Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. В провадження суду надійшла вказана позовна заява. Як на підставу позову представник позивача посилається на те, що він в період з 18 листопада 2009 року по 04 вересня 2019 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «СВП «КРИВОРІЖДОРВИБУХПРОМ», яке на цей час змінило назву на ТОВ «Проф. -Т.У.М.». Під час роботи на підприємстві відповідача він підпадав під вплив вібрації на робочому місті і концентрації аерозолю фіброгенної дії, показники яких перевищували гранично допустимі норми, і отримав професійні захворювання. Оглядом МСЕК йому визначено ступінь втрати професійної працездатності - 65%(50 % - по вібрації, 15% - по ХОЗЛ) і визнано інвалідом третьої групи безстроково. У зв`язку з ушкодженням здоров`я він зазнає моральних страждань, тому просить стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду, яку оцінює у розмірі 325 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 12 лютого 2024 позовна заява надійшла до суду. 19 лютого 2024 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Представник позивача надав клопотання про те, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримує. Інших заяв та клопотань від сторін не надходило. В зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. Позивач з 18 листопада 2009 року по 04 вересня 2019 року працював водієм автотранспортних засобів, автомобільна колона, ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром». Його стаж роботи становить 34 роки 10 днів, а професією - 29 років 04 місяці, з яких в умовах впливу шкідливих факторів - 09 років 09 місяців. 11 березня 2020 року позивачеві встановлені професійні захворювання: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою І стадії, І ступеня. СН О ст. Ризик 2, у поєднанні з полірадикулонейропатією (L5,S 1,С6,С7), з вираженими статико- динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м' язово - тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу дрібних суглобів з трофічними порушеннями; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легенів першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 13 травня 2020 року встановлено, що професійні захворювання позивача виникли внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди під час роботи водієм усіх марок дизельних автомашин по виведенню гірничої маси з кар`єру ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром», де він підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, підпадав під дію загальної технологічної вібрації. В п.18 Акту «Причина виникнення професійного захворювання (отруєння)» позивача зазначено таке: на робочому місці (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 2-5дБ і складає 69 дБ згідно з вимогами ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». На робочому місці (ТОВ «СВП «Криворіждорвибухпром:») концентрація пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму концентрацію у 1,35 разів і складає 2.7 м:г/м:3, згідно з ГОСТ 12.1 .005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны. На робочому місці (ПРАТ«ІнГЗК») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 5-13дБ і складає 120дБ згідно з вимогами ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». На робочому місці (ПРАТ«ІнГЗК») концентрація пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму концетрацію в 2,2-2,6 разів і складає 5.2 м:г/м:3, згідно з ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». На робочому місці (ПАТ «ПВП «Кривбасвибухпром») еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує допустимий рівень на 5дБ і складає 112 дБ відповідно до вимог ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації». В п.20 Акту зазначено, що встановити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань неможливо. Відповідно до інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання умови праці позивача відносились до ступеню "Шкідливі". При первинному огляді МСЕК від 04 червня 2020 року [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом. При огляді МСЕК від 26 квітня 2021 року [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з повторним переоглядом. При огляді МСЕК від 27 квітня 2023 року [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково. Наявність професійних захворювань у позивача також підтверджується наданими ним письмовими доказами, зокрема виписками із медичних карток стаціонарного хворого в період з 2017 по 2022 роки, випискою із медичної карти стаціонарного хворого за 2021 рік, з яких видно, що позивач проходив лікування в закладах охорони здоров`я з приводу професійних захворювань. Як видно із інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 12 лютого 2024 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «КРИВОРІЖДОРВИБУХПРОМ» змінило назву на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Проф - Т.У.М.». Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини, які регулюють відшкодування моральної шкоди. Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці: соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Статтею 6 цього Закону визначено, що умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (ст.13). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного Кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення, ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Висновок суду. Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, судом достовірно встановлено, що у зв`язку з отриманням професійних захворювань та встановленням стійкої втрати працездатності - 65% та третьої групи інвалідності безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманих професійних захворювань у позивача змінилися образ та якість життя, що завдає йому моральних страждань. Ушкодження здоров`я, втрата великого відсотка працездатності, постійні процеси лікування, прийоми ліків, перенесення фізичних страждань, спричиняє йому моральні страждання. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення йому при первинному огляді МСЕК 04 червня 2020 року 65% втрати професійної працездатності та третьої групи інвалідності з повторним переоглядом та встановлення повторно 27 квітня 2023 року 65% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві - відповідача. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 325 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Щодо утримання з суми компенсації моральної шкоди податку суд зазначає таке. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 3 250,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved