Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визнати таким, що не підлягає виконанню, Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. від 21 жовтня 2020 року. Посилається в позові на те, що 21 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. був вчинений Виконавчий напис, яким з нього на користь АТ`Альфа-Банк`стягнуто заборгованість у розмірі 16 714, 24 долари США за період з 01 липня 2017 року до 01 липня 2020 року, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 15 575,73 долари США, прострочена заборгованість за комісією та процентами - 1 138, 51 долари США. Вважає вчинений Виконавчий напис незаконним і таким, що не підлягає виконанню, з наступних підстав. Зазначає, що 25 жовтня 2007 року між ним та АТ`Альфа-Банк» був укладений Кредитний договір № 490050476. Рішенням Новозавдського районного суду м.Чернігова від 14 липня 2014 року з нього стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором і на момент вчинення Виконавчого напису 17 червня 2020 року було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. З урахуваннм цього вважає, що відповідач, звернувшись за вчиненням Виконавчого напису, намагається повторно стягнути з нього вказану заборгованість. Вважає також, що приватним нотаріусом при вчиненні Виконавчого напису не було перевірено наявності спору за вказаним кредитним договором, оскільки розрахунок заборгованості вчинено банком одноособово. Крім того, зазначає, що в Виконавчому написі не вказано, які документи банком були подані для його вчинення, як це передбачено постановою КМУ №1172 від 29 червня 1999 року та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 20212 року. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 21 серпня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третім особам копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам для подання до суду письмових пояснень. На день ухвалення рішення ні відповідач, ні треті особи своїм правом не скористалися, відзив на позов та пояснення не подали. Однак,11 жовтня 2023 року відповідач подав пояснення у порядку ст.43 ЦПК України, в яких проти позову заперечує. Зазначає, що відповідно до судової практики звернення за вчиненням Виконавчого напису за наявності рішення суду про стягнення заборгованості не є подвійним стягненням, оскільки на момент вчинення Виконавчого напису грошове зобов`язання позивачем не було виконано. Крім того, звернув увагу на те, що подані для вчинення Виконавчого напису документи відповідали вимогам Закону України «Про нотаріат» та главі 16 Порядку вчинення нотаріальних ді нотаріусами України від 22 лютого 2012 року. В обгрунутвання вказаного твердження посилається на те, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, якою визнано незаконною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів» не була виконана належним чином. Таким чином, банк мав право подавати кредитний договір для вчинення Виконавчого напису без його нотаріального посвідчення. З урахуванням цього просить у позові відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 жовтня 2007 року між позивачем та АТ «Альфа-Банк» був укладений договір № 490050476. Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа Банк» є АТ «Сенс Банк». Відповідно до п.2.3 договору строк виконання зобов`язання за кредитним договором - 25 жовтня 2013 року. 06 січня 2009 року між сторонами був укладений договір про внесення змін до кредитного договору, яким строк повернення кредиту сторонами був погоджений 25 жовтня 2017 року. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації» Всеукраїнський фінансовий союз» від 24 квітня 2014 року з позивача на користь банку стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором. На підставі вказаного рішення Новозаводським районним судом м.Чернігова ухвалою від 01 липня 2014 року був виданий виконавчий лист на примусове виконання рішення третейського суду. 21 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. був вчинений Виконавчий напис, яким з позивача на користь АТ «Альфа-Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 16 714, 24 долари США за цим же кредитним договором. За змістом Виконавчого напису заборгованість стягується за період часу з 01 липня 2017 року до 01 липня 2020 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.М. від 12 листопада 2020 року було відкрито виконавче провадження № 63602776. Цим же приватним виконавцем 17 чеврня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62369017 на підставі виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова виконавчого листа. ( а.с. 36 - 48 ) За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону України «Про нотаріат» та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до ст. ст.88 Закону України « Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно зі ст.87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку, визнано незаконними та нечинними. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року рішення суду залишено без змін. Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, застосуванню при вирішенні спору підлягає постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29 червня 1999 року / в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року /. Пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, при вчиненні Виконавчого напису подані відповідачем документи не відповідали зазначеним вимогам. Крім того, з точки зору ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Будь-яким чином перевірити безспірність заборгованості по Кредитному договору суд позбавлений можливості, такий обов`язок на суд не покладається, оскільки довести безспірність такої заборгованості, з точки зору викладеного вище обґрунтування, має стягувач при зверненні до нотаріуса. Як зазначено вище, 17 чеврня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62369017 на підставі виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова виконавчого листа. Будь-яких данх про його виконання в розпорядження суду сторонами не надано. Крім того,строк виконання зобов`язання за умовами кредитного договору настав 25 жовтня 2017 року. В свою чергу, заборгвоаніть за Виконавчим написом стягнута станом на 01 липня 2020 року. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З урахуванням цього,доводів позивача, не спростованих відповачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача, виходячи з наступного. Як приведено в вище зазначеній постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Таким чином, рішення Київсього апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, якими визнано незаконними та нечинними зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до Переліку переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів набрало законної сили і з цього моменту вказані зміни втратили свою чинність. При вирішенні спору суд також враховує наступне. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Крім того, суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Тобто, рівними є не тільки права, а й обов`язки сторін у справі. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Виходячи з цих обставин, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урхуваннм цього, з відповідача на користь позивача підлягає сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved