Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду про видачу обмежувального припису, просить суд винести обмежувальний припис, визнати [PERSON] [INFO] кривдником, а її [PERSON] особою, яка постраждала від домашнього насильства, видати обмежувальний припис, яким протягом шести календарних місяців з моменту винесення рішення заборонити [PERSON] [INFO] : - перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та будинку за адресою: [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~наближатися на відстань до 1 км. до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та будинку за адресою: [ADDRESS] ; - \~ \~ \~ \~наближатись на\~відстань 500\~(п`ятсот)\~метрів до\~ [PERSON] (у\~громадських місцях)\~та в\~будь-який\~спосіб спілкуватися\~з нею;\~ -\~вести листування,\~телефонні переговори\~з [PERSON] \~або контактувати\~з нею\~через інші\~засоби зв`язку\~особисто і\~через третіх\~осіб.\~Зазначає,\~що впродовж\~декількох років\~систематично потерпає\~від насильства\~зі сторони\~свого чоловіка\~ [PERSON] ,\~його поведінка\~негативно впливає\~на здоров`я,\~моральний стан\~та працездатність,\~він постійно\~її принижує,\~погрожує фізичною\~розправою,\~систематично вчиняє\~психологічне домашнє\~насилля та\~фізичне насильство,\~штовхає та\~б`є.\~Після щоденних\~скандалів,\~сварок,\~образ нецензурними\~словами та\~погроз з\~боку чоловіка,\~вона не\~може вести\~розмірений спосіб\~життя,\~відчувати себе\~у безпеці,\~оскільки,\~ [PERSON] \~не контролює\~свої дії.У зв`язку\~з проявом\~такої агресивної\~та неадекватної\~поведінки,\~вона \~неодноразово зверталась\~до працівників\~поліції.Також зазначає, що [PERSON] \~здійснював їй\~перешкоджання в\~користуванні нею\~житловим \~будинком,\~що належить\~їй на\~праві власності\~в [ADDRESS] .Відносно нього було складено адміністративний протокол за № 200768 ст. 173-2 ч.1 КУпАП. Заявниця зазначає, що поведінка [PERSON] ніяким чином не змінюється, впродовж декількох років вона потерпає від насильства, це відображається на стані її здоров`я, оскільки, будь-яке хвилювання або насильство щодо неї може завдати непоправних наслідків її здоров`ю та є реальною загрозою її життю. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали повністю та просять суд її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечили проти задоволення заяви, посилаючи на те, що будь-якого домашнього насильства, він не вчиняв, всі повідомлення [PERSON] є наклепом, що вчинено нею зумисно. Окрім того суду не надано жодних відомостей щодо результатів розгляду її звернень працівниками поліції (інформації про відкриття кримінального провадження, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності тощо), вочевидь, з огляду на те, що жоден із зазначених нею фактів не був підтверджений. Справа про адміністративне правопорушення за протоколом від 11.02.2024 року розглянута Тернопільським міськрайонним судом та провадження у ній закрито за відсутністю складу та події адміністративного правопорушення, а терміновий заборонний припис серії АА N 162344 від 11.02.2024 скасовано рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 р. у справі №500/955/24. Просять звернути увагу, що поведінка [PERSON] зводиться до невдалих її намагань звинуватити [PERSON] у вчиненні домашнього насильства, зумовлена неприязними відносинами, що пов`язано із розглядом судом справи про розірвання шлюбу між сторонами, вирішення ними питання щодо поділу майна подружжя, подальшого виховання дітей та інших особистих питань. Заслухавши пояснення учасників справи та їх представників, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19.03.2023 по справі №607/16649/23. У шлюбі народились діти: син - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 21.04.2006 та дочка: [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] . [PERSON] разом із дітьми проживає за адресою: [ADDRESS] , відповідно до довідки ДП Люкс 2 від 09.01.2024 № 23. Відповідно до мирової угоди визнаної ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25.07.2014 по справі № 607/2023/14-ц: відповідач [PERSON] визнав за [PERSON] право особистої приватної власності на земельну ділянку площею 0,1052 га в [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем на підставі державного акту про право власності на землю серії ЯД № 195330 від 22.08.2007.Відповідач [PERSON] визнає за [PERSON] право особистої приватної власності на незавершений будівництвом житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] визнає , що після завершення будівництва, прийняття будинку до експлуатації та оформлення на нього права власності за [PERSON] , даний будинок буде належати [PERSON] на праві особистої приватної власності. Право власності на земельну ділянку площею 0,1052 га в [ADDRESS] , підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав від 02.10.2023. Згідно інформації від 21.09.2023 № Ц-7, по факту звернень [PERSON] до Тернопільського РУ поліції, які прийнято та зареєстровано в інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» Тернопільського РУ поліції за №№: 4568 від 28.04.2008 - надійшло повідомлення від гр. [PERSON] , про те, що по [ADDRESS] , її чоловік гр. [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив сварку та погрожував їй фізичною розправою; 10794 від 10.09.2009 - надійшло повідомлення від гр. [PERSON] , про те, що по [ADDRESS] її чоловік гр. [PERSON] , вчинив скандал та не впускає її в квартиру; 13569 від 22.11.2009 - надійшло повідомлення від гр. [PERSON] , про те, що по [ADDRESS] її чоловік гр. [PERSON] , вчинив скандал; 18890 від 07.06.2020 - надійшло повідомлення від гр. [PERSON] , про те, що по [ADDRESS] її чоловік гр. [PERSON] , агресивно себе поводить, погрожує їй та дітям, пошкодив меблі у квартирі та двері списано за спрощеною схемою. Згідно відповіді від 08.12.2023, наданої черговим інспектором старшим лейтенантом поліції Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Іваником Д.В. встановлено, що 01.12.2023 надійшла заява [PERSON] про те, що 03.08.2023 її чоловік [PERSON] здійснював перешкоджання в користуванні нею житловим будинком, що належить їй на праві власності в [ADDRESS] . Вказана заява була зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний \~ \~ \~ \~портал Національної поліції України» за № 36325. У відповідь на адвокатський запит від 06.03.2024 № С-43аз, надано інформацію, про дати та час викликів працівників поліції, за адресою: [ADDRESS] , а саме: \~ \~ \~ \~- 36325 від 01.12.2023 - надійшла заява [PERSON] , проте, що [INFO] її чоловік [PERSON] здійснював перешкоджання в користуванні нею житловим будинком, що належить їй на праві власності в [ADDRESS] ; 6209 від 24.02.2024 - надійшло повідомлення гр. [PERSON] , жительки з [ADDRESS] , про те, що її чоловік [PERSON] , з яким вона перебуває в процесі розлучення переслідує її, коли вона йде з роботи або на роботу. \~ \~ \~ \~- 6399 від 26.02.2024 - поштою надійшла заява гр. [PERSON] , про те, що її чоловік [PERSON] , перешкоджає їй у користуванні житловим будинком, що розташований у [ADDRESS] . Водночас відомостей щодо результатів розгляду звернень гр. [PERSON] працівниками поліції (постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, інформації про відкриття кримінального провадження, тощо) суду не надано. 11.02.2024 відносно [PERSON] було винесено терміновий заборонний припис серії АА №162344, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильство психологічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] . В даному приписі зазначається, що 10.02.2024 близько 08 год. 00 хв. за адресою [ADDRESS] він переслідував свою дружину [PERSON] , чим вчиняв відносно неї насильство психологічного характеру. Окрім того, т.в.о. командира взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Бліщуком Степаном Васильовичем було складено на позивача протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 200768 за ч.1 ст.173-2 КУпАП. Проте,\~постановою Тернопільського\~міськрайонного суду\~від 13.03.2024\~провадження у\~справі №607/3770/24\~про адміністративне\~правопорушення відносно\~позивача за\~ч.1\~ст.\~173-2\~КУпАП,\~закрито за\~відсутності у\~діях [PERSON] \~події і\~складу адміністративного\~правопорушення.Судом встановлено, що викладені в протоколі обставини фактично ґрунтуються виключно на заяві та поясненнях дружини позивача - [PERSON] та не підтверджуються доказами, які б давали правові підстави для висновку про вчинення позивачем домашнього насильства відносно останньої. Також рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01.04.2024 р. у справі №500/955/24 терміновий заборонний припис серії АА N 162344 від 11.02.2024 скасовано. Приймаючи таке рішення, суд виходив із врахування тієї обставини, що [PERSON] не вчиняв домашнього насильства психологічного характеру 10.02.2024 по відношенню до [PERSON] . Відповідно, суд прийшов до висновку, про протиправність винесеного працівниками патрульної поліції термінового заборонного припису серії АА №162344 від 11.02.2024. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. В силу вимог ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з вимогами ч. 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з вимогами п.3 ч.1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Як з`ясовано судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають у неприязних стосунках та між ними виникають різні конфлікти та непорозуміння, з приводу тих обставин, що між ними є не вирішеним питання щодо поділу майна подружжя, подальшого виховання дітей та інших особистих питань. Звертаючись до суду із вказаною заявою, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також нею не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому. Водночас твердження [PERSON] щодо того, що [PERSON] систематично чинить відносно неї насильство жодним не знайшли свого підтвердження під час розгляду в судовому засіданні, таких доказів не здобуто. Самі по собі факти звернення заявника до органів поліції не підтверджують факту вчинення [PERSON] насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Аналогічні правові висновки у справах з подібними правовідносинами були висловлені Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 336/5627/19, від 26 травня 2021 року у справі № 712/5977/20. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Оцінюючи встановленні обставини, суд приходить до переконання, що надані заявником [PERSON] докази в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення [PERSON] фізичного чи психологічного насильства стосовно неї, у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цих осіб, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфлікту, невирішеного спору щодо майна та особистих неприязних стосунків між сторонами, тому суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Суд співставляючи інтереси учасників справи, враховуючи суспільні інтереси, приходить до переконання, що не є достатніми аргументи заявника для виправдання такого серйозного втручання у приватне життя [PERSON] , а тому\~ слід відмовити у видачі обмежувального заходу. В силу ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed