Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Керівник Бердянської окружної прокуратури Запорізької області звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовною заявою в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] , [INFO] , який є громадянином російської федерації, згідно інформації УДМС України в Запорізькій області документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] від 04.03.2016, є власником земельної ділянки з кадастровим номером 2324881600:03:148:0044 площею 0,2799 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території колишньої Єлисеївської сільської ради Приморського району Запорізької області (на даний час територія Софіївської сільської територіальної громади ради Бердянського району Запорізької області). Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2324881600:03:148:0044 площею 0,2799 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Софіївської сільської територіальної громади Бердянського району Запорізької області громадянин російської федерації [PERSON] набув після смерті матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ПАТ № 642848, зареєстрованого в реєстрі за № 435, виданого 25.05.2016 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Запорізької області Подільською І.М. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 05.2016 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 934599023248, номер відомостей про речове право 14732519). З \~ \~ \~ \~ метою підтвердження факту іноземного громадянства Бердянською окружною прокуратурою 14.09.2023 до Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області направлено відповідний запит щодо надання інформації про те, чи отримував [PERSON] громадянство України, чи документувався паспортом громадянина України, паспортом громадянина України для виїзду за кордон, посвідками на тимчасове або постійне проживання на території України. Відповідно до інформації Управління ДМС України в Запорізькій області від 19.10.2023 [PERSON] , [INFO] , документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] виданою 04.03.2016 терміном дії «безстроково», орган що видав 2301 (УДМС у Запорізькій області). Паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався. Громадянство російської федерації у [PERSON] на момент успадкування спірної земельної ділянки також підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину серії [NUMBER] від 25.05.2016, зареєстрованого в реєстрі за № 435. Враховуючи, що отримана громадянином російської федерації [PERSON] у власність земельна ділянка сільськогосподарського призначення ним добровільно не відчужена упродовж встановленого законом строку (кінцевий строк щодо успадкованої земельної ділянки сплинув 25.05.2017), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження. У судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, прохав суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - http://vl.zp.court.gov.ua/sud0805/. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст.319,321 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до\~ч.\~1,\~ч.\~2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який є громадянином російської федерації та власником земельної ділянки з кадастровим номером 2324881600:03:148:0044 площею 0,2799 га із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території колишньої Єлисеївської сільської ради Приморського району Запорізької області (на даний час територія Софіївської сільської територіальної громади ради Бердянського району Запорізької області). Право власності на земельну ділянку громадянин російської федерації [PERSON] набув після смерті матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії НАТ № 642848, зареєстрованого в реєстрі за № 435, виданого 25.05.2016 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Запорізької області Подільською І.М.. З метою підтвердження факту іноземного громадянства Бердянською окружною прокуратурою до Управління ДМС України в Запорізькій області від 19.10.2023 [PERSON] , [INFO] , документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] виданою 04.03.2016 терміном дії «безстроково», орган що видав 2301 (УДМС у Запорізькій області). Паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувався. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по вказаній земельній ділянці, встановлено, що [PERSON] документован посвідкою на постійне проживання в Україні серії [NUMBER] виданою 04.03.2016. Громадянство російської федерації у [PERSON] на момент успадкування спірної земельної ділянки також підтверджується про Свідоцтва про право на спадщину серії [NUMBER] , зареєстрованого в реєстрі за № 435, виданого 25.05.2016 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Запорізької області Подільською І.М. про право на спадщину серії ПАТ № 642848, зареєстрованого в реєстрі за № 435, виданого 25.05.2016 державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Запорізької області Подільською І.М. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25 05.2016 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 934599023248, номер відомостей про речове право 14732519). Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Положення статей 13,14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Частиною 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно з ч.ч. 1, 2, 4ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Відповідно до ч. 4ст. 81 ЗК України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Судом встановлено, що відповідач, будучи іноземцем, набув право власності на земельну ділянку. Проте, в порушення вимог національного законодавства України, зокрема ч. 4ст. 81 ЗК України, протягом року добровільно її не відчужив. Згідно пункту "е" ч. 1ст. 140 ЗК України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Згідно п. 10 ч. 1ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 5ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. У відповідності до ч. 4ст. 145 ЗК України позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, враховуючи те, що відповідач, будучи іноземцем, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 ЗК України, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства добровільно не відчужив її, позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати (судовий збір) в розмірі 2684,00 гривень. Відповідно до ст.ст.13,14,41 Конституції України, ст.ст.38,39 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст.346,354,373,374,378 ЦК України, ст.ст.80,81,140,145,153 Земельного кодексу України,

Outcome: approved