Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

05.03.2024 до суду надійшов вищезазначений позов, мотивований тим, що сімейне життя позивачки з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, стосунки фактично припинились, подальше спільне проживання і збереження шлюбних відносин є недоцільним. Неповнолітніх дітей у сторін немає, однак на час подання позову між сторонами не досягнуто згоди на розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Тому [PERSON] просить суд шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] до початку судового розгляду справи по суті надав заяву про визнання позову в повному обсязі. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 23.11.1991 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Воловецького районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №51 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 20.02.2024). Неповнолітніх дітей у сторін від шлюбу немає. Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли створити міцної сім`ї, сімейне життя у них не склалося, оскільки спільнім подружнім життям вони не проживають, їх шлюб існує лише формально, а тому враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін. Статтею 113 Сімейного кодексу Українипередбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заяви про відновлення дошлюбного прізвища від відповідачки не надійшло. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позов про розірвання шлюбу є обгрунтованим та підлягає до задоволення. На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605 гривень 60 копійок. Водночас, згідно з ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок.

Outcome: approved