Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою відповідно до якої просить суд ухвалити рішення, яким скасувати обтяження арешт, накладений постановою прокурора прокуратури м. Кременчука від 26.02.2009 року на нежиле приміщення з додатковим входом, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 115,4 кв.м. В обґрунтування позову зазначено, що йому на праві приватної власності належить вбудоване адміністративне приміщення з додатковим входом, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 115,4 кв.м., що стверджується договором купівлі- продажу нежитлового приміщення ВМВ №186820 від 24 січня 2009 року. Під час розслідування кримінальної справи №09825014 у 2009 році постановою прокурора прокуратури м. Кременчука від 26.02.2009 року накладено обтяження за типом арешт нерухомого майна на нежиле приміщення з додатковим входом, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 115,4 кв.м. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 27.02.2009 року за №8504608 Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови прокурора прокуратури м. Кременчука від 26.02.2009 року накладено обтяження за типом арешт нерухомого майна на нежиле приміщення з додатковим входом, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 115,4 кв.м. Власником вказаного нерухомого майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначений [PERSON] .. Оскільки на час накладення арешту вказане нерухоме майно [PERSON] не належало, а належало йому на праві особистої власності, в зв`язку з накладеним арештом у нього відсутня можливість в повній мірі розпоряджатися своїм нерухомим майном, він змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.02.2024 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 07.03.2024 позивачем вказані в ухвалі Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.02.2024 недоліки усунуто. Ухвалою Крюківського\~районного суду\~м.\~Кременчука Полтавської\~області від\~11.03.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, завчасно подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у його відсутність. Представник позивача Полтавської обласної\~прокуратури \~Анюховська Н.Мв\~судовому засіданні\~позовні вимоги\~ [PERSON] \~визнала,\~не заперечувала\~щодо зняття\~арешту накладеного постановою прокурора прокуратури м. Кременчука від 26.02.2009 на нежиле приміщення з додатковим входом, що знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 115,4 кв.м., оскільки при накладенні арешту на вказане нерухоме майно в рамках кримінального провадження порушеного відносно [PERSON] прокурором не було встановлено, що воно було продано та належало [PERSON] .. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з інформаційної довідки №344564722, що містить інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 29.08.2023, Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н ст. слідчого прокуратури м. Кременчука Цифри К.А. від 26.02.2009 накладено обтяження за типом арешт нерухомого майна на нежиле приміщення, вбудоване адміністративне приміщення з додатковим входом загальною площею 115,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Власником вказаного нерухомого майна вказаний [PERSON] 05 жовтня 2023 року адвокатом С. Черновим зроблено запит до Кременчуцької окружної прокуратури, про надання відомостей щодо накладення арешту на нежиле приміщення вбудоване адміністративне приміщення з додатковим входом загальною площею 115,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . З листа, наданого Кременчуцькою окружною прокуратурою 20.10.2023 за вих.№52-185-23, на адвокатський запит, вбачається, що прокуратурою здійснювалось досудове розслідування у кримінальній справі №09825014 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.175 КК України. Вищевказана кримінальна справа скерована 25.09.2009 до Крюківського районного суду м. Кременчука для розгляду по суті. Іншими відомостями, які в запиті, зокрема щодо постанови про зняття арешту, Кременчуцька окружна прокуратура не володіє. Згідно довідки, наданої Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області від 01.02.2024, кримінальна справа № 1п-163/2009 з поданням про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] знищена згідно із актом знищення № 9 від 20.09.2018. З постанови Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28.10.2009 у справі № 1п-163/2009 вбачається, що до суду з поданням звернувся старший слідчий прокуратури м. Кременчука Полтавської області за погодженням із прокурором м. Кременчука, де вказав, що 25.02.2009 прокурором м. Кременчука порушено кримінальну справу за фактом безпідставної невиплати заробітної плати директором ТОВ «НВП «С-нет» [PERSON] працівникам підприємства за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 175 КК України. У зв`язку з тим, що до притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] здійснив виплату заробітної плати слідчий за погодженням із прокурором просив суд звільнити [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ч.3 ст. 175 КК України. Вказаною постановою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 175 КК України на підставі ч.3 ст. 175 КК України, скасовано міру запобіжного заходу підписку про невиїзд. Постанова набрала законної сили. Питання щодо зняття арешту з нежилого приміщення, вбудоване адміністративне приміщення з додатковим входом загальною площею 115,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , накладеного в рамках кримінальної справи №09825014 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, не вирішувалось. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується договором купівлі продажу нежитлового приміщення від 24.01.2009, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Татаринцевою І.А., зареєстрованого в реєстрі за №318, витягом з Державного реєстру правочинів №6931512 від 24.01.2009, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21847665 від 12.02.2009, власником на час накладення арешту на нерухоме майно - нежиле приміщення, вбудоване адміністративне приміщення з додатковим входом загальною площею 115,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , як і на даний час, був не [PERSON] , а [PERSON] .. Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України\~право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність набуття позивачем права власності на нежиле приміщення, вбудоване адміністративне приміщення з додатковим входом загальною площею 115,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , при цьому як встановлено судом, вказане нерухоме майно позивач набув у власність до накладення постановою б/н ст. слідчого Прокуратури м. Кременчука Цифри К.А. від 26.02.2009 на нього арешту в рамках кримінальної справи №09825014 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, розгляд якої проводився за правилами КПК України 1960 року. Відповідно до ст.126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст.170\~КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Відповідно до п.9 розділу ХІ «перехідних положень» КПК 2012 року\~\~питання про зняття арешту\~\~з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства\~\~до дня набрання чинності\~\~цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ЦПК у редакції, чинній на час розгляду справи судом,\~\~спори про цивільне право, пов`язані із належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства\~\~у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, яка не є стороною кримінального провадження. У пункті 21.1 Постанови Великої Палати Верховного суду від30.06.2020 року по справі № 727/2878/19 було сформовано такий правовий висновок: «Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним\~кодексом України (далі КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України\~1960\~року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України\~2012\~року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства». Тобто, Велика Палата Верховного суду визначила в даному пункті дві підстави для розгляду справи в порядку цивільного чи/то господарського судочинства, а саме: особа, на майно якої накладено арешт, не була учасником кримінального провадження; завершеного (вироком, постановою про закриття провадження) у порядку передбаченому КПК України 1960 року. В даному випадку, позивач не був учасником кримінальної справи №09825014 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, яка розглядалася у порядку, передбаченому КПК України 1960 року, а тому, на вказані правовідносини розповсюджуються положення саме цивільно-процесуального законодавства України. Відповідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ утручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст. 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 ЦК України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391\~цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що позивач [PERSON] не був учасником кримінальної справи №09825014 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, в рамках якої накладено арешт на належне йому нерухоме майно, в позасудовий спосіб не може зняти арешт з майна та захистити своє порушене право власності, а наявність такого арешту обмежує його право вільно розпоряджатись належним йому нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved