Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

У січні 2024 року ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики № 7334928 від 17 лютого 2023 року в розмірі 36950 гривень 00 копійок, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17.02.2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (Первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Договір позики №7334928 шляхом обміну електронними повідомленнями. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» 17.02.2023 року направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір позики №7334928 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті Первісного кредитора в мережі інтернет. 17.02.2023 року [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору позики №7334928, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, котрий боржником було введено/відправлено. За умовами вищевказаного Договору позики Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджених умовах Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики або достроково та сплатити Позикодавцю плату від Суми Позики. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свої зобов`язання за Кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Однак, відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого їй кредиту і процентів, нарахованих в строк користування кредитом, в повному обсязі або не сплативши взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 11.07.2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №01.02-36/23, у відповідності до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює Договору факторингу у порядку та строки встановленні договором факторингу. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-36/23 від 11.07.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 36950,00 грн., із них: 10 000,00 - заборгованість по тілу кредиту, 26950, 00 грн. - заборгованість по відсотках, пеня - 0,00 грн. Зазначену вище суму заборгованості по Договору позики №7334928, позивач просив суд стягнути з відповідача, а також понесені ним судові витрати у розмірі - 2684,00 грн. За вказаних обставин, позивач ТОВ «Росвен Інвест Україна» звернулося до суд з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не погодившись з позовними вимогами відповідач через свого представника адвоката Мокрецову М.В. подав відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами частково не погодився з огляду на наступне. Дійсно 17.02.2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики №7334928 шляхом обміну електронними повідомленнями. За умовами договору позики №7334928 від 17.02.2023 передбачено надання позики в розмірі 10000 грн. строком на 20 днів під базову процентну ставку за перший день 19.81 % (фіксована), знижена процентна ставка з другого дня користування 1.01 %строком до 09.03.2023 та базова процентна ставка з другого дня 2.50% з 10.03.2023. Згідно розрахунку заборгованості позики сукупна вартість позики складає 36 950 грн., з них проценти за користування коштами складають 26950 грн. та тіло кредиту 10000 грн. Пунктом 4 Договору зазначено, що проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Позикодавець виконав умови договору, перерахувавши на картковий рахунок позичальника кошти в сумі 10 000,00 грн. У поданому відзиві представник відповідача просить врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), від 06 лютого 2019 року (справа №175/4753/15-ц), від 06 листопада 2019 року (справа №359/2703/15ц), та від 21 квітня 2021 року (справа №753/22661/14ц), в яких Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому відповідач вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача проценти за користування грошовими коштами за строк кредитування, який складає 20 днів (з 17.02.2023 року по 09.03.2023 року включно), що відповідатиме положенням ст.ст. 1048, 1050 ЦК України, а саме: 1450 (нараховано станом на 09.03.2023 - 2000 грн., сплачено - 550 грн.), відповідно до умов Договору позики № 7334928 від 17.02.2023. Отже, тіло кредиту складає 10 000 грн., відсотки за користування кредитом складають 1450 грн., загальна вартість кредиту складає на 09.03.2023 року 11 450 грн., а не 36 950 грн. Враховуючи, що строк дії договору закінчив свою дію 09.03.2023 року у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. У даному випадку позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Однак таких вимог позивачем заявлено не було. Відтак, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду представник відповідача зазначає, що заявлена Позивачем заборгованість не відповідає умовам договору позики, адже, визначених законом підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування немає. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав суду заяву, в якій він просив розглянути справу за його відсутністю та за відсутністю його довірителя, з урахуванням раніше наданого відзиву на позовну заяву. Враховуючи вищенаведене, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і\~всебічно з`ясованих\~обставин,\~на які\~сторони посилаються\~як на\~підставу своїх\~вимог і\~заперечень,\~підтверджених тими\~доказами,\~які були\~досліджені в\~судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що 17.02.2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики №7334928 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (арк. с. 5-8). 11.07.2023 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу №01.02-36/23, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуває належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» Права Вимоги до Боржників. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу №01.02-36/23 від 11.07.2023 року ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором позики №7334928 від 17.02.2023 року у сумі 36950,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - сума заборгованості за тілом; 26950,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (ар.с.12-18). У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з\~ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 526,530\~ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 610\~ЦК\~України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до\~ст.612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із\~ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 2 статті 11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію»(далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 вказаного\~Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини 3\~статті 11 зазначеного Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6\~статті 11 вказаного Закону\~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11\~Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Системний аналіз положень вищевказаного законодавства свідчить про те, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК\~України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, 3 статті 512\~Цивільного кодексу\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514\~ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд вважає встановленим факт укладення та підписання\~\~ [PERSON] за допомогою одноразового паролю - ідентифікатора кредитних договорів з відповідними фінансовими установами. Відповідачем не заперечується факт укладення згаданого договору позики та отримання коштів, які у ньому зазначені. Суд прийшов до переконання, що належними і допустимими доказами підтверджено факт укладення між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] Договіру позики №7334928 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 10000,00 грн. є обґрунтованими. Враховуючи те, що за умовами зазначених договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1ст.\~81\~ЦПК України не надав, відтак, суд приходить до переконання про те, що заборгованість за основним боргом на підставі зазначених договорів підлягає стягненню з\~\~ [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає наступне. Як вбачається із позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача\~\~ [PERSON] заборгованість за договором позики № 7334928 від 17.02.2023 року, яка становить 36950,00 гривень, що складається з: 10000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 26950,00 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до цього договору позика надавалась строком на 20 днів, тобто до 09.03.2023 року. Згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зазначено, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року по справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника (наприклад, звернути стягнення на заставне майно боржника або стягнути борг з поручителя). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст.625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч.2 ст.625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). З огляду на вищезазначені правові позиції Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за договором позики 7334928 від 17.02.2023 року розраховуються до 09.03.2023 року. У постанові об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 02.10.2020 №911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Щодо договору позики №7334928 від 17.02.2023 року зазначимо наступне. Як передбачено умовами договору, строк користування кредитом становить 20 днів. Відповідно до Додатку № 1 до договору №7334928 від 17.02.2023 року, проценти за користування кредитом за період з 17.02.2023 року по 09.03.2023 року становлять 2000 грн. Натомість, всупереч вищевикладеному, проценти за користування кредитом нараховано відповідачу поза межами строку кредитування передбаченого договором, а визначених\~законом\~підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами поза межами цього строку (строку кредитування) немає. Щодо сплати відповідачем на користь позивача 550 грн. в рахунок погашення нарахованої суми заборгованості за відсоткам, відповідачем не надано доказів сплати зазначеної суми. Таким чином, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з\~\~ [PERSON] заборгованості за договором позики № 7334928 від 17.02.2023 року у розмірі 12000 грн., яка складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 10000,00 грн.та сумою заборгованості за відсотками в розмірі 2000, 00 грн. У відповідності до ч. 1\~ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2684 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Оскільки суд прийшов до переконання про задоволення позову частково, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 871, 66 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на користь відповідача на правничу допомогу в розмірі 6500 грн. 00 коп., суд виходить з наступного. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що у відповіді на відзив відповідач зазначав, що поніс у зв`язку з підготовкою відзиву на позовну заяву судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6500,00грн, які просив стягнути з позивача. Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на професійну правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті. Згідно зі\~статтею 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано Договір про надання правничої допомоги № 09/24 від 04.03.2024, укладений між ним та адвокатом Мокрецовою Мариною Вадимівною; додаткова угода № 1 до Договору про надання правничої допомоги № 09/24 від 04.03.2024; акт виконаних робіт № 1 від 06.03.2024 до Договору про надання правничої допомоги № 09/24 від 04.03.2024 та Типова форма № КО-І, згідно яких [PERSON] сплатив адвокату 6500 грн., з яких: за первинну консультацію 500 грн.; за вивчення документів та правовий аналіз позовної заяви з додатками 1000 грн.; вивчення останніх рішень/судової практики з аналогічних спорів 1000 грн.; складання відзиву з розрахунком на позовну заяву 4000 грн. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі\~ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі\~Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги\~домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI\~встановлено, що представництво\~вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги\~види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону № 5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц). Так, відповідно до положень частини шостої\~статті 137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: partial