Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , неповнолітньої [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] та неповнолітня [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі, проте в березні 2022 року виїхали на постійне місце проживання до м. Арад, Ізраїль, та з 10.03.2024 не проживають в спірній квартирі. Відповідачі не мають наміру повертатись в Україну. Наявність реєстрації відповідачів перешкоджає їй у реалізації своїх прав як власника квартири, створює труднощі в оплаті комунальних послуг, які нараховуються відповідно до кількості осіб зареєстрованих у житловому приміщенні. Поважні причини не проживання відповідачів в спірній квартирі відсутні. 30.06.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. 11.10.2023 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29.02.2024 постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження. 04.03.2024 відповідач [PERSON] надала заяву про визнання позовних вимог. 16.04.2024 позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі. Своїм правом на подачу відзиву відповідач не скористалася. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 18.12.1996. [PERSON] та неповнолітня [PERSON] зареєстровані в спірній квартирі. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири, а тому не може бути визнана такою, що втратила право користування указаним житлом. Вона, як співвласник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Та обставина, що відповідач виїхала на постійне місце проживання до іншої країни не позбавляє її права користування часткою належної їй на праві власності спірної квартири та не має наслідком визнання її такою, що втратила право користування цією квартирою. Крім того, суд враховує приписи ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», якою встановлено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Виходячи з наведеного, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , незважаючи на те, що вона разом з матір`ю виїхала на постійне місце проживання до іншої країни, також не втратила право користування спірною квартирою, співвласником якої є її матір [PERSON] . За встановлених обставин суд з урахуванням приписів ч. 5 ст. 206 ЦПК України не приймає визнання позову відповідачем, оскільки воно суперечить закону, яким врегульовані правовідносини в сфері права власності та порушує права, свободи та інтереси неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , гарантовані їй ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» в частині права користування житлом, частка якого належить її матері. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідачів не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed