Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

В лютому 2023 року позивач АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання у сумі 6 940,13 доларів США, а також судового збору. В обґрунтування заявлених вимог посилалось на те, що 03.02.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило найменування на АТ «Сенс Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 640/40-К40, відповідно до умов якого останній надано кредит у сумі 44 870,00 дол. США. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит. Проте боржник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість та 02.03.2018 ПН КМНО [PERSON] вчинено виконавчий напис, згідно якого звернуто стягнення на кв. [ADDRESS] - в якості забезпечення виконання зобов`язань відповідачем за вищевказаним кредитним договором. Вказаний виконавчий напис до теперішнього часу не виконано, заборгованість не погашено, тому позивач вважає, що має право на захист своїх прав та інтересів шляхом стягнення з нього трьох відсотків річних в порядку ст. 625 ЦК України. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.02.2023 позовну заяву АТ «Сенс Банк» було залишено без руху. Після усунення позивачем недоліків, визначених в ухвалі суду, 13.03.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 05.04.2023 на адресу суду від представника відповідача адвоката Зотікова С.Є. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Свої заперечення проти позову мотивував тим, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 з 05:30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який діє дотепер. А отже 3 % річних, нарахованих банком за період з 24.02.2022 по 20.12.2022 стягненню з відповідача не підлягають. Також Зотіков С.Є. посилався на те, що безпідставним є нарахування 3 % річних на суму грошового зобов`язання, за яким спливла позовна давність. В даній справі позивач - кредитор у натуральному (задавненому) зобов`язанні пред`явив позов про стягнення тільки 3 % річних, без стягнення задавненої вимоги, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Також представник відповідача вказував нате, що [PERSON] не згодна із сумою заборгованості 77 112,50 дол. США, на яку банком нараховуються 3 % річних. Банком не надано розрахунку даної заборгованості, а єдиним доказом, на який він посилається в обґрунтування позовних вимог, є виконавчий напис ПН [PERSON] , який відповідач вважає безпідставним та таким, що вчинений з порушенням діючого законодавства та фактичних обставин справи. Також Зотіков С.Є. вказував на те, що позивачем пропущено позовну давність відносно вимог про стягнення 3 % річних за період з 20.12.2019 по 06.02.2020, оскільки згідно штемпелю поштового відділення на конверті, позов був відправлений до суду 06.02.2023. Відповідно дна дату подання позову спливла позовна давність за вимогами щодо 3 % річних за вищезазначений період. Представник відповідача вказує на те, що закон не виключає одночасного заперечення вимог по суті за безпідставністю та подання заяви про застосування позовної давності. 05.04.2023 від представника відповідача адвоката Зотікова С.Є. надійшла зустрічна позовна заява до АТ «Сенс Банк» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису від 02.03.2018, вчиненого ПН КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за номером 3405; встановлення нікчемності договору від 13.12.2013 про внесення змін до договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006 Додатку № 1 до Договору від 13.12.2013 про внесення змін до вказаного договору кредиту. Свої вимоги мотивував тим, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався в безспірності заборгованості, зокрема не повідомив [PERSON] про подання банком заяви про вчинення виконавчого напису та не врахував, що з дня виникнення у банку права вимоги (13.01.2009, оскільки заборгованість не повернуто 12.01.2009) до подання заяви про вчинення виконавчого напису пройшло більше трьох років. Зазначав, що з жовтня 2008 року [PERSON] не виконувала зобов`язання за кредитним договором, зокрема 10.10.2008 сплатила платежі на повернення кредиту і відсотків в повному обсязі, а наступні платежі в строк до 10.11.2008 не сплатила, та нічого не сплачувала протягом наступних 60 календарних днів. Відповідно до умов 4.5 договору кредиту строк повернення кредиту був змінений на 12.01.2009 (на 1-й робочий день після спливу 60 днів з 11.11.2008, тобто з початку невиконання зобов`язань за договором кредиту. Також Зотіков С.Є. вважає, що банк не мав права нарахування процентів за ставкою, встановленою договором, після спливу зміненого строку повернення кредиту (12.01.2009). Вказаним обставинам нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не було надано належної правової оцінки. Крім того представник [PERSON] зазначав, що серед документів, поданих банком з первісним позовом, є копія договору б/н від 13.12.2013 про внесення змін до договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2008, та додатку № 1 до договору про зміни. [PERSON] стверджує, що не укладала з банком (не підписувала) договір про зміни та додаток до нього, та взагалі не знала про наявність у банку таких документів. Вказані договір та додаток до нього порушують права [PERSON] , оскільки строк повернення кредиту був змінений на 12.01.2009, після чого банк не мав права нараховувати проценти, а вказані правочини містять зобов`язання щодо сплати процентів до лютого 2016 року. Посилаючись на не підписання позичальником вищезазначеного договору про внесення змін та додатку до нього, представник [PERSON] просить суд встановити їх нікчемність. Також у зустрічному позові Зотіков С.Є. просить залучити до участі у справі в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. Ухвалою суду від 10.04.2023 прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] , вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом АТ «Сенс Банк»; постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи - до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі; залучено до участі у справі за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Сенс Банк» третю особу - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А.; витребувано у банку оригінали та належним чином завірені копії доказів. 28.06.2023 Ленінським районним судом м. Миколаєва постановлено ухвалу про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 21.07.2023 на адресу суду від Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертного дослідження. 27.07.2023 ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва поновлено провадження у справі. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09.08.2023 постановлено витребувати докази, а саме: витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича копій документів, на підставі яких приватним нотаріусом 02.03.2018 року вчинено виконавчий напис за заявою ПАТ «Укрсоц-банк» відносно іпотекодавця [PERSON] , щодо звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за № 3405; витребувано у Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» оригінал договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006 року; витребувано у Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - оригінали :- договору банківського вкладу № SAMAВ01000000944187 «Пенсионный накопительный, 12 мес.» від 06.12.2012 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» і [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ); договору банківського вкладу № SAMAВ0100000603129 «Стандарт на 6 мес.» від 23.12.2013 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» і [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ); договору банківського вкладу № SAMAВ01000001949527 «Накопительный на 12 мес.» від 14.07.2014 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» і [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ); анкети [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) для оформлення пенсійної картки від 06.12.2012 року; «заяви на зміну персональних даних клієнта А-Банка» (мовою оригіналу «Заявление на изменение персональных данных клиента А-Банка») від 23.12.2013 року, що подана [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ) до відділення АТ «Акцент-Банк» в м. Миколаєві. 12.09.2023 витребуваний договір надійшов на адресу суду від АТ «Сенс Банк». 12.09.2023 витребувані документи надійшли на адресу суду від АТ «Акцент-Банк». 18.09.2023 судом по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 20.10.2023 на адресу суду надійшли письмові докази, витребувані у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. 15.11.2023 на адресу суду надійшов висновок експерта № СЕ-19/115-23/13412-ПЧ від 09.11.2023 Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.11.2023 поновлено провадження у цивільній справі № 489/574/23, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.12.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом АТ «Сенс Банк» в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, разом із позовом подав клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності його представника на підставі наявних доказів. Відзиву на зустрічну позовну заяву не надав. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом - адвокат Зотіков С.Є. первісний позов не визнав в повному обсязі, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Третя особа ПН КМНО Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача за первісним позовом - адвоката Зотікова С.Є., дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 03.02.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений Договір кредиту № 640/40-К40, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості,платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 44 870,00 доларів США, зі сплатою 12,5 % річних за наступним порядком погашення суми основної заборгованості: з вересня 2006 року по січень 2016 року - щомісячно до 10 числа 394,00 долари США; в лютому 2016 року - 648,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 02.02.2016 (а.с. 9-12, т. 1). У відповідності до положень п. 3.3.8, 3.3.9 договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006 позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку. Визначено п.п. 2.4, 2.5 цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку,визначеному п. 1.1 цього договору. Згідно п. 4.5 договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків,визначених пп. 33.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 календарних днів. Строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та,відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). 03.02.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є., відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку АКБ СР «Укрсоцбанк» в якості забезпечення виконання нею зобов`язань за договором кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006 майнові права на незакінчену будівництвом двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Зміст основного зобов`язання - 44 870,00 грн.; оплата процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних та комісій; сплата можливої неустойки (пені,штрафу) (а.с. 3-5, т. 2). Відповідно до п. 2.4.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 10.10.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до Договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006, відповідно до умов якої з 20.10.2008 встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 14 % річних та,відповідно, зазначено по тексту договору процентну ставку в розмірі 14 % річних. Інші умови договору залишено без змін (а.с. 11, зворотня сторона, т. 1). Згідно договору про внесення змін № б/н д договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2008, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Уксоцбанк» та [PERSON] ,визначено, що станом на дату укладення цього договору про внесення змін заборгованість за договором кредиту складає: заборгованість по сплаті за кредитом - 34 625,10 доларів США, заборгованість по сплаті за процентами за користування кредитом - 25 169,96 доларів США (п. 2.1 договору про внесення змін) Згідно п. 3.1 договору про внесення змін погашення суми заборгованості за кредитом, вказаної у п. 2.1 цього договору про внесення змін, здійснюється відповідно до нового графіку погашення кредиту, що передбачений додатком № 1 до цього договору про внесення змін, починаючи з січня 2014, до 10 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 02 лютого 2016 року (включно), на умовах, визначених договором кредиту з урахуванням положень цього договору про внесення змін. У відповідності до п. 3.3 договору про внесення змін встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 0,01 процентів річних з дати підписання цього договору про внесення змін по 12 квітня 2014 року. Відповідно до п. 3.5 договору про внесення змін після спливу строку, зазначеного в п. 3.3 цього договору про внесення змін, процентна ставка за користування кредитом на кожний наступний річний період встановлюється у розмірі та за правилами, визначеними у договорі кредиту (а.с. 12-13, т. 1). 29.11.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ; [ADDRESS] ) було направлено вимоги про сплату заборгованості за кредитним договором № 460/40-К40 від 03.02.2006, яка станом на 20.10.2017 становить 77 112,50 дол. США, яка складається з: 34 625,10 доларів США, 42 487,40 доларів США (а.с. 11-12, т. 2). Згідно довідки-розрахунку заборгованості на 20.10.2017, наданої банком ПН КМНО [PERSON] разом із заявою про вчинення виконавчого напису, заборгованість [PERSON] за договором кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006, % ставка - 14,00 %, становить 77 112,50 доларів США, а саме: прострочена заборгованість - 34 625,10 доларів США, прострочена заборгованість по нарахованих % - 42 487,40 доларів США (а.с. 21, т. 2). 02.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, відповідно до якого звернуто стягнення на кв. [ADDRESS] , корпус Б (предмет іпотеки). Власником предмета іпотеки є [PERSON] . Строк платежу за кредитним договором настав. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, нотаріус пропонує задовольнити вимоги стягувача у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов кредитного договору за період з 26 березня 2015 року по 20 жовтня 2017 року, а саме: простроченої заборгованості - 34 625, 10 дол. США, простроченої заборгованості по нарахованих % - 42 487,40 дол. США. Загальна сума заборгованості становить 77 112,50 дол. США (а.с. 2, т. 2). Згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019, було прийнято рішення про припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк». 12.08.2022 позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку на АТ «Сенс Банк». Згідно розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 640/40-К40 від 03.02.2006 за період з 20.12.2019 по 20.12.2022 3 % річних на суму заборгованості 77 112,50 дол. США становить 6 940,13 дол. США (а.с. 45). Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012 року(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. Умовами договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006 погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони визначили також строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Згідно з частиною 3 статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно з частинами 1,5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з пунктами 3.3.8, 3.3.9. договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006 встановлено обов`язок позичальника своєчасно погашати кредит із нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 договору кредиту. Відповідно до пункту 4.5 цього договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше, ніж 60 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, у пункті 4.5 договору кредиту № 640/40-К404 від 03.02.2006 сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання,та визначили умови такого повернення. Останній платіж на виконання умов договору щодо повернення кредитних коштів [PERSON] здійснила 10.10.2008: на погашення кредиту - 394,25 доларів США, на погашення процентів 390,75 доларів США (а.с. 92-93, т. 1). Судом встановлено, що 02.03.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинений виконавчий напис за реєстровим № 3405, яким запропоновано стягнути з позивачки на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006 за період з 26.03.2015 року по 20.10.2017, в загальній сумі 77 112,50 дол. США, що складається з: прострочена заборгованість - 34 625,10 дол. США, прострочена заборгованість по нарахованим % - 42 487,40 дол. США. Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що обов`язковою умовою вчинення виконавчого напису є те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вказана норма встановлює якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18)). Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц наведено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси банку забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання Здійснивши платіж на виконання договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006 10 жовтня 2008 року, [PERSON] протягом наступних 60 календарних днів не виконувала зобов`язань, передбачених 3.3.9, тому відповідно до п. 4.5 цього договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив 12.01.2009 і позичальник зобов`язаний був протягом одного робочого дня, тобто 13.02.2009 погасити кредит в повному обсязі. Здійснення [PERSON] платежів в погашення заборгованості за процентами після 10.10.2008 не впливає на закінчення визначеного сторонами строку користування кредитом, оскільки ці оплати були здійснені з порушенням п. 4.5 договору кредиту. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не переконався у безспірності заборгованості та не врахував, що після спливу визначеного договором строку кредитування (12.01.2009) банк не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. Крім того, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було враховано, що банком не було надано на підтвердження безспірності заборгованості неспростовних та достовірних доказів того, що розмір боргу [PERSON] за договором кредиту відповідає дійсності (виписки з особового рахунку, тощо). Натомість нотаріусу банком було надано довідку-розрахунок заборгованості боржника на 20.10.2017, яка не містить помісячного детального розрахунку суми боргу за визначений період, а також в якій зазначено, що нарахування відсотків здійснювалось за ставкою 14,00 %, в той час як в долученому договорі кредиту № 640/40-К40 від 06.02.2006 та іпотечному договорів від 06.02.2006 вказано, що розмір процентної ставки за користування кредитними коштами складає 12,5 % річних. Окрім викладеного, суд враховує, що відповідно до висновку експерта № СЕ-19/115-23/13412-ПЧ від 09.11.2023 Миколаївського наукового експертно-криміналістичного центру встановлено, що оригінал Договору № б/н від 13.12.2013 про внесення змін до Договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006, додатку № 1 до Договору про внесення змін до Договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006 та Детального розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки в детальному розписі сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту були підписані не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 28-37, т. 2), тому вказані договір, додаток №1 до нього та абсолютне значення подорожчання кредиту не породжують правових наслідків для боржника, що свідчить про нікчемність правочину в силу закону. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору та саме наявність підписів має підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 22.01.2020 в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». У постанові Верховного Суду від 09.09.2019 у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Предметом зустрічного позову є, в тому числі, визнання договору про внесення змін до договору кредиту та додатку № 1 до нього нікчемними. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (пункти 53, 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц). З огляду на викладене, а також те, що згідно висновку експерта встановлено, що Договір від 13.12.2013 про внесення змін до Договору кредиту № 640/40-К40 від 03.02.2006, додаток № 1 до Договору про внесення змін до Договору кредиту були підписані не [PERSON] , а іншою особою, тому вказані правочини не породжують для неї правових наслідків, що свідчить про їх нікчемність в силу закону. У зв`язку із цим вимога [PERSON] про встановлення нікчемності правочинів задоволенню не підлягає внаслідок обрання позивачем неналежного способу захисту. Зважаючи на викладені обставини, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений без дотримання вимог законодавства про безспірність заборгованості та з пропуском встановленого ст. 88 Закону України «Про нотаріат» 3-річного строку з дня виникнення у кредитора (стягувача) права вимоги. Зазначені обставини свідчать про те, що оскаржуваний [PERSON] виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи викладене, зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Щодо вимог АТ «Сенс Банк» за первісним позовом про стягнення з [PERSON] трьох відсотків річних в порядку ст. 625 ЦК України, судом встановлено наступне. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом наведених норм, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У пункті 4.5. кредитного договору № 640/40-К400 сторони передбачили, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.8., 3.3.9. договору (своєчасно погашати кредит і сплачувати проценти), протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким що сплив, та відповідно, Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Пунктами 1.1, 2.4.1. цього договору сторони домовились, що основна заборгованість погашається позичальником з вересня 2006 року по січень 2016 року щомісячно до 10 числа в розмірі 394,00 долара США, в лютому 2016 року - 348,00 доларів США, а проценти сплачуються не пізніше десятого числа місяця, наступного за тим, в якому нараховуються проценти. З наданої відповідачем за первісним позовом [PERSON] довідки АТ «Сенс Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») за вих. № 14355-17.5 від 07.04.2023 року (а.с. 92-93, т. 1) вбачається, що [PERSON] внесла повний платіж в погашення заборгованості за кредитом договором № 640/40-К40 10 жовтня 2008 року в сумі 394,25 доларів США, а також 390,75 долара США - на погашення процентів. Також в подальшому нею вносилися грошові суми в рахунок часткового погашення відсотків за користування кредитом. З огляду на положення пункту 4.5. укладеного між сторонами кредитного договору та статті 1050 ЦК України, оскільки після внесення платежів 10 жовтня 2008 року [PERSON] не виконувала вимоги пп. 1.1.1, 3.3.9 договору кредиту протягом наступних 60 календарних днів, строк повернення кредиту та нарахованих процентів був змінений на 1-й робочий день після спливу 60 днів прострочення, тобто на 12.01.2009. За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 266 ЦК України). З наявних у справі доказів вбачається, що [PERSON] неналежно виконувала свої зобов`язання перед банком, що спричинило утворення заборгованості з повернення кредитних коштів та процентів за користування ними. Наявність кредитної заборгованості у цій справі [PERSON] не спростувала. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що суб`єктивне цивільне право АТ «Сенс Банк» на повернення заборгованості за кредитним договором були порушені відповідачем за первісним позовом. Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин. Представник [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив про застосування строків позовної давності, зокрема, вказував на сплив позовної давності до основних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 548/223/19 (провадження № 61-8120св20) Верховний Суд дійшов наступних висновків щодо трансформації зобов`язання сторін з повернення суми боргу та відсотків у натуральне. В оцінці вимог про стягнення суми боргу та нарахованих відсотків Верховний Суд виходив з того, що зі спливом позовної давності це зобов`язання не підлягає судовому захисту, зберігаючись у натуральній формі - формі натурального зобов`язання, виходячи з таких міркувань. Слід також взяти до уваги висновки, викладені у постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, в якій кредитор звернувся із позовом про стягнення виключно сум за статтею 625 ЦК України. Вимога про стягнення основної суми боргу не заявлялася з очевидних причин щодо неї сплив строк позовної давності. Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, який відмовив кредитору у задоволені позову, колегія суддів змінила мотиваційну частину судового рішення та вказала на таке: «суди не звернули увагу, що приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги; за таких обставин, у задоволенні позовних вимог кредитора слід відмовити в зв`язку з тим, що позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги». З огляду на викладене, вимоги АТ «СЕНС БАНК» про стягнення 3% річних на суму заборгованості за кредитним договором, яка стягнута на підставі виконавчого напису, який було вчинено з порушенням вимог діючого законодавства та який є таким, що не підлягає виконанню, є безпідставними, оскільки у зв`язку із неможливістю прийняття до уваги виконавчого напису через його явну протиправність та відповідно пропуск позовної давності щодо основного зобов`язання, повернення кредитної заборгованості перетворилось на натуральне зобов`язання і не підлягає захисту в судовому порядку. З урахуванням викладеного, позовні вимоги АТ «Сенс Банк» є безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити. Оскільки в задоволенні первісного позову відмовлено, у відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені АТ «Сенс Банк», покладаються на нього. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги задоволено частково (в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню), в зв`язку з чим згідно положень ст. 141 ЦПК України з АТ «СенсБанк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн.

Outcome: partial