Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності. Відповідач позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу за її відсутності. \~ \~ \~ \~Представник позивача адвокат Аждер В.А. на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі та у відсутності позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07.09.2022р.; розписка [PERSON] від 07.09.2022р. про отримання грошових коштів за договором купівлі-продажу нерухомого майна; акт прийому-передання за договором купівлі-продажу від 07.09.2022р.; витяг № 312404366 від 14.10.2022р. з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію 11.10.2022р. за [PERSON] права власності на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] ; витяг № 36470784 від 20.04.2015р. з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію 18.04.2015р. за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0987 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124110100:02:001:0013, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); витяг № НВ-5106507532018 від 05.07.2018р. з державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,0987 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124110100:02:001:0013; витяг № ІУ161220930618 з реєстру будівельної діяльності єдиної державної електронної системи у сфері будівництва на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] ; технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] ; пропозиція звернення [PERSON] до [PERSON] від 20.01.2023р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що у вересні 2022 року сторони домовились про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0987 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5124110100:02:001:0013. 07 вересня 2022 року між сторонами було укладено відповідний письмовий договір купівлі-продажу. Позивач передала відповідачу гроші за купівлю майна, а відповідач передала позивачу нерухоме майно в натурі, ключі від будинку та наявну документацію. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонувала відповідачу привести їх домовленість у відповідність до вимог закону. Однак на вимогу позивача відповідач повідомила, що поки не може цього зробити, так як на час укладення договору, вона не встигла зареєструвати право власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. Про існування цих обставин, позивач до укладення договору не знала. Перед укладенням угоди, позивачу було пред`явлено правовстановлюючі документи на нерухоме майно. При цьому, на час укладення договору купівлі-продажу від 07 вересня 2022 року, відповідачем у встановленому законом порядку не була проведена державна реєстрація права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Лише 11 жовтня 2022 року державним реєстратором виконкому Ренійської міської ради була проведена державна реєстрація права власності на вищезазначений житловий будинок та видано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за відповідачем права власності на вказане нерухоме майно від 14 жовтня 2022 року. Враховуючи наведене, позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням щодо посвідчення укладеного між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 вересня 2022 року у нотаріуса, однак відповідач кожного разу відмовлялась, мотивуючи це станом здоров`я та нестачею вільного часу. Таким чином, оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного між сторонами договору нерухомого майна, позивач для захисту своїх прав на нерухоме майно звернулась із позовом до суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивач [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0987 га, за цією ж адресою, кадастровий номер 5124110100:02:001:0013, вона не знала і не могла знати про те, що відповідач не мала права на відчуження нерухомості, так як житловий будинок не був зареєстрований у передбаченому законом порядку. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку, земельної ділянки, та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухоме майно за позивачем як за добросовісним набувачем. Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача.

Outcome: approved