну «Міські теплові мережі». Послуги з опалення квартири не відносяться до тих, які не надаються виключно мешканцям житла, а одночасно забезпечують утримання житла в належному стані, тож відповідачі у даному випадку є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються за вказаною адресою. Як передбачено п. 18, 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за ст. 612 ч. 1 ЦК України. У порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений. Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК\~України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статями\~76,\~77,\~79 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Під час розгляду справи відповідачем [PERSON] подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі». Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування строку позовної давності в рамках даної справи, суд виходить з наступного. Так, згідно розрахунку заборгованості, який відповідачами належними та допустимими доказами не спростований, заборгованість за надані у квартиру [ADDRESS] послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2016 по 31.10.2021 становить 57 199,42 грн. З позовом про стягнення вказаної суми заборгованості позивач звернувся до суду 13.06.2023. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Як встановлено судом, відповідачі зобов`язані щомісяця здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги, а відтак вказані зобов`язання відповідачів з оплати житлово-комунальних послуг виникали щомісяця. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. Вказаний закон набрав чинності з 02 квітня 2020 року. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020, який неодноразово продовжувався та тривав до 30.06.2023. Відповідач [PERSON] , подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив про те, що позивач пропустив строк позовної давності за позовними вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.01.2016 по 31.10.2021, у зв`язку з чим, просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Разом із тим, як вбачається з розрахунку заборгованості, який не спростовано відповідачами, відповідачі протягом періоду з 01.01.2016 по 31.10.2021 здійснювали певні платежі за надані позивачем послуги, які навіть перевищували розмір нарахованих їм платежів, що свідчить про вчинення відповідачами дій, які вказують на визнання ними боргу. Так, у грудні 2016 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 864 грн. 60 коп., відповідачами сплачено за надані послуги 2575 грн. 60 коп. У березні 2017 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 1831 грн. 31 коп., відповідачами у цьому місяці сплачено 1555 грн. 96 коп. У липні 2017 року позивачем не було нараховано жодної суми за опалення, при цьому відповідачами сплачено у цьому місяці 2000 грн. 00 коп. У лютому 2018 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 1955 грн. 84 коп., відповідачами у цьому місяці сплачено 1500 грн. 00 коп. У серпні 2018 року позивачем не було нараховано жодної суми за опалення, при цьому відповідачами сплачено у цьому місяці 2564 грн. 06 коп. У лютому 2019 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 2267 грн. 43 коп., відповідачами у цьому місяці сплачено 466 грн. 39 коп. У липні 2019 року позивачем не було нараховано жодної суми за опалення, та ГВП у розмірі 310,12 грн., при цьому відповідачами сплачено у цьому місяці 6000 грн. 00 коп. У лютому 2020 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 2556,60 та ГВП у розмірі 655,53 грн., при цьому відповідачами сплачено у цьому місяці 2000 грн. 00 коп. У квітні 2020 року позивачем було нараховано до сплати за опалення 517,85 та ГВП у розмірі -4275,33 грн., при цьому відповідачами сплачено у цьому місяці 2770 грн. 00 коп. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що у даному випадку підстави для застосування строку позовної давності до позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» відсутні, оскільки у період з 01.01.2016 по 31.10.2021 цей строк, зокрема, переривався неодноразово, оскільки відповідачами вчинялися дії, які свідчать про визнання ними боргу перед позивачем, зокрема проводилися оплати, розмір яких навіть перевищував розмір нарахованих позивачем за відповідний місяць платежів. Приймаючи до уваги, що відповідачами не було жодним чином доведено, що у них відсутній борг перед позивачем, при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, які відповідачами, також не спростовано, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн., у рівних частках з кожного окремо.

Outcome: approved