Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

08.08.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулися [PERSON] , [PERSON] із вказаним позовом, в якому просять визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису про народження № 13 від 01.09.2017 року, відомості про батька дитини [PERSON] , та внести до нього зміни, а саме вказати батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України; змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В обґрунтування цих вимог зазначили, що вони з 2015 року проживали в цивільному шлюбі, від якого у них [INFO] народилась спільна дитина донька [PERSON] , державна реєстрація народження якої була проведена відповідно до вимог ст.133 СК України, оскільки попередній шлюб було припинено до спливу десяти місяців, та у момент реєстрації народження не було подано спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а тому вони вимушені звернутися до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 08.08.2023 року, визначено склад суду з розгляду позову, а саме головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 14.08.2023 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 19.02.2024 року, закрите підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надавши письмову заяву, згідно якої просять справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач, третя особа, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили, заперечень з приводу поданого позову не надали. Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року. Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року). У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»). У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Слід також зазначити, що у відповідності до статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та\~учасники справи не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту. За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності сторін судового провадження, що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України. Згідно частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в частині першій статті 280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. За приписами частини першої статті 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2016 року у справі № 219/5583/16-ц (номер провадження 2/219/2896/2016) яке набрало законної сили 09 серпня 2016 року. Згідно цього судового рішення, шлюбі відносини між [PERSON] та [PERSON] фактично були припинені з початку січня 2015 року, та саме з цього року, [PERSON] стала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . [PERSON] - [INFO] народила дитину, державна реєстрація народження якої виконавчим комітетом Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області була проведена у відповідності до вимог статті 133 СК України, оскільки дитина була зачата у зареєстрованому шлюбі між [PERSON] та [PERSON] , та у Свідоцтві про народження дитини, останній був записаний як її батько, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 вересня 2017 року виконавчим комітетом Гущинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області. 18 липня 2022 року позивачі [PERSON] та [PERSON] узаконили свої стосунки шляхом укладення шлюбу, який був зареєстрований виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 18 липня 2022 року виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. Оскільки, відповідач [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом про встановлення батьківства та внесення відповідних змін до актового запису про народження та зміни прізвища та по-батькові дитини. Частинами другою та третьою статті 128 СК України передбачено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Відповідно до частини першою\~статті 103 ЦПК України,\~суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із\~статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. З метою з`ясування обставин у справі, судом за клопотанням позивача [PERSON] була призначена судово-біологічна (генетична) експертиза, на дослідження якої було поставлене питання про те, чи є [PERSON] , [INFO] , уродженець села Димитрове Устинівського району Кіровоградської області, біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , уродженки села Гущинці Калинівського району Вінницької області, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Згідно висновку експерта № СЕ-19/102-23/17615-БД, складеного 05 січня 2024 року головним судовим експертом сектору молекулярно-генетичних досліджень відділу біологічних досліджень та обліку Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Морозкіної Н.В., [PERSON] , [INFO] , уродженець села Дмитрове Устинівського району Кіровоградської області, може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , уродженки села Гущинці Калинівського району Вінницької області. Ймовірність даної події складає 99,99999%. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог про встановлення батьківства. При цьому суд враховує, що встановлення батьківства належним чином гарантує інтереси дитини щодо встановлення її походження. Право дитини на отримання важливої інформації стосовно свого походження захищається положеннями Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Таке право за жодних обставин не може бути обмежене. Відповідно до положень статті 134 СК України, рішення суду про визнання батьківства є підставою внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видачі нового свідоцтва про народження дитини. Згідно пункту 2.16.7. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання,\~затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011\~\~року № 96/5,\~на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. За роз`ясненнями, викладеними в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від\~15 травня 2006 року № 3, у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Враховуючи вищезазначене, до актового запису про народження [PERSON] (№ 13 від 01 вересня 2017 року) необхідно внести зміни, виключивши відомості про [PERSON] , як батька дитини, та зазначивши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця села Димитрове Устинівського району Кіровоградської області. Змінити прізвище дитини із « [PERSON] » на « [PERSON] », а також по-батькові із « [PERSON] » на « [PERSON] ».

Outcome: approved