Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою в якій вказує, що 13.02.2021 року між нею та [PERSON] був зареєстрваний шлюб. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що протягом останнього року спільне життя між ним із відповідачем поступово почало погіршуватись, були неодноразові сеперечки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судововому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] , 13.02.2021 року було зареєстровано шлюб Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис - № 18. Як вбачається із повторно виданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 71 від 16.02.2024 року, у сторін по справі є син - [PERSON] , [INFO] . Із копії вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20.10.2022 року, судом встановлено, що [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушеннь та призначено йому покарання пов`язане із позбавленням волі. Станом на день подачі позовної заяви до суду [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі "Сокирянська виправна колонія (№67)", що підтверджується листуванням із відповідачем та супровідними листам із установи. Судом також встановлено, що згідно довідки від 16.02.2024 р. № 03, позивачка [PERSON] розом із сином дійсно на даний час тимчасово перебуває в ОКУ "Чернівецького обласного центру соціально-психологічної допомоги" та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності в Україні 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина те, що відповідач, зі слів позивача офіційно не працює, бере до уваги обов`язок батьків фінансово забезпечувати дитину в рівних частках. Враховуючи фактичні обставини справи, взаємини сторін, відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не буде порушувати її прав та відповідатиме принципу рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дитини. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини в даному віці. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved