Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» 28 січня 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2019 року позов залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки з додержанням вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, з метою усунення яких 4 березня 2019 року позивачем було подано виправлений позов. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року позовну заяву було прийнято до провадження суду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2019 року клопотання відповідача про витребування доказів було повернуто. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2019 року у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відповідачу було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відповідачу було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2019 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі 200/20214/2015 за позовом [PERSON] до ПАТ «Дніпрогаз» та Дніпропетровського державного регіонального науково-технічного центру стандартизації, метрології та сертифікації, третя особа [PERSON] про визнання дій неправомірними, визнання незаконним та скасування актів та зобов`язання вчинити дії та за зустрічним позовом ПАТ «Дніпрогаз» до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення збитків. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2024 року провадження по справі було поновлено. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив, письмових поясненнях, а його представник у ході судового розгляду, посилалися на те, що відповідач є побутовим споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , йому відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Правилами постачання природного газу. Після набрання чинності ЗУ «Про ринок природного газу» встановлений порядок укладання договорів зі споживачами, у тому числі побутовими, на підставі Типового договору розподілу газу. Фактом приєднання споживача до умов типового договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про бажання укласти такий договір: підписання заяви-приєднання та/або сплата рахунка оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Таким фактом з боку [PERSON] є споживання природного газу та оплата рахунків за газопостачання. З 01 липня 2015 року внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, газопостачання природного газу для споживачів здійснює ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». Розрахункові рахунки зі спеціальним режимом використання АТ «Дніпрогаз» були закриті. Наявна заборгованість споживачів, яка існувала на час надання послуг АТ «Дніпрогаз», надходила на рахунки позивача, після чого, згідно з договором доручення, суми заборгованості фізичних осіб за постачання природного газу до 30 червня 2015 року, які надходили на рахунки позивача, перераховувалися останнім на рахунки АТ «Дніпрогаз». Відповідач споживав природний газ, проте своєчасно не сплачував послуги з газопостачання, у зв`язку з чим за період з 31 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 25\~389 грн. 39 коп. Відповідач стверджує, що з 29 липня 2014 року газові прилади були відключені та опломбані представниками АТ «Дніпрогаз», тому фактичне газопостачання було відсутнє, що спростовується зафіксованою передачею до ТОВ «Дніпропетровськагаз збут» показників встановленого приладу обліку та споживання відповідачем природного газу за період з жовтня 2015 року по квітень 2017 року та з грудня 2018 року по теперішній час. Станом на 01 червня 2019 року сума заборгованості складає 22\~191 грн. 29 коп. Позивач у позовних вимогах просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 25\~389 грн. 39 коп., три відсотки річних у розмірі 2\~138 грн. 33 коп. та інфляційні втрати у розмірі 7\~817 грн. 70 коп., а також 1 921 грн. судового збору. Представник позивача засобами електронного зв`язку направив до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у своєму відзиві та додаткових поясненнях, а також у ході судового розгляду, проти позовних вимог заперечував, зазначивши, що він договорів з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не укладав, анкету-заяву не отримував, наявність відкритого особового рахунку не є доказом приєднання до умов договору. 29 липня 2014 року усі газові прилади в будинку [ADDRESS] було відімкнено та опломбовано працівниками ПАТ «Дніпрогаз», станом на теперішній час прилади не під`єднані. З 05 травня 2017 року по 20 грудня 2018 року належний йому будинок було від`єднано від газопостачання, що підтверджується актами. За спожитий газ він сплачував завжди, що підтверджується копіями квитанцій. Зазначив, що з позовом до суду ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» звернувся у січні 2019 року, а позовні вимоги заявляє про стягнення заборгованості за період з жовтня 2015 року, тому просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог за період з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року. При нарахуванні заборгованості позивачем не взято до уваги, суми, сплачені ним спожитий газ за період з жовтня 2015 року по листопада 2018 року у розмірі 23\~997 грн. У своїй заяві до суду справу просив розглянути за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] , на його ім`я відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . 29 липня 2014 року ПАТ «Дніпрогаз» до домоволодіння [ADDRESS] було припинено газопостачання у зв`язку з порушенням строків оплати за надані послуги (а.с. 31). Згідно з актом ПАТ «Дніпрогаз» від 10 грудня 2014 року у домоволодінні [ADDRESS] відключені газові прилади та припинено подачу газу у зв`язку із заборгованістю у розмірі 12\~587 грн. 38 коп. (а.с 32, 33). 03 серпня 2015 року між ПАТ «Дніпрогаз» і ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» укладено договір доручення № 16477/01/201695, відповідно до умов якого повірений зобов`язується від імені та за рахунок довірителя провести діяльність щодо збору грошових коштів зі споживачів природного газу боржників довірителя, яким до 30 червня 2015 року надавалася послуга і заборгованість яких не погашена (а.с. 91-92, 93). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до АТ «ОГС «Дніпрогаз», треті особи ДП Дніпропетровського регіонального державного науково-технічного центру стандартизації, метрології та сертифікації, [PERSON] та [PERSON] про визнання дій неправомірними і зобов`язання вчинити дії та у задоволенні зустрічних позовних вимог АТ «ОГС «Дніпрогаз» до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення збитків відмовлено (а.с. 135-139). Згідно із розрахунком нарахувань за спожитий природній газ [PERSON] з 2012 року по 30 червня 2015 року (а.с. 109), грошові кошти, сплачені у період з 01 листопада 2015 року по 31 травня 2017 року у розмірі 25\~402 грн. 32 коп. зараховані на підставі договору доручення № 16477/01/201695 АТ «Дніпрогаз». Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з врахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи регулюють Правила постачання природного газу, затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року № 1382/27827. Відповідно до пункту 3 Розділу І Правил постачання природного газу постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року затверджено «Типовий договір розподілу природного газу», який у відповідності до п. 1.1 є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Згідно із пунктом 1.1. Типового договору договір постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831 є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу, як товарної продукції постачальником. Згідно із п. 1.2. Типового договору, умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до ЗУ «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем. Пунктом 1.3. Типового договору встановлено, що договір розподілу газу є договором приєднання, який укладається з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви - приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку у установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально. Відповідно до положень Глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі, побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Отже враховуючи, що позивач споживав природний газ, за що ним були проведені оплати після офіційного опублікування договору, він вважається таким, що дав згоду на приєднання до умов вказаного вище договору. Згідно з п.2.1. Постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» (далі-Договір) За цим Договором Постачальник зобов`язується постачати природний газ Споживачу в необхідних для Споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати Постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ, згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494. Відповідно до п. 1 глави 4 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України). [PERSON] , як споживач послуг, свої зобов`язання щодо своєчасності плати за фактично отримані послуги належним чином не виконує, у зв`язку з чим, відповідно до розгорнутого розрахунку (а.с. 88 оберт-89), має перед позивачем заборгованість у розмірі 22\~191 грн. 29 коп. з урахуванням сплати за період з березня 2019 року по травень 2019 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин, посилання відповідача на безпідставність заявлених до нього позовних вимог у зв`язку із відсутністю укладеного договору, не заслуговує на увагу, оскільки факт оплати за спожитий природний газ, у тому числі після відкриття провадження по справі, підтверджено матеріалами справи та не заперечувалося відповідачем. З приводу заяви [PERSON] про застосування строків позовної давності в частині стягнення заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року, суд приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає за наступних підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2018 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ відмовлено (а.с. 12). З даної ухвали вбачається, що із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природній газ позивач звертався у листопаді 2018 року, проте на підставі п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, у зв`язку з тим, що боржник зареєстрованим не значиться, йому було відмовлено. Після отримання ухвали суду від 20 грудня 2018 року ТОВ про відмову у видачі судового наказу «Дніпропетровськгаз збут» звернулося до суду в позовному провадженні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не був пропущений. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. З урахуванням викладеного, оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності у їх сукупності, суд приходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості у розмірі 22\~191 грн. 29 коп. з урахуванням сплати за період з березня 2019 року по травень 2019 року, трьох відсотків річних у розмірі 2\~138 грн. 33 коп. та інфляційних втрат у розмірі 7\~817 грн. 70 коп., а разом 32\~147 грн. 32 коп. Ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір. Суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1\~747 грн. 19 коп. (32\~147 грн. 32 коп. х 1\~921 грн. / 35\~345 грн. 42 коп. = 1\~747 грн. 19 коп.). Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 33\~894 грн. 51 коп. (32\~147 грн. 32 коп. + 1\~747 грн. 19 коп. = 33\~894 грн. 51 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial