Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа - Головний сервісний центр МВС, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 20.11.2009 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.02.2023 було розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбане наступне майно: транспортний засіб марки «MAZDA-3», 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, номер шасі (кузову, рами) - [NUMBER] , який зареєстрований за позивачем, вартість якого становить 221 300,00 грн.; транспортний засіб марки «PEUGEOT PARTNER», 2011 року випуску, сірого кольору, номерний знак № [NUMBER] , номер шасі (кузову, рами) - [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем та вартість якого становить 241 300,00 грн., а також транспортний засіб марки «MAZDA-3», 2009 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузову, рами) - [NUMBER] , який також зареєстрований за [PERSON] , вартість якого становить 235 900,00 грн. Транспортний засіб марки «MAZDA-3», 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , був придбаний саме для неї з метою вирішення питань соціально-побутового характеру (перевезення дітей до школи, лікарні, закупівлі продуктів харчування, тощо), тому позивач просить визнати за нею право власності на вказаний автомобіль. Відповідач [PERSON] 13.09.2022 продав транспортні засоби «PEUGEOT PARTNER», номерний знак [NUMBER] , та «MAZDA-3» номерний знак [NUMBER] , третім особам. Реалізація вказаних транспортних засобів була здійснена відповідачем без згоди позивача та не в інтересах родини. У зв`язку з наведеним, виходячи з презумпції спільної власності подружжя на майно та рівності часток, позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати їй різницю між половиною вартості проданих автомобілів марки «МАZDA-3», державний номерний знак [NUMBER] , та марки «PEUGEOT PARTNER», державний номерний знак [NUMBER] , та вартістю автомобіля марки «МАZDA-3», державний номерний знак [NUMBER] , яка становить 127 950,00 грн., виходячи з дійсної ринкової вартості вказаних автомобілів. У добровільному порядку відповідач не бажає здійснити поділ спільно нажитого за час шлюбу майна, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У зв`язку з наведеним позивач просила: 1) визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя: автомобіль марки «MAZDA-3», номерний знак [NUMBER] , вартістю 221 300,00 грн.; автомобіль марки «MAZDA-3», номерний знак [NUMBER] , вартістю 235 900,00 грн.; автомобіль марки «PEUGEOT PARTNER», номерний знак № [NUMBER] , вартістю 241 300,00 грн.; 2) виділити та передати позивачу [PERSON] в особисту приватну власність автомобіль марки «МАZDA-3», тип - легковий, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, номер шасі (кузову, рами): № [NUMBER] , вартістю 221 300,00 грн., припинивши на нього право спільної сумісної власності; 3) стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію різниці вартості відчужених відповідачем автомобілів «MAZDA-3», державний номерний знак № [NUMBER] , та «PEUGEOT PARTNER», номерний знак [NUMBER] , у розмірі 127 950,00 грн., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3492,00 грн. Ухвалою судді від 26.06.2023 відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.10.2023 залучено до участі у справі у якості третьої особи Головний сервісний центр МВС. 27.11.2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника Головного сервісного центру МВС, з яких вбачається, що, дійсно, 13.09.2022 транспортний засіб «PEUGEOT PARTNER», номерний знак [NUMBER] , був перереєстрований з відповідача [PERSON] на нового власника - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3245/2022/772604380, а автомобіль «MAZDA-3» номерний знак [NUMBER] , був перереєстрований 11.11.2022 з [PERSON] на нового власника - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 8341/22/1/002327 від 11.11.2022 та договору комісії № 8341/22/1/002327 від 04.11.2022. 05.01.2024 представником відповідача - адвокатом Якобчуком О.М., до суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на наступне. Зазначив, що, дійсно, перераховане у позовній заяві майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі, разом з тим, твердження позивача про те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного майна подружжя у позасудовому порядку, не відповідають дійсності, оскільки з питанням щодо поділу зазначеного у позові майна позивач до відповідача не зверталась. Відповідач ніколи не чинив перешкоди позивачу у її праві користування чи розпорядження атомобілем «MAZDA-3», номерний знак [NUMBER] , зареєстрованим за нею. Вказаний автомобіль декілька разів потрапляв у ДТП, оглянутий страховою компанією та визнаний таким, що не підлягає відновленню. Страхове відшкодування перераховувалося на користь позивача. Наразі автомобіль знаходиться біля гаражу відповідача. Транспортні засоби «PEUGEOT PARTNER», номерний знак [NUMBER] , та «MAZDA-3» номерний знак [NUMBER] , були відчужені [PERSON] на користь третіх осіб, проте, кошти від реалізації автомобіля «PEUGEOT PARTNER», номерний знак [NUMBER] , були передані [PERSON] , у якості повернення боргу подружжя, оскільки подружжя [PERSON] брало у борг 5000 доларів США у [PERSON] для придбання земельної ділянки та будинку. Крім того зазначив, що у власності [PERSON] перебуває ще один автомобіль Mazda 2 (Demio), номерний знак [NUMBER] , який є об`єктом спільної сумісної власності, відомості про який остання свідомо не зазначила. 05.01.2024 представник позивача надіслав відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідачем та його представником не надано жодних доказів в обґрунтування доводів, зазначених у відзиві. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Зазначив, що під вимогою виділити та передати позивачу в особисту приватну власність автомобіль марки «МАZDA-3», державний номерний знак [NUMBER] , припинивши при цьому право спільної сумісної власності подружжя на нього, мається на увазі вимога про визнання за позивачем права особистої приватної власності на вказаний автомобіль. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти того, що придбані під час шлюбу автомобілі є їхньою з позивачем спільною сумісною власністю, проте він не погоджується з розміром компенсації вартості проданих ним автомобілів, оскільки отримані від їх реалізації кошти він використав на погашення боргу, який виник у зв`язку з тим, що у 2019 році він брав у борг у свого знайомого [PERSON] грошові кошти у сумі 5 000,00 дол. США для придбання земельної ділянки та садового будинку у Вишгородському районі Київської області з метою подальшого будівництва на ній будинку для проживання їхньої родини, тобто діяв не у власних інтересах, а в інтересах сім`ї. При цьому позивач надавала усну згоду на отримання ним грошових коштів у борг. Проти визнання за позивачем права власності на автомобіль «МАZDA-3», державний номерний знак [NUMBER] , в порядку поділу майна подружжя не заперечував. Представник відповідача у судовому засідання вказав, що перелічене у позові майно, дійсно, було придбано сторонами під час перебування у шлюбі та є спільним сумісним майном подружжя. Проте, твердження позивача про те, що реалізація автомобілів була здійснена відповідачем без її згоди, не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] надала свою усну згоду на вчинення вказаних правочинів, сторони перебували у шлюбі, у зв`язку з чим, вважає, що сума компенсації, яку просить стягнути позивач, повинна бути значно меншою. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у 2019 році відповідач звернувся до нього з проханням надати йому у борг грошові кошти у сумі 5 500,00 дол. США на придбання земельної ділянки для будівництва будинку. Він позичив [PERSON] зазначену суму коштів без оформлення будь-яких розписок. Після початку війни відповідач повернув йому кошти, узяті у борг. Свідку відомо, що для цого відповідачу довелося продати один з належних йому автомобілів. Ніяких розписок він з відповідача не брав, ані коли давав гроші у борг, ані під час повернення коштів частинами, оскільки між ними існують товариські стосунки і він довіряв [PERSON] . Суд, вислухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 20.11.2009 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, який заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01.02.2023 розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами придбане наступне майно: транспортний засіб марки «MAZDA-3», 2009 року випуску, номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, номер шасі (кузову, рами) - [NUMBER] , який зареєстрований за позивачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; транспортний засіб марки «PEUGEOT PARTNER», 2011 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузову, рами) - [NUMBER] , який був зареєстрований за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; транспортний засіб марки «MAZDA-3», 2009 року випуску, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузову, рами) - [NUMBER] , який був зареєстрований за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Спір між сторонами виник з приводу поділу майна, придбаного в період шлюбу. Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду"»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Нормою ч. 7 ст. 57 СК передбачено, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц). Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У ході розгляду справи не встановлено наявність ані шлюбного договору, ані будь-яких інших договорів, які б встановлювали режим поділу спільного сумісного майна між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та обставини справи, беручи до уваги презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним в період шлюбу, яка не спростована відповідачем, суд приходить до висновку, що спірні автомобілі марки «МАZDA-3», тип - легковий, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, номер шасі (кузову, рами): № [NUMBER] ; марки «МАZDA-3», 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер шасі (кузову, рами): № [NUMBER] ; марки «PEUGEOT PARTNER», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер шасі (кузову, рами): № [NUMBER] , є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягають поділу між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України). У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За загальним правилом при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 13.12.2023 у справі № 501/484/22, постанові від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц. Згідно з наявними у матеріалах справи витягами з Єдиного державного реєстру МВС та інформацією Головного сервісного центру МВС, 13.09.2022 автомобіль «PEUGEOT PARTNER», номерний знак [NUMBER] , був перереєстрований з [PERSON] на нового власника - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №3245/2022/772604380; автомобіль «MAZDA-3» номерний знак [NUMBER] , був перереєстрований 11.11.2022 з [PERSON] на нового власника - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 8341/22/1/002327 від 11.11.2022 та договору комісії № 8341/22/1/002327 від 04.11.2022. Таким чином, вказане спільне майно подружжя було відчужене відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем на користь третіх осіб. Вказані обставини відповідачем не заперечувалися. Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц та від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20. Разом з тим, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що відчуження вказаних транспортних засобів було здійснено ним за згоди позивача на потреби сім`ї, а саме: на погашення боргу за договором позики, укладеним з [PERSON] , з метою придбання земельної ділянки та будинку для сім`ї. При цьому показання свідка [PERSON] суд вважає недопустимим доказом, оскільки як факт отримання позики так і факт виконання зобов`язання за договором позики не може доводитися поясненнями сторони та показаннями свідка, проте документального підтвердження аргументи сторони відповідача у цій частині не містять. У той же час, позивачем заперечується факт її обізнаності та надання згоди на продаж [PERSON] автомобілів «PEUGEOT PARTNER», номерний знак [NUMBER] , та «MAZDA-3», номерний знак [NUMBER] . Таким чином, при визначенні вартості спірних автомобілів суд бере до уваги дійсну ринкову вартість автомобілів, визначену у звітах про незалежну оцінку колісних транспортних засобів від 11.04.2023 суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «БЮРО ОЦІНОК», наявних у матеріалах справи, згідно з якими ринкова вартість транспортного засобу марки «PEUGEOT PARTNER», номерний знак [NUMBER] , становить 241 300,00 грн.; транспортного засобу «MAZDA-3», номерний знак [NUMBER] , - 221 300,00 грн., «MAZDA-3», номерний знак [NUMBER] , - 235 900,00 грн. Відповідачем під час розгляду справи не оспорювалася визначена позивачем ринкова вартість спірних автомобілів. У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 03.02.2020р. у справі № 235/5146/16-ц вказано, що правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд зробив висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на автомобіль марки «МАZDA-3», тип - легковий, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, номер шасі (кузову, рами): № [NUMBER] та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у вигляді різниці між половиною вартості автомобілів марки «МАZDA-3», 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер шасі (кузову, рами): № [NUMBER] та марки «PEUGEOT PARTNER», 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер шасі (кузову, рами): № [NUMBER] , відчужених відповідачем [PERSON] , та вартістю автомобіля марки «МАZDA-3», тип - легковий, 2009 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , червоного кольору, номер шасі (кузову, рами): № [NUMBER] у розмірі 127 950,00 грн. У зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, позовні вимоги в частині визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя та припинення права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль марки «МАZDA-3», державний номерний знак [NUMBER] , задоволенню не підлягають, оскільки сам по собі висновок суду про віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ, у зв`язку з чим констатація цієї обставини як позовної вимоги не є належним способом захисту права, а задоволення вимоги про поділ спільної сумісної власності саме по собі свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині суд врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.01.2024 у справі № 523/14489/15-ц, від 21.02.2024 у справі № 713/1429/21; від 05.01.2024 у справі № 755/12204/18. Розподіл судових витрат здійснюється судом у відповідності до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial