Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Позивач у жовтні 2021 року звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Товарна біржа «Нерухомість-південь», в якому просила: визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна №2577 укладений 30.09.1998 року на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» квартири [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] , діючими від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , з одного боку та [PERSON] , [PERSON] , діючою від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини [PERSON] дійсним; визначити частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці за кожним. Ухвалою Центрального\~районного суду\~м.\~Миколаєва від\~23.11.2021\~року відкрито\~загальне позовне\~провадження у\~справі.\~Одночасно з\~цим витребувано у Третьої миколаївської\~державної нотаріальної\~контори копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] 07.03.2023 року на виконання цієї ухвали суду надано відповідь, в якій зазначено що запитувана спадкова справа заведена Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області. Ухвалою суду від 20.03.2023 року витребувано у Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області копію спадкової [PERSON] 16.05.2023 року на виконання цієї ухвали Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області суду надано запитувану спадкову справу. Ухвалою суду від 04.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. [PERSON] , яка представляє інтереси позивача до суду надійшла заява, у якій представник просив провести розгляд справи за її з позивачем відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідачі правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] , [PERSON] , діюча від свого імені, а також від імені своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , на Товарній біржі «Нерухомість -Південь» 30.09.1998 року укладено договір №2577 купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно із пунктом 5 цього договору, продаж вчинено за 27 500 гривень, які продавці одержали до підписання цього договору. Також у договорі зазначено, що договір підлягає реєстрації в Миколаївському бюро технічної інвентаризації. Даний договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований Товарною Біржею «Нерухомість Південь» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №2577 від 30.09.1998 року. Відповідно до реєстраційного напису на документі о праві приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] - зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за реєстровим №18921 від 02.10.1998 року у ММБТІ. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог про визнання угоди купівлі-продажу дійсною суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. У даному випадку біржова угода укладена у 1998 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору купівлі-продажу від 30.09.1998 року №2577 слідує, що ця угода укладена на Товарній Біржі «Нерухомість Південь» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір №2577 від 30.09.1998 року, укладений на Товарній біржі «Нерухомість - Південь» між [PERSON] , [PERSON] , діюча від свого імені, а також від імені своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири [ADDRESS] у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 02.10.1998 року (за реєстровим № 18921). Зі змісту договору від 30.09.1998 року № 2577 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 27 500 гривень. Відповідно до відомостей наданих КП ММБТІ від 28.09.2021 року, станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2577 від 30.11.1998, укладеного та Товарній Біржі «Нерухомість-Південь», зареєстровано БТІ 01.10.1998. Біржову угоду договір купівлі-продажу №2577 від 30.09.1998 року укладений Товарній біржі «Нерухомість-Південь» між [PERSON] , [PERSON] , діюча від свого імені, а також від імені своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №18921 слід визнати дійсною. Вирішуючи питання про визначення частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] між співвласниками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частці за кожним суд зазначає таке. [PERSON] , [INFO] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 30.09.2021 року Першою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області [PERSON] видано роз`яснення норм діючого законодавства, в якому зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.09.1998 року померлий, [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] . Цей договір був укладений на товарній біржі «Нерухомість-південь», що не відповідає вимогам цивільного законодавства відносно належного документу, що посвідчує право власності. Окрім того право власності зареєстровано на праві спільної сумісної власності, що не дає змогу визначити склад спадкового майна та рекомендовано звернутися до суду. Як вбачається з спадкової справи №304/2021 [PERSON] , який помер [INFO] , залишив [PERSON] , [INFO] , належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ). Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено: [PERSON] , мати [PERSON] . Частина перша статті 355 ЦК України вказує на те, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина друга, третя та четверта статті 355 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України). Зважаючи на викладене вище суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності позивачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно із приписів статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (частина перша статті 370 ЦК України). Матеріали справи № 490/8360/21 не містять доказів наявності домовленості між співвласниками щодо визначення розміру їх часток у праві спільної сумісної власності на зазначену вище квартиру. Тому суд дійшов висновку, що частки позивача, [PERSON] та померлого [PERSON] є рівними та складають по 1/3 на кожного співвласника. За такого, слід визначити, що частки співвласників у квартирі [ADDRESS] є рівними та складають по 1/3 частці за кожним співвласником. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved