Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

З позовом про стягнення з [PERSON] грошової суми в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 767056,57 гривень; моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень, до суду звернувся, діючи в інтересах [PERSON] , як представник адвокат Корнишин Ю.О. Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О. Ухвалою судді від 25.01.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.03.24, постановленою на місці, без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призачено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання адвокатом Корнишиним Ю.О., що представляє інтереси позивача, надано заяву про розгляду справи за його та позивача відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 211 ч. 3 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. повідомлявся належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи. Від відповідача відзив на позов не надходив. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, та беручи до уваги згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про відшкодування шкоди завданої ДТП, з наступних підстав. Так суд встановив наступне: З вини [PERSON] 29.12.2020 о 13.51 годин умісті Одеса, пр-т Небесної Сотні, сталася дорожньо- транспортна пригода, за участі автомобіля марки Mazda -3 р/н [NUMBER] під його керуванням та автомобіля марки «Jaguar I-Pace» р/н [NUMBER] ( власник [PERSON] ) під керуванням [PERSON] , в результаті якої транспортні засоби отримали механічних ушкоджень. Згідно постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 25.03.2021 №523/1080/21 [PERSON] , 29.12.2020 о 13:51 годин, керуючи автомобілем Mazda -3 р/н [NUMBER] , рухаючись по пр-ту Небесної Сотні,65 у м.Одесі, виїжджаючи на дорогу зі стоянки, не надав переваги в русі автомобілю марки «Jaguar I-Pace» р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого скоїв зіткнення з ним, спричинивши механічні ушкодження, тим самим порушив п.10.2 «Правил дорожнього руху». У зв`язку з чим його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень. Відповідно до ст. 82 ЦПК України постанова по справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Після настання ДТП, [PERSON] замовив у судового експерта Крутих Євгена Олександровича експертизу щодо визначення збитку, завданого власнику автомобіля «Jaguar I-Pace» р/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 29.12.2020 року. За результатами визначення збитку, завданого власнику автомобіля «Jaguar I-Pace» р/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 29.12.2020 року, Судовим експертом Крутих Є.О. було складено Висновок експерта № 26-21 по дослідженню колісного транспортного засобу «Jaguar I-Pace» р/н [NUMBER] . Відповідно до Висновку експерта № 26-21, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Jaguar I-Pace» р/н [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 29.12.2020 року, визначається рівною 917 056,57 гривень. Оскільки відомостей щодо наявності страхового полісу у відповідача на час дорожньо- транспортної пригоди не було та у зв`язку з тим, що ДТП сталася з вини іноземного громадянина на транспортному засобі країни реєстрації транспортного засобу Республіки Молдова (МВ), Позивач звернувся із заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України з проханням щодо здійснення відповідного страхового відшкодування. Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Таким чином, на виконання вищевказаних норм чинного законодавства, МТСБУ було здійснено страхове відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 150 000,00 гривень. Однак, розмір страхового відшкодування, який було здійснено МТСБУ виявився недостатнім для повного відшкодування завданої матеріальної шкоди, яка підтверджується Висновком експерта № 26-21. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Потерпілий в ДТП, яким є [PERSON] , звернувся до МТСБУ й одержав страхове відшкодування у розмірі 150 000,00 грн., але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, то деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, а саме [PERSON] , свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика (МТСБУ). Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням. Формула розрахунку не виплаченої матеріальної шкоди (збитку) наступна: 917 056,57 грн. (фактичний розмір шкоди завданої Позивачу) - 150 000,00 грн. (страхова виплата, яка здійснена МТСБУ = 767 056,57 грн. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19, від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61- 20762СВІ8), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від зо жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Цією ж статтею частиною З передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Крім того, частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України передбачено наступне: Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Верховним Судом та Верховним Судом України вже сформовано відповідну судову практику з розгляду судових справ до спірних правовідносин. Так у Постанові Верховного суду України від 20.01.2016р. по справі 6-2808цс15 (Постанова із Єдиного державного реєстру судових рішень додається) викладена правова позиція суду відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У Постанові Верховного Суду від 10.10.2018р. по справі 521/16/14-ц (Постанова із Єдиного державного реєстру судових рішень додається) суд зазначає, що, судом першої інстанції, з висновком якої погодився й суд апеляційної інстанції правильно визначений розмір майнової шкоди, заподіяної позивачу, як реальна вартість ремонту автомобіля з врахуванням фактичних витрат на запасні частини, які потребували заміни під час ремонту і вартості виконання робіт. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до пункту з частини 2 статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У зв`язку із пошкодженням свого автомобіля ІА«Jaguar I-Pace» р/н [NUMBER] , Позивач зазнав душевних страждань, пов`язаних з переживаннями у зв`язку із пошкодженням власного транспортного засобу та у неможливості користуванням своїм автомобілем, моральну шкоду позивач оцінює сумою 10000,00 гривень. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно дост.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 7770,57 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3387232293.1від 29.12.2023 року. Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, та враховуючи, що позивачем було сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 7770,57 грн., тому сума сплаченого судового збору в зазначеному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Питання розподілу судових витрат за клопотанням сторони позивача вирішуватиметься в порядку ч. 8 ст. 141, ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved