Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В серпні 2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказали на те, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] . За час свого життя він не склав заповіт, тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. Позивачі, а також [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом та у встановленому порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення до нотаріуса з відповідними заявами. До складу спадщини ввійшов, зокрема житловий будинок площею 453,2 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок був збудований в період часу 2010-2015 років, згідно повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність індивідуального житлового будинку. Враховуючи, що житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , побудований в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, але право власності на нього не зареєстровано, тому майнові права забудовника житлового будинку ввійшли до складу спадщини. З цієї підстави [PERSON] та [PERSON] просили суд визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , по 1/6 частці прав та обов`язків забудовника житлового будинку площею 453,2 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а також за [PERSON] 4/6 частки прав та обов`язків забудовника цього житлового будинку. 2. Процесуальні дії у цивільній справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (т.1 а.с.52-53). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2023 року було задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про витребування у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Дідок В.В. належним чином завіреної копії спадкової справи, заведеної щодо майна [PERSON] (т.1 а.с.129-130). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2024 року було задоволено клопотання представника позивачів [PERSON] про витребування в архівного відділу Бориспільської міської ради Київської області належним чином завіреної копії рішення про виділення [PERSON] земельної ділянки (т.1 а.с.172-173). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про виклик та допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.174-176). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (т.1 а.с.183). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, було прийнято відмову представника позивача [PERSON] від допиту свідка [PERSON] (т.2 а.с.238-242). 3. Ставлення учасників цивільного процесу до пред`явленого позову. Позивачі та їх представник [PERSON] підтримали пред`явлений позов та наполягали на його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого вказав на те, що [PERSON] є єдиним забудовником домоволодіння [ADDRESS] . Спірний будинок введений в експлуатацію у 2015 році. Спадкодавець за час свого життя не порушував питання про право власності на частку у цьому будинок, визнаючи, що будинок належить [PERSON] Будинок був збудований на земельній ділянці, належній відповідачу, а також з використанням будівельних матеріалів, придбаних нею до шлюбу. Крім цього, [PERSON] все своє життя обіймав посади державного службовця та розмір його заробітної плати не дозволяв в значній мірі приймати участь у спільному будівництві. В той час як [PERSON] була успішним підприємцем та несла основний тягар в будівництві будинку. За таких обставин, права та обов`язки забудовника спірного житлового будинку не ввійшли до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Тому представник відповідача [PERSON] просив відмовити в задоволенні пред`явленого позову (т.1 а.с.73-77). Представник Бориспільської міської ради Київської області у судове засідання не з`явився. Натомість, заступник міського голови [PERSON] направив до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу без участі представника міської ради та при вирішенні спору покладається на думку суду (т.1 а.с.58). Приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Дідок В.В. також направила до суду заяву про розгляд цивільної справи за її відсутності (т.1 а.с.67). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 12 листопада 1999 року [PERSON] уклала з [PERSON] шлюб, зареєстрований у ВРАГС Бориспільського міськвиконкому Київської області, про що був складений відповідний запис за №356. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (т.1 а.с.86). 22 серпня 2008 року [PERSON] було присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] (т.1 а.с.87). 13 вересня 2010 року [PERSON] приватизувала земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:07:014:0034 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №883034 від 13 вересня 2010 року (т.1 а.с.82-83). 19 жовтня 2010 року [PERSON] подала до інспекції ДАБК у Київській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт №291 (т.1 а.с.84), в якій відповідач повідомив про початок будівництва житлового будинку по [ADDRESS] . 23 січня 2015 року [PERSON] зареєструвала в Департаменті ДАБІ в Київській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації №КС142150230027 (т.1 а.с.88-92). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31 грудня 2021 року (т.1 а.с.14). Зі змісту інформаційної довідки зі спадкового реєстру №68495990 від 11 лютого 2022 року (т.2 а.с.14) вбачається, що за час свого життя спадкодавець не склав заповіт. Тому після його смерті спадкування здійснювалось за законом. До спадкоємців першої черги за законом належать [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми [PERSON] , а також його дружина [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 листопада 1983 року та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 31 серпня 2007 року (т.2 а.с.17), копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 липня 1990 року (т.2 а.с.20), копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 11 листопада 1999 року та копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 22 серпня 2008 року (т.2 а.с.9, 10). Зі змісту листа начальника РС виконавчого комітету Бориспільської міської ради №20-36-1983 від 17 лютого 2022 року (т.2 а.с.15) вбачається, що на день відкриття спадщини [PERSON] постійно проживала разом з [PERSON] в кв. [ADDRESS] . Крім того, 11 лютого 2022 року відповідач подав приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Дідок В.В. заяву про прийняття спадщини (т.2 а.с.6-7). 28 квітня 2022 року [PERSON] та [PERSON] також подали приватному нотаріусу Бориспільського районного нотаріального округу Дідок В.В. заяви про прийняття спадщини (т.2 а.с.15-16, 18). Ці обставини свідчать про те, що позивачі та [PERSON] у встановленому порядку своєчасно прийняли спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] . Спірні правовідносини регулюються гл.24 «Набуття права власності» розділу І «Право власності» книги третьої «Право власності та інші речові права» та гл.84 «Загальні положення про спадкування» книги шостої «Спадкове право» ЦК України, а також гл.7 «Право особистої приватної власності дружини та чоловіка» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України. 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. 5.1. норми матеріального права. Відповідно до ч.1 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно з ч.2 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. 5.2. норми процесуального права. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що будівництво житлового будинку по [ADDRESS] було завершено в період часу, протягом якого [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачем. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 05 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на спірний об`єкт будівництва. Однак в матеріалах цивільної справи міститься копія наказу директора радгоспу «Бориспільський» №347 від 26 листопада 1992 року (т.1 а.с.80), яким було виділено [PERSON] , яка на той час мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », земельну ділянку площею 0,10 га для здійснення індивідуального будівництва в м. Бориспіль. Рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради №42/1 від 02 березня 1993 року (т.1 а.с.81) вказана земельна ділянка була передана у безстрокове користування відповідача. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є сусідом відповідача. Тому йому відомо про те, що в 1996 році [PERSON] разом зі своїм батьком та першим чоловіком розпочали будівництво на вказаній земельній ділянці. Зокрема, ними був облаштований фундамент житлового будинку та зведені стіни. Станом на день укладення шлюбу між відповідачем та [PERSON] на земельній ділянці була закінчена «коробка» житлового будинку. [PERSON] брав участь лише в облаштуванні даху, а також у проведенні внутрішніх та оздоблювальних робіт. Будівництво житлового будинку було закінчено приблизно в 2005 році. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він доставляв щебінь, пісок та інші будівельні матеріали до земельної ділянки по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] стверджував, що на той час на вказаній земельній ділянці був облаштований котлован. Крім того, були підготовлені блоки та цегла для облаштування фундаменту та зведення стін житлового будинку. Послуги з доставки будівельних матеріалів оплачував перший чоловік відповідача, а не [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою відповідача. Їй відомо про те, що будівництво житлового будинку по [ADDRESS] розпочалось за декілька років до того, як [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він проживав однією сім`єю з відповідачем ще до того, як [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив про те, що в 1993 році відповідачу була виділена земельна ділянка, на якій було розпочато будівництво житлового будинку. З цією метою вони придбали блоки, цеглу (червону та білу), панелі та інші будівельні матеріали. Свідок [PERSON] стверджував, що станом на 1999 рік на земельній ділянці, розташованій по [ADDRESS] , була зведена, тобто закінчена, «коробка» житлового будинку. Аналіз наведених письмових доказів та показань свідків переконливо свідчить про те, що забудовником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , а не спадкодавець. Дійсно, зі змісту повідомлення про початок виконання будівельних робіт №291 від 19 жовтня 2010 року (т.1 а.с.84) та декларації про готовність об`єкта до експлуатації №КС142150230027 від 23 січня 2015 року (т.1 а.с.88-92) вбачається, що будівництво житлового будинку по [ADDRESS] нібито розпочалось лише в жовтні 2010 року, а закінчилось вже на початку 2011 року. Однак достовірність цих письмових доказів спростовується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Крім того, загальна площа об`єкта будівництва становить 453,3 кв.м., що презюмує об`єктивну неможливість зведення об`єкта нерухомого майно з такою площею лише три-чотири місяці. Та обставина, що під час шлюбу лише облаштовувався дах житлового будинку, а також проводились внутрішні та оздоблювальні роботи, спростовує презумпцію поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на спірний об`єкт будівництва. Тому до складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , не ввійшли жодні права та обов`язки відносно житлового будинку по [ADDRESS] . Адже позивачі мають лише право на відшкодування витрат, яких зазнав спадкодавець у зв`язку з його участю в облаштуванні даху, а також у проведенні внутрішніх та оздоблювальних робіт у вказаному об`єкті будівництва. Крім того, як роз`яснив Верховний Суд в постанові від 03 грудня 2018 року у справі №525/511/16-ц (провадження №61-323св18), системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (ч.1 ст.181, п.6 ч.1 ст.346, ст.ст.350 та 351 ЦК України) та «об`єкт незавершеного будівництва» (ст.331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення відносно неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та у порядку визначених цивільним законодавством. Не будучи до моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації та державної реєстрації права власності житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі такого будівництва (ч.3 ст.331 ЦК України), тобто сукупністю речей, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Однак будівництво житлового будинку по [ADDRESS] не тільки завершилось, а також вказаний об`єкт будівництва був прийнятий в експлуатацію. Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №341324687 від 02 серпня 2023 року (т.1 а.с.41) вбачається, що право власності на житловий будинок по [ADDRESS] залишається не зареєстрованим протягом багаторічного періоду часу. Тому цілком логічно, що житловий будинок по [ADDRESS] має статус об`єкта незавершеного будівництва. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] обрали неналежний спосіб захисту права, адже їм слід було звернутись до суду з позовом про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва житловому будинку по [ADDRESS] , а не визнання прав та обов`язків забудовника житлового будинку, правова природа яких взагалі не визначена чинним цивільним законодавством. Про неналежність такого способу захисту права свідчить навіть те, що неможливо поєднати розмір часток спадкоємців в спадщині з правами та обов`язками забудовника. З огляду на це суд вважає, що відсутні підстави для визнання за [PERSON] та [PERSON] прав та обов`язків забудовника житлового будинку по [ADDRESS] . Тому у задоволенні пред`явленого ними позову належить відмовити в повному обсязі. 7. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанцій до платіжної інструкції на переказ готівки від 02 серпня 2023 року № (т.1 а.с.1,2) вбачається, що при зверненні до суду [PERSON] та [PERSON] сплатили судовий збір у розмірі по 13420 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого ними позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачам витрат на оплату судового збору відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed