Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Виконком Металургійної районної у місті ради в особі представника [PERSON] 08 серпня 2023 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та просив суд визнати [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування жилим приміщенням - кімнатою № [NUMBER] у гуртожитку в корпусі [ADDRESS] . Позовні вимоги представник позивач обґрунтовує тим, що згідно з діючим законодавством України до компетенції органів місцевого самоврядування належить управління житловим фондом комунальної власності. Також до повноважень виконкомів районних у місті Кривому Розі рад належить повноваження щодо контролю за належною експлуатацією житлового фонду та надання допомоги громадянам, які мають потребу в житлі. У кімнаті [ADDRESS] , з 2002 року зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] . Кімната не приватизована та не є приватною власністю відповідача. Гуртожиток в корпусі № 1 будинку № 6 на пл. Домнобудівників належить до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу. Відповідач тривалий час (з 2017 року) у кімнаті фактично не мешкає, його місце перебування невідоме, будь-яка інформація про нього відсутня. По кімнаті накопичилася заборгованість за надані комунальні послуги та спожиті енергоносії, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду. Враховуючи те, що [PERSON] без поважних причин тривалий час не мешкає у вищезазначеній кімнаті, його може бути визнано особою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивачем було вжито заходи з досудового врегулювання спору, в липні 2023року було направлено лист-попередження на адресу відповідача. З питання користування жилим приміщенням відповідач до виконкому районної у місті ради не звертався. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду та просить позов задовольнити у повному обсязі. Рух по справі Ухвалою суду від 30 серпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасника справи (відповідача), щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату,час і місце судового засідання розгляд справи відкладався. Справу призначено до судового розгляду ухвалою суд від 19 грудня 2023 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачу направлялась позовна заява з додатками та копія ухвали про прийняття до розгляду та відкриття провадження за адресою місця реєстрації. Вказане повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Станом на 09 квітня 2024 року відповідачем відзиву не надано, а також клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно з частиною 7 статті 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно з частиною 11 статті 128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом З довідки виконкому Металургійної районної у місті ради від 02.08.2023 за №10656 вбачається, що у кімнаті [ADDRESS] , з 19.01.2016 року зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Кімната № 515 в гуртожитку, розташованому в корпусі [ADDRESS] станом на 07.08.2023 не приватизована та не є приватною власністю відповідача, що підтверджується довідкою виконкому Металургійної районної у місті ради (а.с.4). Крім того, гуртожиток в корпусі № 1 будинку № 6 на пл. Домнобудівників належить до комунальної власності територіальної громади міста Кривого Рогу, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5). Відповідач [PERSON] , [INFO] тривалий час (з 2017 року) по теперішній час у кімнаті № [NUMBER] в гуртожитку, розташованому в корпусі [ADDRESS] фактично не мешкає, його місце перебування невідоме, будь-яка інформація про нього відсутня. По кімнаті накопичилася заборгованість за надані комунальні послуги та спожиті енергоносії, що призводить до неякісного обслуговування житлового фонду (заборгованість на 01.07.2023р. 12560,75 грн.) що підтверджується Актом комісії у складі сусідів, підписи яких засвідчено майстром дільниці № 4 ТОВ «Сітісервіс-КР» [PERSON] та підпис майстра засвідчено підписом техніка по обслуговуванню гуртожитку Пасечної, підтверджено вищезазначені факти (а.с. 6,7). Відповідно до довідки ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» №66 від 07.07.2022р. за адресою розташованому в корпусі [ADDRESS] склалась заборгованість за житлово-комунальні послуги станом на 01.07.2023р. в сумі 12\~741,22 грн. за період з 01.12.2015р. по 30.06.2023р. (а.с. 8). Позивачем було вжито заходи з досудового врегулювання спору, а саме надіслано лист-попередження відповідачу щодо виникнення у нього заборгованості за місцем реєстрації (а.с.9). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Приписами ч.1ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, зміст позовних вимог зводиться до захисту прав позивача як користувача спірної житлової квартири від порушень з боку відповідача, який зареєстрований у цій же квартирі, шляхом зняття його з реєстрації. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Також, згідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 71 ЖК Української РСР\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, перелік яких наведений у частині 3 цієї статті. При прийнятті рішення по суті справи, суд також керується роз`ясненнями, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, де зазначено, що у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Під час розгляду справи судом не здобуто жодних доказів про поважність причин не проживання відповідача у спірному помешканні. Враховуючи те, що відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української PCP визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку, виконком районної у місті ради змушений звернутися до суду. Аналіз статей\~71,\~72\~ЖК Української\~РСР дає\~підстави для\~висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, провадження № 61-37646св18, від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц, провадження № 61-30912св18, від 26 лютого 2020 року у справі №333/6160/17, провадження №61-7317св19, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц, провадження № 61-23089св19. Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. У зв`язку із цим, відповідно до статті 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає до задоволення, оскільки відповідач добровільно, з власної ініціативи залишив спірне житлове приміщення у 2017 році та більше п`яти років не намагався повернутись до нього. Пояснень, щодо поважності не користування житлом відповідачем не надано, отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Таким чином, враховуючи доведеність з боку позивача того факту, що відповідач по справі понад шість місяців не проживає на спірній житловій площі без поважних на те причин, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житлом. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved