Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Представник АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» адвокат Павленко С.В., який діє на підставі довіреності №388-ЮД1 від 21.11.2022, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь банку кредитну заборгованість в розмірі 30\~633,26 грн. та судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено про порушення відповідачкою умов використання кредитних коштів у вигляді кредитної лінії на банківській картці, передбачених укладеним між сторонами Договором про надання банківських послуг від 20.04.2018р., в частині строків та порядку повернення кредитних коштів, внаслідок чого у відповідачки виникла заборгованість, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом в розмірі 30\~633,26 грн. Відповідачка заперечила проти позовних вимог та заявила зустрічний позов, в якому просила відмовити в задоволенні вимог АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та стягнути з банку на її користь 23\~883 грн., які банк безпідставно використав в якості погашення неправомірно нарахованих відсотків за користування кредитним лімітом. В обґрунтування заперечень посилається на не доведення позивачем факту погодження нею конкретних умов та правил банківських послуг, якими передбачені конкретні умови кредитування (розмір платежів, строки виконання зобов`язань, умови про сплату комісії, пені та штрафів). Відповідачка зазначає, що при отриманні банківської платіжної картки їй не надавався текст кредитного договору та ніяких умов кредитування вона не погоджувала. Також вказує, що анкета-заява від імені банка підписана [PERSON] , але до такої анкети-заяви не додано документів на підтвердження повноважень такої особи діяти від імені банку, а підпис такої особи засвідчений печаткою банку, яка не відповідає вимога державного стандарту. Додатково вказує, що розмір кредитного ліміту складав 5000 грн., а відповідачкою було використано лише 51,66 грн. кредитних коштів. Будь-якого збільшення розміру кредитного ліміту відповідачкою не погоджувалось, а отже дії банку є неправомірними. Додатково відповідачка просила врахувати, що на момент використання кредитних коштів вона перебувала у стресовому становищі через тяжку хворобу батька, а тому з власної необачності скористалась кредитними коштами та не помітила цього, проте банк почав нараховувати відсотки, за рахунок чого збільшувалась заборгованість. У листопаді 2019 року помер батько відповідачки і її психоемоційний стан був настільки пригнічений, що викликало в неї депресивний стан, а тому фактично правочин із користування кредитними коштами було вчинено відповідачкою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, а також внаслідок її помилки під впливом обману з боку працівників банку, що є підставою для визнання судом такого правочину недійсним. Фактично вона помилково використала лише 51,66 грн. кредитних коштів, а вся інша сума заборгованості складається з автоматично нарахованих та списаних банком без її погодження сум. Намагаючись погасити існуючу заборгованість відповідачка за період з 20.05.2018р. по 01.08.2022р. поклала на картковий рахунок загальну суму коштів в розмірі 47\~558,28 грн., а банк за цей час безпідставно нарахував та списав проценти за користування кредитними коштами на загальну суму 33\~985,97 грн. З урахуванням того, що кредитний ліміт складав 5000грн, то внесені відповідачкою кошти перекривають сумарну заборгованість по кредитному ліміту та процентам (5000 грн. + 33985,97 грн.), а відтак ніякої заборгованості у відповідачки не може бути. 21.11.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12.12.2023р. від відповідачки на адресу суду надійшов письмовий відзив, в якому викладено позицію відповідачки щодо позовних вимог. 25.12.2023р. відповідачкою подано до суду належним чином оформлений зустрічний позов, в якому відповідачка просила стягнути з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на її користь різницю в завищеній переплаті в розмірі 23\~883 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідачка посилається на те, що за 5 років користування кредитною карткою нею внесено на картковий рахунок 47\~558,28 грн. Оскільки розмір кредитного ліміту має складати 5000грн, то загальна сума її заборгованості перед банком з урахуванням нарахованих на розмір кредитного ліміту 46,7% річних та 4% щомісячних нарахувань, обчислених сумарно за 5 років, складає 23\~675 грн. (5000 грн. * (46,7%*5років + 4% * 12 місяців * 5 років)), а відтак різниця між сплаченими відповідачкою коштами та банківськими нарахуваннями складає 23883 грн. (47\~558,28 грн. 23675 грн.) і є переплатою. Оскільки відповідачка не погоджувала умов кредитного договору щодо сплати відсотків, пені, штрафів і вони не є складовою частиною кредитного договору, однак враховуючи що відповідачкою фактично отримано 51,66 грн., а кредитний ліміт складав 5000 грн., яким вона не користувалася, але сплатила фактично банку кошти у сумі 47\~558,28 грн., то нею вже давно сплачено тіло кредиту і вона не має будь-якої заборгованості перед банком, а сума переплати підлягає поверненню їй банком, як безпідставно набуті кошти. 27.12.2023р. судом постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову до розгляду та перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого судового засідання. Від позивача не надходило до суду відзиву проти зустрічного позову. 23.02.2024р. судом закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. В судове засіданні представник позивача не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Натомість в позовній заяві викладене клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, а відтак неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи. Відповідачка в судовому засіданні підтвердила свою позицію, викладену у відзиві проти позову та зустрічному позові. Пояснила, що вона звернулась до банку та замовила письмову анкету-заяву на відкриття банківського рахунку та отримання банківської платіжної картки «Монобанк», щоб мати можливість мати у користуванні банківську картку з дистанційним управлінням. Працівник видав їй рекламні буклети і видали платіжну банківську картку, яку прив`язали до мобільного додатку «Монобанк» в її телефоні. У зв`язку з цим вона підписала письмову анкету-заяву та встановила пароль у мобільному додатку «Монобанк», як підтвердження правильності наданих банку її персональних даних. Вперше використала кредитні кошти в сумі 51,66 грн. 30.05.2018р. Надалі їй прийшло повідомлення про необхідність здійснення обов`язкового платежу і вона його здійснила. Тоді вона зрозуміла що користується кредитними коштами і в неї активований кредитний ліміт, але розмір кредитного ліміту вона не погоджувала і він визначався банком в односторонньому порядку. Зазначила, що вона повністю не погоджується з нарахованими та списаними з неї банком процентами за користування кредитними коштами. Зауважила, що в рекламних буклетах розмір процентів був вказаний на рівні 3,6% на місяць. На теперішній час вона внесла на картковий рахунок достатньо коштів для погашення її заборгованості перед банком і навіть в більшому розмірі, а тому просила суд відмовити у задоволенні позову АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та задовольнити її вимоги по зустрічному позову. Заслухавши пояснення відповідачки за основним позовом позивачки за зустрічним позовом [PERSON] , дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини. 20.04.2018р. [PERSON] звернулась до АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» з анкетою-заявою, в якій просила відкрити на її ім`я поточний рахунок № [NUMBER] у гривні та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору про надання банківських послуг. У анкеті-заяві засвідчено, що позичальник погоджується з тим, що така анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі Договір) і позичальник ознайомився зі змістом таких документів та отримав їх примірники у мобільному додатку /а.с. 17/. У пункті 3 Анкети-заяви зазначено, що позичальник беззастережно погоджується з тим, що банк має право на свій розсуд у встановленому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, а також з тим, що про зміну доступного розміру дозволеного кредитного ліміту банк повідомляє його шляхом надсилання повідомлень у мобільний додаток. Пунктом 6 Анкети-заяви засвідчено генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем із зазначенням його ідентифікатора. У пункті 9 Анкети-заяви вказується, що позичальник підтверджує, що така заява є заявою на відкриття рахунку і карткою із зразком його підпису. У пункті 10 Анкети-заяви викладено розпорядження позичальника про надання права та доручення ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків позичальника, відкритих у такому банку, без додаткових розпоряджень позичальника для погашення будь-яких інших зобов`язань позичальника перед таким банком, що виникають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між позичальником та банком. У пункті 11 Анкети-заяви викладено умову, що все листування щодо цього договору необхідно здійснювати через мобільний додаток позичальника та інші дистанційні канали відповідно до умов договору. При підписанні Анкети-заяви відповідачкою також підписано електронним цифровим підписом паспорт споживчого кредиту «Картка monobank», в якому зазначені основні умови користування коштами кредитного ліміту (базова процентна ставка 3,2% в місяць; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 6,4% у місяць; реальна річна процентна ставка 46,7%; порядок повернення кредиту щомісяця до останнього дня місяця, наступного за звітним, у розмірі 4% від заборгованості (не менше 100 грн., але не більше залишку заборгованості); умови, розмір і порядок нарахування штрафів) /а.с. 33-36/. Також відповідачкою підписано електронним цифровим підписом «таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» /а.с. 36/. На підставі анкети-заяви від 20.04.2018р. позивачем було відкрито на ім`я відповідачки поточний рахунок № [NUMBER] спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка № [NUMBER] , яка отримана відповідачкою та перебувала у її користуванні, що не заперечується сторонами та підтверджується випискою про рух коштів за банківським рахунком /а.с. 97-114/. З моменту відкриття поточного рахунку позивачем було надано відповідачці кредитний ліміт в розмірі 5 000 грн., який згодом змінювався банком (з 16.08.2018р. 8 000 грн.; з 01.11.2018р. 11 000 грн.; з 29.01.2019р. 30\~000 грн.). Станом на 01.08.2022р. розмір кредитного ліміту складав 23\~700 грн. і додатково за відповідачкою обчислювалась заборгованість (овердрафт) в розмірі 1765,97 грн. Починаючи з 30.05.2018р. відповідачка активно користувалась кредитними коштами та здійснювала видаткові операції по картковому рахунку. Натомість всупереч умов Договору відповідачка не здійснювала щомісячних платежів на погашення існуючої кредитної заборгованості, внаслідок чого допустила прострочення виконання грошових зобов`язань. З 31.03.2020р. по картковому рахунку відповідачкою не здійснювалось видаткових операцій, оскільки на балансу рахунку не було доступного фінансового ресурсу. В той же час з цього періоду часу до 01.02.2023р. банком здійснювалось списання коштів в рахунок погашення нарахованих процентів за користування кредитним лімітом, а відповідачкою періодично вносились кошти на погашення кредитної заборгованості. З серпня 2022 року відповідачка не здійснювала операцій з поповнення карткового рахунку, а з 01.02.2023р. позивач припинив нарахування процентів на суму залишку кредитної заборгованості і станом на 08.08.2023р., як і станом на 01.02.2023р., за поточним рахунком на ім`я відповідачки обчислюється кредитна заборгованість в розмірі 30\~633,26 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості /а.с. 11-15/ та випискою про рух коштів за поточним рахунком на ім`я відповідачки /а.с. 97-114/. За таких обставин оскільки відповідачка в добровільному порядку не здійснила погашення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та положеннями укладеного між сторонами Договору. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Монобанк - це мобільний банк в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки монобанк. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках монобанк за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Онбординг відбувається шляхом: верифікації клієнта очно та точці видачі; верифікація клієнта очно у відділенні банку; верифікація клієнта очно співробітником служби доставки банку у зручному для клієнта місці; верифікація клієнта очно агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року: відео фіксація працівником банку дистанційно; ДІЯ шеренг на точці дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https:www.monobank.ua/terms. Отже, у справі, що розглядається, предметом розгляду є правовідносини сторін, що склалися у зв`язку з укладенням кредитного договору в електронній формі. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК). Статтями 6 та 627 ЦК передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 1066, 1069 ЦК за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1734 до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (а. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1734). Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 ст. 9 Закону №1734 передбачена у частині третій статті 9 цього Закону. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) ч. 6 ст. 9 Закону №1734). Відповідно до ст. 13 Закону №1734 договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Згідно ч. 1 ст. 14 Закону №1734 договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За матеріалами справи судом встановлено, що відповідачка з метою отримання банківських послуг АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» заповнила і підписала анкету-заяву від 20.04.2018р. до договору про надання банківських послуг. Підпис анкети-заяви здійснений відповідачкою особисто, а з боку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» така анкета-заява підписана представником банку, який здійснив ідентифікацію та верифікацію клієнта. Анкета-заява містить докладну інформацію щодо особи відповідачки, зокрема дату її народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номер мобільного телефону, а також соціальний статус, джерело та розмір доходу. В анкеті-заяві містяться відповідні сторінки паспорта відповідачки, які скопійовані нею та надані до анкети в електронному вигляді. У анкеті-заяві міститься прохання відповідачки відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на її ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Також, відповідачка вказала, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомлений, складають договір про надання банківських послуг, укладання якого він підтверджує і зобов`язується виконувати умови вказаного договору. У п. 6 анкети-заяви відповідач вказав, що просить вважати наведений у анкеті-заяві зразок його власноручного підпису або його аналоги, а також електронний цифровий підпис, обов`язковими. У цьому ж п. 6 анкети-заяви відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем у вигляді послідовності ряду цифр, який буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно договору. Відповідач підтвердив в анкеті-заяві, що всі наступні правочини, у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень можуть вчинятися ним та банком з використанням електронного цифрового підпису, а усе листування щодо цього договору здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали. У пункті 10 анкети-заяви викладено розпорядження позичальника про надання права та доручення ПАТ «Універсал Банк» здійснювати договірне списання коштів з усіх рахунків позичальника, відкритих у такому банку, без додаткових розпоряджень позичальника для погашення будь-яких інших зобов`язань позичальника перед таким банком, що виникають з умов договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому між позичальником та банком. У пункті 11 анкети-заяви викладено умову, що все листування щодо цього договору необхідно здійснювати через мобільний додаток позичальника та інші дистанційні канали відповідно до умов договору. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем не заперечується факт її звернення до позивача з заявою про відкриття банківського рахунку з доступом до кредитних коштів у вигляді кредитного ліміту та факт отримання нею відповідної платіжної банківської картки. Заперечуючи проти позовних вимог відповідачка посилалась на ненадання позивачем доказів факту використання відповідачкою кредитних коштів та факту погодження нею умов кредитування в частині порядку використання та повернення кредитних коштів. В цьому контексті суд звертає увагу, що згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку обставинам спірних правовідносин в аспекті заперечень висловлених стороною відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. У анкеті-заяві відповідачки від 20.04.2018р. засвідчено, що позичальник погоджується з тим, що така анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг (далі Договір) і позичальник ознайомився зі змістом таких документів та отримав їх примірники у мобільному додатку /а.с. 17/. На підтвердження своїх вимог позивачем надано Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал банк» при надання банківських послуг в редакції від 28.03.2018р., Тарифи для продукту «Картка monobank», Таблиця обчислення вартості кредиту для споживача та Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про їх підписання електронним цифровим підписом обома сторонами договору /а.с. 34-36/. Згідно вказаного договору банк надав відповідачу кредит на споживчі потреби у вигляді суми кредитного ліміту на платіжній картці клієнта, яка відкрита у банку на підставі укладеного договору про надання банківських послуг зі сплатою 3,2 % в місяць (38,4% річних) терміном на 5 років, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування. Також в паспорті споживчого кредиту зазначено, що реальна річна процентна ставка складає 46,7%. З урахуванням особливостей активації банківської картки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та реєстрації в мобільному додатку monobank, що ілюстративно відображено у тексті позовної заяви, процедура входу в додаток передбачає, що без погодження з Умовами та Правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту увійти в додаток та користуватися карткою неможливо, оскільки у випадку, коли особа не дає згоди з Умовами і правилами надання банківських послуг у за стосунку monobank шляхом накладення електронного цифрового підпису, то за стосунок monobank не переходить на наступний етап входу в головне меню застосунку. Враховуючи, що послуги банку в проекті monobank надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи та інформацію, яка підлягає доведенню до відома споживачів перед укладенням договору споживчого кредитування, надані відповідачу саме через мобільний додаток, суд приходить до висновку, що відповідач був ознайомлений з правилами, які діяли на час підписання анкети-заяви та відповідно до ст. 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взявши на себе відповідні зобов`язання, а умови основні умови кредитування (процентна ставка; строк кредитування; порядок повернення кредитних коштів тощо) передбачені у Паспорті споживчого кредиту Чорної картки monobank. Вищенаведене свідчить про укладення сторонами в установлений законом спосіб кредитного договору, в тому числі погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, в постанові від 16.12.2020р. у справі № 561/77/19, в якій, ухвалюючи рішення про стягнення боргу за кредитним договором, суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладення сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021р. у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021р. у справі № 234/7159/20. За вказаних обставин доводи відповідачки, що у справі відсутні докази погодження між сторонами всіх суттєвих умов договору, належної інформації про підстави та розмір відповідальності позичальника за прострочення виконання зобов`язання, недоведення банком, що саме ці, а не будь-які інші Умови та правила розумів відповідач під час укладання договору, є необґрунтованими і помилковими. При цьому необґрунтованим є посилання відповідачки на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.07.2019р. у справі №342/180/17 про те, що за відсутності підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, з огляду на те, що такий висновок зроблено у інших кредитних відносинах, які виникли на підставі договору, укладеного в письмовій формі відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, а не в електронній формі з особливостями, встановленими Законом України «Про електронну комерцію». Стосовно доводів відповідачки щодо обсягу використаних нею кредитних коштів, то суд зауважує наступне. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК). Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення як статті 3 ЦК загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК, свідчить, що принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки (постанова Верховного Суду від 10.09.2018р. у справі № 920/739/17). Верховний Суд у постанові від 08.05.2018р. у справі № 910/1873/17 вказав, що принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право. Аналіз руху коштів з виписки по банківському рахунку на ім`я відповідачки свідчить, що з 30.05.2018р. відбувалось активне користування банківською карткою та коштами кредитного ліміту. При цьому вперше поповнення карткового рахунку особистими коштами відповідачкою здійснено 29.06.2018р. на суму 195 грн., тоді як станом на таку дату відповідачкою вже було використано 4215,64 грн. коштів кредитного ліміту (сума всіх видаткових операцій за період з 30.05.2018р. по 29.06.2018р.). Отже доводи відповідачки про те, що фактично нею було використано лише 51,66 грн. кредитних коштів є необґрунтованими. Крім того, аналіз руху коштів по банківському рахунку на ім`я відповідачки свідчить, що тривалий час, в період з червня 2018 року по березень 2020 року відповідачкою належним чином виконувались умови та порядок користування коштами кредитного ліміту, оскільки один раз на місяць нею щомісячно вносились особисті кошти на картковий рахунок в один проміжок часу (кінець місяця) в розмірі, що перевищував необхідний мінімальний платіж, внаслідок чого відповідачкою не допускалось прострочення здійснення кредитних платежів. Зазначені обставини свідчать про належну обізнаність позичальника з умовами програми кредитування, порядком та строками повернення кредитних коштів, тобто з умовами, передбаченими у Паспорті споживчого кредиту. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктами 5.15 - 5.19 п. 5 підрозділу «Надання та обслуговування кредиту» Розділу ІІ Умов визначена відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання клієнта за договором. Згідно п. 5.15 У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. Відсотки нараховуються від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення замість базової процентної ставки зазначеної в тарифах. 5.16 У разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості банк нараховує, а клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із тарифами, але не більше 50% від суми одержаного клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001% річних. 5.17 У випадку настання істотного порушення клієнтом зобов`язань банк не пізніше наступного робочого дня у мобільному додатку не пізніше 3 робочих днів за допомогою месенджерів та sms направляє клієнту повідомлення про відповідне порушення із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку протягом якого вони мають бути здійснені. 5.18 При цьому у разі якщо клієнт погасить заборгованість зі сплати обов`язкового платежу, яка виникла до настання істотного порушення клієнтом зобов`язань, та сплатить штраф і щомісячний мінімальний платіж у строк до 120 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу), вимога банку, зазначена у повідомленні, втрачає чинність, а попередньо узгоджені умови кредитування (у тому числі щодо сплати щомісячних мінімальних платежів та відсотків за користування кредитом) поновлюються. Банк на власний розсуд має право збільшити строк, зазначений в абзаці першому цього пункту, але не більше ніж до 210 календарних днів (з моменту порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу). 5.19 У випадку якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у п. 5.18, кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф у розмірі 100 грн. та пеня у розмірі 6,4% на місяць за кожен день прострочення виконання. 5.23 У разі, якщо на рахунку клієнта не вистачає власних коштів для внесення щомісячного мінімального платежу, банк має право самостійно збільшити кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта за договором та направити відповідні грошові кошти на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі згідно тарифів. Як встановлено судом, відповідачка після укладання кредитного договору, починаючи з квітня 2020 року не виконувала належним чином свого зобов`язання із здійснення щомісячних платежів, чим допустила порушення умов повернення кредиту, тобто строків та розмірів внесення щомісячних платежів, а відтак допустила порушення своїх зобов`язань, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за фактичне користування кредитними коштами. Системний арифметичний аналіз наявної в матеріалах справи виписки про рух коштів з поточного рахунку на ім`я відповідачки свідчить, що в період з 15.04.2018р. до 17.08.2022р. відповідачкою було здійснено видаткових операцій за рахунок кредитних коштів на загальну суму 41853,27 грн. У зв`язку з використанням кредитних коштів за цей період часу банком було нараховано та списано з рахунку відповідачки проценти за користування кредитними коштами і загальна сума відповідних процентів складає 33\~985,97 грн., а відтак загальна сума видаткових операцій по картковому рахунку складає 75\~893,24 грн. Натомість за вказаний проміжок часу відповідачкою було внесено на картковий рахунок коштів на загальну суму 50\~373,27 грн., а відтак станом на 17.08.2022р., як і станом на 01.08.2022р., заборгованість відповідачки перед банком складала 25\~465,97 грн. Після 01.08.2022р. з карткового рахунку в якості видаткових операцій відбувались лише списання відсотків за користування кредитними коштами. При цьому з березня 2022 року по такому рахунку припинилось здійснення відповідачкою будь-яких видаткових операцій, оскільки розмір поточної заборгованості перевищив розмір кредитного ліміту, а збільшення облікованого розміру заборгованості понад кредитний ліміт обумовлено списанням нарахованих відсотків за користування кредитними коштами /а.с. 97/. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 01.08.2022р. по 01.02.2023р. позивачем нараховано по картковому рахунку відповідачки додатково проценти за користування кредитом на загальну суму 5167,29 грн. за ставкою 37,2% річних. При цьому суд звертає увагу, що нарахування процентів в період до 31.08.2020 здійснювалось за ставкою 3,2% на місяць (38,4% річних), з 01.09.2020 по 01.03.2022, з 01.07.2022 по 01.02.2023 3,1% на місяць (37,2% річних), з 01.04.2022 по 31.06.2022 1,6% на місяць (19,2% річних). Тож наданий позивачем розрахунок суми процентів по Договору відповідає умовам, передбаченим паспортом споживчого кредиту, оскільки не перевищує погоджені відповідачкою значення процентної ставки /а.с.34-35/. Станом на 01.02.2023р. розмір заборгованості зафіксований позивачем в загальній сумі 30\~633,26 грн. При цьому суд бере до уваги, що розмір тіла кредиту збільшений понад кредитний ліміт внаслідок обліку по картковому рахунку заборгованості з оплати нарахованих процентів за користування кредитним лімітом та зобов`язань позичальника по договорах про купівлю товарів у розстрочку, що відповідає Умовам і правилам обслуговування в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank. До теперішнього часу заборгованість відповідачки є непогашеною. Таким чином, суд доходить висновку, що за умовами укладеного сторонами кредитного договору відповідачка зобов`язана була щомісяця сплачувати мінімальний платіж в розмірі та в термін, зазначені у Паспорті споживчого кредиту, однак не виконувала цих обов`язків та має заборгованість по сплаті щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, у зв`язку з чим відповідно до п.п. 5.16 п. 5 розділу ІІ Умов уся заборгованість стала простроченою і станом на 01.02.2023р., як і на момент звернення позивача з позовом до суду, становить 30\~633,26 грн., яка складається з тіла кредитного ліміту в розмірі 30\~000 грн., збільшеного на суму овердрафту в розмірі 633,26 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору і приймається судом як належний і достовірний доказ. Відповідачкою у справі не спростовано обставин отримання та використання нею кредитних коштів та розміру заборгованості, зазначеного в наданому позивачем розрахунку. Також не підтверджуються будь-якими доказами доводи відповідачки про те, що укладання кредитного договору відбувалось під впливом її обману з боку позивача та внаслідок помилки з боку відповідачки. Не надано суду і будь-яких доказів щодо укладання кредитного договору відповідачкою під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. В цьому контексті суд звертає увагу, що виникненню між сторонами кредитних правовідносин передувала публічна пропозиція АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на надання банківських послуг на загальних умовах, передбачених умовами та правилами фінансової установи. Відповідачка вільно і без стороннього примусу погодилась скористатись банківськими послугами АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на запропонованих банком умовах. Будь-яких доказів протиправних дій банку по відношенню до відповідачки суду не надано. Також суд звертає увагу, що за змістом банківських операцій по картковому рахунку на ім`я відповідачки, банком не допускалось вчинення необґрунтованих списань коштів з рахунку відповідачки. Також в позовних вимогах банк не заявляв вимог про стягнення з відповідачки будь-яких компенсаційних виплат (неустойка, штраф, комісія тощо). Необґрунтованими є і доводи відповідачки про нікчемність кредитного договору через відсутність доказів на підтвердження повноважень особи, яка підписала анкету-заяву відповідачки від 20.04.2018р. від імені банку, а також через невідповідність печатки банку на такій заяві стандартам ДСТУ. В цьому контексті суд зауважує, що дійсність правочину залежить від волевиявлення обох його сторін. Наявність дефектів відповідного волевиявлення (підписання не уповноваженою особою, відсутність відтиску печатки юридичної особи) може бути підставою для оспорювання такого правочину та визнання його судом недійсним, але само собою не свідчить про нікчемність такого правочину. У зустрічному позові відповідачка не заявляла вимог про визнання кредитного договору недійсним. До того ж за обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що саме на підставі анкети-заяви відповідачки від 20.04.2018р. позивачем здійснювалось надання відповідачці банківських послуг, а відтак своїми діями позивач підтвердив дійсність його волевиявлення при укладанні кредитного договору з відповідачкою. За таких обставин наведені відповідачкою сумніви щодо належності підписання її анкети-заяви від 20.04.2018р. належним чином уповноваженою особою з боку банку не мають істотного значення для правильного вирішення спору між сторонами та не змінюють суті і змісту характеру спірних правовідносин, які обумовили виникнення спору між сторонами. Отже в контексті встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, доводи відповідачки за її зустрічними позовними вимогами про безпідставне нарахування банком процентів та безпідставне привласнення її коштів є необґрунтованими. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення з боржника суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 30\~633,26 грн., а отже заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними і підлягають задоволенню в повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого сторонами при зверненні до суду. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги первісного позивача підлягають задоволенню, то судові витрати слід покласти на відповідачку в повному обсязі, а відтак за рахунок відповідачки слід відшкодувати позивачу витрати з оплати судового збору в розмірі 2684 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed