Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за первісним позовом звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 25.07.2021 відповідач [PERSON] з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» https://miloan.ua/ подав заявку на отримання кредиту №103718213, вказана заява є у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Законодавством України передбачено, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Оскільки ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору №103718213 від 25.07.2021 р., який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином, [PERSON] уклав договір про споживчий кредит №103718213 від 25.07.2021 р. (далі кредитний договір) з ТОВ «Мілоан» (ЄДРПОУ: 40484607) строком на 30 днів і на підставі платіжного доручення [PERSON] були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 грн. Однак, [PERSON] не виконані належним чином кредитні зобов`язання щодо повернення наданого кредиту та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість. 12.11.2021 згідно з договором відступлення прав вимоги №13Т ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №103718213 від 25.07.2021 р. на користь позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», який відповідно набув права вимоги до відповідача [PERSON] . Згідно з договором відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») становить 66000 грн, з яких: 15000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 49500 грн - заборгованість за відсотками; 1500 грн - заборгованість за комісією. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на адресу [PERSON] направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості по кредитному договору, однак відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. На підставі викладеного, просив позов задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 66000 грн заборгованості за кредитним договором №103718213 від 25.07.2021 р., судовий збір у розмірі 2147,20 грн та 6000 грн витрат на правову допомогу. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до відповідача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», третя особа ТОВ «Мілоан» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору, мотивуючи його тим, що 25.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №103718213, відповідно до п. 1.5 договору загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають за\-гальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслугову\-ванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 6000.00 гри. в грошовому виразі та 5.896.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процента ставка) і включає в себе складо\-ві, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 21000.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться незмінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 Договору. Позичальник розу\-міє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгова\-ності чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідно до п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту: 1500.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 4500.00 грн., які нара\-ховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку корис\-тування кредитом. Отже річна процентна ставка складає 365%. Відповідно до п. 1.5.3 стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом ста\-новить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Отже, річна процентна ставка складає 1825%. Вважає, що встановлений у договорі розмір процентів та пені перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеним, не відповідає вимогам ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про неправомірність великої суми компенсації у разі невиконання позичальником зобов`язань за цим договором. Таким чином, сума компенсації становить понад п`ятдесят відсотків від суми кредиту, що в розумінні п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є несправедливою умовою та є підставо для визнання відповідних пунктів договору недійсними. Вважає, що пункти 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 договору щодо встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 1 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування, що становить до 365 % на рік, а також процентної ставки у розмірі 5 % від непогашеної суми кредиту за кожен день користування, що становить до 1825 % на рік, є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскі\-льки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Положення договору встановлюють вимоги зі сплати споживачем непропорційно великої суми компен\-сації у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Крім того, вимога про нарахування та сплату процентів та неустойки за договором споживчого креди\-ту, які у сукупності є завищеними, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині тре\-тій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовіс\-ності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства пра\-ва. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки та процентів спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка та проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. На підставі викладеного вважає, що існують підстави для визнання недійсними пунктів 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 договору про споживчий кредит № 103718213 ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , оскільки річні ставки у розмірі 365% та 1825%, підтверджують незаконність закріплення в оспорюваному договорі такого розміру штрафу та процентної ставки, що є непропорційно великою сумою компенсації за невиконання (прострочення) виконання зобов`язань позичальником. Просить визнати недійсними пункти 1.5, 1.5.1, 1.5.2, 1.5.3 договору про споживчий кредит № 13718213 від 25 липня 2021 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Мілоан» та [PERSON] . Позивач за первісним позовом, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з`явився, подав клопотання про підтримання позовних вимог, проти задоволення зустрічного позову заперечує , просить проводити розгляд справи у відсутності його представника. Позивач за первісним позовом подав заперечення на зустрічний позов, в якому просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що відповідач ознайомився з умовами кредитування, отримав у письмовій формі у вигляді електронного документу, розміщеного в особистому кабінеті, паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору, отримав проект Кредитного договору разом із додатками та Правилами, він підтвердив, що умови Договору йому зрозумілі та підтвердив, що Договір адаптовано до його потреб та фінансового стану та свідомо уклав Кредитний договір. Крім того, позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним п.1.5.3 Договору, однак такого пункту у кредитному договорі немає. Представник позивача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом не визнає, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, зустрічі позовні вимоги задоволенню не підлягають. Ч. 1,3\~ст.203 ЦК України\~встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1\~статті 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч.1\~ст.627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ч.1\~ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст.\~525,\~526,\~530\~ ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У\~статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа\~\~\~з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону,\~\~\~є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним\~\~\~\~ з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції\~\~в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані\~\~\~\~\~ з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання\~\~\~є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи\~\~(вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету\~\~і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Таким чином, Законом України «Про електрону комерцію» визначено, що саме Договором оферти визначається технологію (порядок) укладення договору, порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору, спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту), технічні засоби ідентифікації сторони. Преамбулою\~Закону України «Про захист прав споживачів» , який діяв станом на день виникнення правовідносин, визначено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п.22 ч.1\~ст.1,ч.1 ст.11, ч. 1, 2, 5\~ст.18\~Закону України «Про захист прав споживачів», \~споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Частиною 1\~ст.3, ч.2 ст 9, ст 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~(в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що цей Закон\~регулює відносини\~між кредитодавцями,\~кредитними посередниками\~та споживачами\~під час\~надання послуг\~споживчого кредитування,\~а також\~відносини,\~що виникають\~у зв`язку\~з врегулюванням\~простроченої заборгованості\~за договорами\~про споживчий\~кредит та\~іншими договорами,\~передбаченими частиною\~другою цієї\~статті. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього\~Закону,\~у письмовій\~формі (у\~паперовому вигляді\~або в\~електронному вигляді\~з накладенням\~електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. У договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору, 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. У договорі\~про споживчий\~кредит можуть\~бути зазначені\~інші умови,\~визначені законом та за домовленістю сторін. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з частинами 1,3\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1\~ст.230 ЦК України\~якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша\~статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч.1\~ст.229 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Правові та організаційні засади споживчого кредитування визначають право споживача перед укладенням договору про споживчий кредит отримати від кредитодавця всю необхідну інформацію щодо умов кредитування. Ця інформація надається кредитодавцем споживачу за спеціальною письмовою чи електронною формою шляхом складання сторонами паспорта споживчого кредиту. За умови дотримання такої форми кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит. Підставами для визнання правочину недійсним є недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6\~ст.\~203\~ЦК України в тому числі вимог щодо змісту правочину та волевиявлення його учасника. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст.230 ЦК України. В судовому\~засіданні встановлено,\~що 25.07.2021 року\~між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» було укладено договір про споживчий кредит №103718213 в електронній формі в Особистому кабінеті відповідача, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «МІЛОАН» та доступний через сайтhttps://miloan.ua/ та/або відповідний мобільний додаток, згідно з умовами якого відповідач акцептував укладання договору про споживчий кредит, який розміщений на сайті товариства, приєднався до умов договору та отримав споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок, у сумі 15000 грн, строком на 30 днів (до 24.08.2021), зі сплатою відсотків у розмірі 5,896% річних, тип ставки фіксована, разова комісія при видачі кредиту 10% від суми наданого кредиту, що становить 1500 грн. Відповідно до умов укладеного кредитного договору відповідач зобов`язаний був повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та разову комісію за видачу кредиту у строки та платежами визначеними відповідно до Графіка платежів. Викладені обставини підтверджуються договором про споживчий кредит №103718213 від 25.07.2021, Додатком №1 до договору про споживчий кредит (Графік платежів), паспортом споживчого кредиту, анкетою-заявкою на кредит №103718213, платіжним дорученням №30304536 від 25.07.2021 на підставі якого відповідачу були\~перераховані кредитні\~кошти на\~картковий рахунок\~в сумі\~15000\~грн. 12.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №13Т, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) позивачу за плату, а позивач приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, зокрема і до відповідача, що підтверджується договором відступлення права вимоги, Витягом з Додатку №1 №13Т від 12.11.2021 (Реєстр боржників), платіжними інструкціями №1914,1924,1894,1856,1778,26. Відповідно до\~розрахунку заборгованості станом на 22.12.2023 заборгованість за кредитним договором №103718213 від 25.07.2021 складає 66000 грн, з яких: 15000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 49500 грн - заборгованість за відсотками; 1500 грн разова комісія за надання кредиту. В судовому засіданні встановлено, що укладений між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] кредитний договір містить істотні умови договору про споживчий кредит, визначені\~ст.\~12\~Закону «Про споживче кредитування». При цьому,\~у справі відсутні докази про те, що відповідач включив до укладеного кредитного договору несправедливі умови та ввів [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а останній уклав цей правочин під впливом обману. Твердження позивача про невідповідність кредитного договору вимогам\~Закону України «Про захист прав споживачів» не відповідають фактичним обставинам справи. Оцінивши в\~сукупності надані\~докази,\~суд прийшов\~до висновку,\~щопозивач не надав суду доказів, які б вказували на наявність зі сторони відповідача порушень вимог законодавства України щодо захисту прав споживачів та наявності в договорі несправедливих умов, тому підстав для задоволення зустрічного позову немає. Оскільки відповідач не надав суду доказів того, що він виконав свої обов`язки щодо повернення тіла кредиту, сплати відсотків та разової комісії за надання кредиту, суд вважає за необхідне первісний позов задовольнити повністю. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат у розмірі 8147,20 грн на сплату судового збору та професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.\~137\~ЦПК України\~витрати,\~пов`язані\~з правничою\~допомогою адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави.\~За результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат:1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану\~зі справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою;2)\~розмір суми,\~що підлягає\~сплаті в\~порядку компенсації\~витрат адвоката,\~необхідних для\~надання правничої\~допомоги,\~встановлюється згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги на\~підставі відповідних\~доказів,\~які підтверджують\~здійснення відповідних\~витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.\~ Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Судом встановлено, що\~відповідно до платіжної інструкції від 18.12.2023 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн. На підтвердження понесених витрат у розмірі 6000 грн на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем \~ надано договір про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023, Детальний опис робіт, Акт про підтвердження факту надання правничої допомоги, додаткова угода №003050904892 до договору про надання правової допомоги від 11.12.2023. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2147,20 грн судового збору та 6000 грн витрат на правничу допомогу. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved