Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), третя особа: Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі за текстом - третя особа), про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , рідний батько [PERSON] . Зазначає, що після смерті батька, з метою оформлення своїх спадкових прав на належну батьку 1/2, частку квартири [ADDRESS] (надалі за текстом - частка квартири), позивач звернулась до Дев`ятої державної нотаріальної контори та відкрила спадкову справу № 69639021. Однак, у видачі свідоцтва про право власності на частку Квартири державний нотаріус позивачу відмовив, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься архівний запис про обтяження за номером: 4949356 від 14.05.2007 відносно [PERSON] внесений на підставі постанови серія та номер: АА 810940, виданий: 03.05.2007, видавник: ВДВС у Солом`янському районі міста Києва, тип майна: квартира, опис: частка. Так, державний нотаріус надав копію постанови cepii АА № 810940 від 03.05.2007 на підставі якої i було внесено запис про обтяження (арешт). 3 метою зняття арешту з належної батьку частки квартири та оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулась до третьої особи. Згідно листа третьої особи № 71123 від 10.05.2023 виконавче провадження, на підставі якого внесено запис про арешт, в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутнє,а надати більш детальну інформацію третя особа не має можливості, тому що виконавче провадження знищено, у зв`язку з чим, позивачу порекомендували звернутися до суду з позовом. Підсумовуючи вищевикладене, зазначає, що матеріали виконавчого провадження за якими внесено архівний запис про обтяження на підставі постанови серія та номер: АА 810940, виданої: 03.05.07 знищено, а отримати будь-яку інформацію за цим виконавчим провадженням неможливо, отже позивач вимушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою суду від 13 липня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків. 24.08.2023 на виконання ухвали суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , рідний батько [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] . Після смерті батька позивача, з метою оформлення своїх спадкових прав на належну батьку 1/2, частку квартири [ADDRESS] , позивач звернулась до Дев`ятої державної нотаріальної контори та відкрила спадкову справу № 69639021. Як вбачається з матеріалів справи, у видачі свідоцтва про право власності на частку квартири державний нотаріус позивачу відмовив, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься архівний запис про обтяження за номером: 4949356 від 14.05.2007 відносно [PERSON] внесений на підставі постанови серія та номер: АА 810940, виданий: 03.05.2007, видавник: ВДВС у Солом`янському районі міста Києва, тип майна: квартира, опис: частка. Відтак, державний нотаріус надав копію постанови cepii АА № 810940 від 03.05.2007 на підставі якої i було внесено запис про обтяження (арешт). 3 метою зняття арешту з належної батьку частки квартири та оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулась до третьої особи. Як встановлено судом, згідно листа третьої особи № 71123 від 10.05.2023 виконавче провадження, на підставі якого внесено запис про арешт, в автоматизованій системі виконавчого провадження відсутнє,а надати більш детальну інформацію третя особа не має можливості, тому що виконавче провадження знищено. За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Ураховуючи, що державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, позивач набув право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту вбачається, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ст. 59 зазначеного Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем нерухомого майна, на яке накладено арешт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права власності. Зокрема, встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву до суду, наведені позивачем обставини не спростував. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. При цьому суд враховує, що скасувати арешт в іншому порядку неможливо, оскільки виконавче провадження, під час якого накладено арешт, знищено за закінченням строків зберігання. Отже державний виконавець позбавлений можливості вирішити питання про звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Отже, наявність накладеного обтяження порушує права позивача на вступ у спадщину, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. Арешт на спадкове майно було накладено органом виконавчої служби у 2007 році, на даний час виконавчі провадження завершені, однак арешт накладений на майно боржника знято не було. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті її батька. З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved