Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в Сокирянський районний суд Чернівецької області із вказаним вище позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позов посилався на те, що 11 червня 2005 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, під час якого у них народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 листопада 2014 року у справі №727/9385/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 квітня 2023 року у справі №725/2061/23 визначено місце проживання малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , разом з ним, батьком - [PERSON] . Стягнуто з відповідачки [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожного з дітей щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2023 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Зазначає, що від початку 2023 року відповідачка участі в утриманні та вихованні молодшого сина - [PERSON] не бере, ігнорує його дзвінки, не відповідає на його повідомлення, байдужа до потреб та необхідностей малолітнього сина, не відвідує та не цікавиться його життям, не виконує обов`язки щодо утримання. Діти зареєстровані та проживають разом з ним за адресою: [ADDRESS] , він самостійно піклується про них, матеріально забезпечує, надає їм піклування та турботу. Відтак, відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні дитини. Починаючи з січня 2023 року по сьогоднішній день обов`язки з виховання та утримання неповнолітнього [PERSON] виконує тільки він, як батько дитини. Він є особою молодого віку, здоровий та працездатний, на диспансерному наркологічному чи психіатричному обліку не перебуває, протипоказання для виконання опікунства та/або піклування відсутні. У період з 10 по 14 лютого 2024 року психологом [PERSON] проведено дослідження за дитиною, в результаті якого з`ясовано, що [PERSON] позбавлений материнської турботи та любові, потерпає від недостачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері. Мати не виконує ключові материнські функції, такі як надання емоційної підтримки, виховання, турбота та участь у житті дитини. Це викликає в дитини відчуття відсутності безпеки, невпевненості та неповаги. Додані до позовної заяви докази, на його думку, підтверджують факт самостійного виховання ним дитини, та, в свою чергу, самоусунення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків. Із врахуванням викладеного, просив позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Поляк М.В. направила на електронну пошту суду заяву про проведення судового засідання без присутності представника та позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, однак надіслала до суду заяву, в якій визнала заявлені позовні вимоги та зазначила, що вирішення питання щодо позбавлення її батьківських прав не має для неї принципового значення. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сокирянської міської ради Мельник І.Б. подала до суду письмову заяву в якій не заперечила щодо задоволення даного позову, просила розглянути справу без участі представника служби у справах дітей. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав, передбачених ч.4 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно ст.82 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, судом встановлено, що 11 червня 2005 року між [PERSON] та відповідачкою - [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №683, який рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 листопада 2014 року у цивільній справі №727/9385/14-ц - розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народились діти: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження [NUMBER] , видане 06.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції) та [PERSON] , [INFO] , (копія свідоцтва про народження [NUMBER] , видане 14.07.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції). Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 квітня 2023 року у справі №725/2061/23, із урахуванням ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18.05.2023 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх спільних дітей - [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. на кожного з дітей щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2023 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Відповідно до витягу №596370, виданого позивачу [PERSON] адміністратором ДНАП Чернівецької міської ради 08.02.2024 року про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, за адресою - [ADDRESS] зареєстровано троє осіб - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки лікаря-педіатра з виконанням ОРФ АПВ ПМД №1 (сімейного лікаря) від 06.02.2024 року №10 за медичною допомогою до КНП «Міська дитяча поліклініка» у разі захворювання неповнолітньої дитини [PERSON] , з метою профілактичних медичних оглядів та проведення профілактичних щеплень звертається батько дитини - [PERSON] . Згідно довідки Чернівецького ліцею №7, виданої 06.02.2024 року за №01-13/56, [PERSON] навчається у 6-А класі Чернівецького ліцею №7 Чернівецької міської ради. Відповідно до характеристики т.в.о. директора Чернівецького ліцею №7 Чернівецької міської ради, [PERSON] за час навчання зарекомендував себе як старанний, дисциплінований та комунікабельний учень. Має хороші здібності по засвоєнню навчального матеріалу. Проявляє високий інтерес до навчання та засвоює матеріал на високому рівні. Має схильність до предметів гуманітарного циклу. Швидко запам?ятовує навчальний матеріал. Виявляє творче мислення. На уроках завжди уважний та активний. Систематично виконує домашнє завдання та допомагає товаришам. Має добрий загальний розвиток. Бере активну участь у громадському житті класу, у роботі учнівського самоврядування, у заходах, що відбуваються в класі. Скромний, веселий, товариський, стриманий, але вразливий. Не піддається чужому впливу, завжди має власну думку. Має авторитет серед товаришів та підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Батько, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню сина, постійно цікавиться навчанням дитини, користується повагою та авторитетом серед інших батьків. Систематично відвідує батьківські збори та підтримує зв?язок з класним керівником. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Аналіз наведеної норми свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Таку правову позицію висловив ВС в справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21) від 26.04.2022 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дитиною, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дитиною. Судом встановлено, що з початку 2023 року сторони разом не проживають, шлюб між ними розірвано. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів також встановлено, що з того ж часу відповідачка не приймає участі в житті малолітньої дитини [PERSON] , не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Не забезпечує йому необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання дитиною освіти. Вказані обставини визнаються сторонами та ніким не оспорюються. Таким чином суд вважає, що відповідачкою свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дитини [PERSON] є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. ЄСПЛ неодноразово зауважував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Згідно висновку практичного психолога-консультанта за результатами психологічного дослідження [PERSON] від 15.02.2024 року, психологом [PERSON] в період з 10 по 14 лютого 2024 року проведено спостереження за малолітнім [PERSON] в результаті якого з`ясовано, що він повністю позбавлений материнської турботи та любові, потерпає від недостачі уваги з її сторони та страждає від нерозуміння таких вчинків своєї матері. Мати не виконує ключові материнські функції, такі як надання емоційної підтримки, виховання, турбота та участь у житті дитини. Це викликає в дитини відчуття відсутності безпеки, невпевненості та неповаги. Враховуючи емоційний стан дитини, її особистісні та індивідуальні особливості, необхідності зменшення рівня психологічної травматизації, створення сприятливої психологічної атмосфери, є несприятливим для психіки дитини її спілкування з матір`ю. У відповідності до вимог ч.ч.2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 квітня 2023 року у справі №725/2061/23 питання щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньоі? дитини [PERSON] , [INFO] вже вирішено, дане питання судом при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав не вирішується. За таких обставин, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому його слід прийняти, а позовні вимоги задовольнити. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1211, 20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved