Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

16 листопада 2023 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 3, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991, статті 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статті 150,155, 157, 164-165, 197 СК України, просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач звідповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з 2001 року, який розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області у справі № 2-531/2004 від 15 жовтня 2004 року. Державна реєстрація розірвання шлюбу між позивачем і [PERSON] проведена 23.09.2015. Після розірвання шлюбу позивачу присвоєно дошлюбне прізвище « [PERSON] » (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] ). Під час спільного проживання з відповідачем у них народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , в інтересах якого подається даний позов. Батьком [PERSON] в свідоцтві про народження вказаний відповідач - [PERSON] , який не заперечував свого батьківства. До офіційного укладення шлюбу у них також народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Славутицького міського суду Київської області у справі №377/625/17 від 10 серпня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття стягнення аліментів з [PERSON] здійснюється у розмірі 1/3 його заробітку (доходу) щомісяця. До кінця 2019 року з відповідача проводилось стягнення аліментів за судовим наказом, однак з січня 2020 року сплата аліментів відповідачем не здійснювалась взагалі, внаслідок чого станом на 01.10.2023 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої становив 210834,73 гривень. Матеріальна допомога у добровільній формі не надавалась так само. На початку 2020 року перед закриттям кордонів через пандемію COVID-19 відповідач звільнився з роботи та виїхав з України в Російську Федерацію. Саме тоді син останній раз бачив батька. Певний час батько з сином спілкувались через мережу Інтернет, однак спілкування було не систематичним, носило формальний характер. Зацікавленості життям дитини з боку відповідача не було, не було проявів любові, спроб підтримати, допомогти, надати пораду. Після повномасштабного вторгнення армії Російської Федерації на територію України та оголошення воєнного стану дзвінки від батька стали надходити частіше, однак, замість підтримки, пропозиції допомогти, відповідач у кожній розмові робив акцент на тому, що відбувається. Спілкування батька з сином зводилось до того, що [PERSON] виправдовував дії Росії по відношення до України, намагався нав`язати сину свою думку, на розповіді дитини про те, що насправді відбувається в країні, про свої страхи, реагував зухвало, називаючи це дурницями. Така поведінка відповідача нанесла дитині психологічну травму, адже батько, який залишив його, відсутній не лише фізично, а й емоційно. У сина утворилось глибоке почуття образи на батька, який не бажає захистити дитину в той час, коли йде війна, а навпаки пригнічує і знецінює почуття сина. Через постійні хвилювання з цього приводу, розчарування в батькові та відсутність бажання слухати його проросійську пропаганду та настанови, [PERSON] за власною ініціативою припинив спілкування з ним. Батько відсутній в житті дитини як близька людина, що призвело до втрати емоційних зв`язків між ними. Відповідач майже два роки взагалі не спілкується з сином, не вітає з днем народження чи з іншими святами, що свідчить про знецінення відповідачем таких проявів уваги. Спілкування, яке відбулось між батьком і сином раніше, обмежувалось формальними запитаннями з боку відповідача і не було спрямоване на те, щоб краще пізнати свою дитину. Вихованням сина позивач займається разом зі своїм чоловіком [PERSON] , вони надають сину матеріальне утримання, забезпечують умови для комфортного проживання та гармонійного розвитку. Відповідач свідомо та умисно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина, тому, з метою повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 04 грудня 2023 року, після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 26 грудня 2023 року. 26 грудня 2023 року за клопотанням представника позивача було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 26 січня 2024 року. Ухвалою суду від 26 січня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19 лютого 2024 року. Судове засідання, призначене на 19 лютого 2024 року, було відкладено на 04 березня 2024 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. 04 березня 2024 року було оголошено перерву у судовому засіданні до 14 березня 2024 року на підставі частини другої статті 240 ЦПК України. У судовому засіданні, призначеному на 14 березня 2024 року, було оголошено перерву до 12 квітня 2024 року за клопотанням представника позивача- адвоката Климчук В.В.. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2001 року по 2004 рік. Під час проживання у фактичних шлюбних відносинах до реєстрації шлюбу у них з відповідачем народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу вони з відповідачем підтримували фактичні шлюбні відносини і під час спільного проживання в них народилося ще двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Після народження сина вони з відповідчем та дітьми проживали на орендованих квартирах, а в 2011 році придбали квартиру, куди переїхали проживати всією сім`єю. Проте, після переїзду до квартири відносини між нею та відповідачем погіршилися, він почав з`являтися вдома в стані алкогольного сп`яніння, вживав наркотичні засоби, влаштовував сварки, застосовував до неї фізичне і психологічне насильство в присутності дітей. З 2012 року вони припинили проживати як сім`я, хоча знаходилися в одній квартирі, а в 2015 році відповідач на півтора року виїхав до АР Крим, та після повернення забрав речі із квартири і з того часу участь у вихованні сина відповідач не приймав. На початку 2020 року відповідач виїхав з України в Російську Федерацію та більше син батька не бачив. До кінця 2019 року проводилося стягнення з відповідача аліментів за судовим наказом, однак з січня 2020 року стягнення аліментів з нього не проводилося, внаслідок чого станом на 01.10.2023 утворилася заборгованість зі сплати аліментів в сумі 210834,73 гривень. На початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації до України батько телефонував сину, але це спілкування наносило дитині психологічну травму, оскільки відповідач виправдовував вторгнення Росії до України, внаслідок чого син припинив з ним спілкування. При цьому відповідач до неї з метою налагодження відносин їх з сином не звертався, як не звертався з такою метою і до інших дітей. На даний час вона з [PERSON] проживає в місті Бровари в орендованій квартирі з її чоловіком [PERSON] , який є військовослужбовцем. Вони разом проводять вільний час, обговорюють питання щодо шкільного життя, подальшого навчання, між ними існують усталені відносини довіри та поваги один до одного. Вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам сина, оскільки сам син ініціював це питання, бо батько має на нього негативний вплив і спілкування з ним приносить шкоду психічному здоров`ю дитини. Представник позивача - адвокат Климчук В.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, передбачених статтею 150 СК України. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, про навчання та підготовку до сімейного життя. Не займається його медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з ним в обсязі, достатньому для його нормального самоусвідомлення, не забезпечує доступ дитини до культурних та духовних цінностей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки виїхати за межі України і не бути присутнім в житті дитини - це вибір відповідача. Формування неповнолітнього [PERSON] тривалий час відбувалось без присутності батька, і будь-який емоційний зв`язок між батьком та дитиною відсутній, тому позбавлення відповідача батьківських прав не призведе до порушення прав дитини, а навпаки буде здійснено в інтересах дитини, оскільки спілкування батька з сином, яке відбувалося в 2022 році, завдавало шкоди його психічному здоров`ю. Після роботи з психологом було виявлено, що спогади про батька у дитини негативні. Відповідач у судові засідання, призначені на 19 лютого 2024 року, 04 березня 2024 року, 14 березня 2024 року, 12 квітня 2024 року не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, проте поштові конверти повернуто за зворотною адресою до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. У такому випадку [PERSON] , якому адресовано судові повістки разом із доданими документами за зареєстрованим місцем проживання, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судових засідань відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України. Відзив на позовну заяву відповідач не надіслав, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, причини неявки суд не повідомив. Представник Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, третя особа у справі, [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В судовому засіданні пояснила, що Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради 21.01.2024 здійснювалася рейд-перевірка за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] : [ADDRESS] , але за даною адресою двері квартири ніхто не відчинив. Мешканці з під`їзду вказаного будинку повідомили, що [PERSON] давно не бачили за зареєстрованим місцем проживання. Із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з сином - [PERSON] , [INFO] , відповідач до Служби у справах дітей та сім`ї не звертався, як не звертався із заявою про способи участі у вихованні дитини, про визначення місця проживання дитини. Враховуючи, що досліджені докази підтверджують факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, то в інтересах дитини необхідно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, третя особа у справі, в судові засідання свого представника не направив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. За наявності умов, передбачених статтями 280-281 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 04 березня 2024 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] з 2003 року по сусідству з квартирою, в якій проживали позивач та відповідач. Сім`ю позивача вона знає з 2011 року, коли вона з чоловіком та дітьми почали жити у своїй квартирі. Відповідач у даній квартирі проживав приблизно 4-5 років, а потім у 2015 році виїхав, і з того часу вона його більше не бачила. Під час спільного проживання позивача та відповідача вона не бачила, щоб [PERSON] проводив час з дітьми. Дітьми займалася завжди позивач, проте вона, бачила, як відповідач проводив свій вільний час в барах та ресторанах. В зв`язку з тим, що вона жила по сусідству, то неодноразово чула сварки, які відбувалися в квартирі між позивачем та відповідачем. Після того, як [PERSON] виїхав з квартири, то позивач почала проживати з іншим чоловіком на ім`я [PERSON] , який добре спілкувався з дітьми позивача та проводив з ними вільний час. На даний час позивач з сім`єю виїхали до міста Бровари. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є старшою дочкою позивача та відповідача, в неї є молодша сестра [PERSON] та молодший брат [PERSON] . Коли батько покинув їх сім`ю, їй було 14 років. Під час спільного проживання з батьком, він вживав алкогольні напої, навіть були випадки, коли він вживав наркотичні засоби. Будучи в такому стані, він вчиняв сварки з матір`ю, застосовував фізичну силу як до матері, так і до неї. Він не займався їх вихованням та утриманням, всі витрати по утриманню дітей лежали на матері. Присутність батька як в її житті, так і в житті брата [PERSON] та сестри [PERSON] була епізодичною. Батьківський потенціал його знаходиться на низькому рівні, тому що він не цікавився життям своїх дітей та ігнорував їхні потреби. Матір ніколи не чинила перешкод у спілкуванні їх з батьком. Після того, як батько виїхав до Росії, то інколи телефонував їм та писав у соціальних мережах. Як почалося повномасштабне вторгнення Російської Федерації в Україну, то він почав писати їм у соціальній мережі «Viber», та виправдовувати російську агресію, в зв`язку з чим вона та молодший брат [PERSON] заблокували його і не хочуть з ним спілкуватися. Якби у батька було бажання спілкуватися з ними, то він міг би спілкуватися з ними через інші соціальні мережі. [PERSON] навіть не згадує про нього, оскільки ніколи не відчував від нього батьківської турботи та будь-якої допомоги. Неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що його батька потрібно позбавити батьківських прав, оскільки він втратив з ним всі зв`язки. На даний час він проживає в місті Бровари разом із матір`ю, сестрою [PERSON] та вітчимом [PERSON] . Ввітчим відіграє для нього роль батька, він є військовослужбовцем і є для нього прикладом у всьому, він займається його вихованням та утриманням. Він не пам`ятає того періоду, коли проживали однією сім`єю з батьком, пам`ятає лише, що інколи до 2020 року батько проводив з ним час, це було 3-4 зустрічі, на які він приходив в стані алкогольного сп`яніння. Після того, як батько в 2020 році виїхав до Росії, то періодично переписувався з ним в соціальних мережах, але він ніколи не цікавився його життям. Інколи він міг йому зателефонувати, проте ця телефонна розмова тривала приблизно 3-5 хвилин і це було формальне спілкування для підтримки зв`язку, оскільки він не відчував від батька тепла та турботи. Батько не надавав йому ніякої допомоги, не цікавився його проблемами та не надав ніяких порад. Після початку війни у лютому 2022 року батько почав йому писати в соціальних мережах та нав`язувати свою політичну позицію, не висловлюючи будь-якої підтримки, якої він від нього чекав. Після такого спілкування у нього був пригнічений стан і йому не хотілося з ним спілкуватися. Матір ніколи не чинила перешкоду йому у спілкуванні з батьком. Тому в березні 2022 року він заблокував його в соціальних мережах і не хоче з ним більше спілкуватися, бо вважає, що вже не побудує з батьком близьких відносин. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, показання свідків, заслухавши думку неповнолітнього [PERSON] , вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 17 березня 2001 року у відділі РАГС Славутицького міського управління юстиції, який було розірвано рішенням Славутицького міського суду Київської області від 15 жовтня 2014 року, що набрало законної сили 16 листопада 2004 року, у справі № 2-531/2004 (а. с. 22). Зазначені обставини підтверджені свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим повторно 18 липня 2023 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якого шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано, про що 23 вересня 2015 року складено відповідний актовий запис № 30. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюються прізвища: йому [PERSON] , їй [PERSON] (а. с. 23). Як встановлено в судовому засіданні, під час спільного проживання позивача з відповідачем до реєстрації шлюбу та після реєстрації шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 08 липня 2021 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у місті Славутич Київської області, про що 18 липня 2006 року складено відповідний актовий запис № 110. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 20). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 18 липня 2023 року Броварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] народився [INFO] у місті Славутич Київської області, про що 04 лютого 2009 року складено відповідний актовий запис № 24. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 20). Відповідно до довідки № 2, виданої 17 березня 2001 року, [PERSON] визнаний батьком дитини [PERSON] , яка народилася [INFO] в громадянки [PERSON] , запис акта № 7 від 17 березня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області (а. с. 21). Згідно із свідоцтвом про шлюб, виданого 09 листопада 2022 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 листопада 2022 року у Дарницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що 09 листопада 2022 року складено відповідний актовий запис № 2119. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а. с. 24). З паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] , виданого 13 жовтня 2015 року Славутицьким МС УДМС України в Київській області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 17). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади № 2023/007951374 від 03.10.2023, № 2023/007851208 від 03.10.2023, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18-19). Згідно з інформацією Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 21.11.2023 № 15-08/1953 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 52). Як вбачається з довідки про результати рейд-перевірки від 22.01.2024 № 01-32/04, складеної 22.01.2024 головним спеціалістом сектору опіки та піклування Служби у справах дітей та сім`ї [PERSON] , затвердженої начальником Служби у справах дітей та сім`ї [PERSON] , спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї було здійснено рейд-перевірку за адресою: [ADDRESS] , на предмет з`ясування чи спростування факту проживання [PERSON] за вказаною адресою. Перевірку було здійснено у період з 17:10 до 17:30, проте у помешканні на той час нікого не було, даний факт підтвердила мешканка квартири [ADDRESS] кварталу, яка повідомила, що тривалий час сусідів не бачила. [PERSON] вона знає, але давно його не зустрічала, не бачила, де він на даний час проживає, їй не відомо (а. с. 107). Відповідно до інформації № 5060/109/1503/01-2023, виданої 18.08.2023 Відділенням поліції № 2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, згідно даних інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України», [PERSON] не звертався до Відділення поліції № 2 Вишгородського РУП ГУНП в Київській області з приводу перешкоджання йому спілкуватися з сином [PERSON] та брати участь у його вихованні (а. с. 30). Згідно з інформацією № 01-12/358, виданою Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, [PERSON] із заявами, повідомленнями про те, що мати неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та інші особи чинили перешкоди у спілкуванні з сином та його вихованні, не звертався (а. с. 30 зв. ст.). Відповідно до судового наказу, виданого 10 серпня 2017 року суддею Славутицького міського суду Київської області, який набрав законної сили 10 серпня 2017 року, у справі № 377/625/17, провадження № 2-н/377/18/17 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а. с. 25). Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 18019, виданого 06.10.2023 в.о. начальника Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Приліпком В.О., заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] в розмірі 1/2 частини заробітку щомісяця на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , станом на 01 жовтня 2023 року становить 210 834,73 гривень. З січня 2020 року по вересень 2023 року відповідачем аліменти на користь позивача на утримання дітей не сплачувалися (а. с. 26). Відповідно до інформації КНП «Славутицька міська лікарня» Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 1506 від 08.09.2023, [PERSON] , [INFO] , має декларацію з лікарем-педіатром [PERSON] , яка була укладена 04.06.2019 при візиті до лікаря у супроводі матері - [PERSON] . За період знаходження у відносинах із лікарем-педіатром КНП «Славутицька міська лікарня» інших осіб, які б супроводжували дану дитину до лікаря-педіатра, крім матері дитини, зафіксовано не було. Всі дозволи на проведення щеплень [PERSON] надавалися виключно його матір`ю. Батько дитини - [PERSON] жодного разу не був з дитиною у КНП «Славутицька міська лікарня», будь-яких контактів з його лікарем-педіатром не мав, станом здоров`я [PERSON] не цікавився (а. с. 27). З інформації № 01-40/203, наданої 22.08.2023 директором Славутицького ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 1 Вишгородського району Київської області, вбачається, що [PERSON] навчався у Славутицькому ЗЗСО І-ІІІ ступенів № 1 з 01.09.2015 по 12.08.2021. Мати [PERSON], [PERSON] , здійснювала постійний контроль за освітньою діяльністю сина, створювала сприятливі умови для навчання і виховання, регулярно відвідувала батьківські збори та інші заходи. Батько хлопчика, [PERSON] , не брав участі у вихованні дитини, жодного разу не звертався до класних керівників з питань успішності та шкільного життя дитини, в школі не з`являвся (а. с. 29). Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, з серпня 2021 року вона з дітьми та чоловіком [PERSON] виїхали на постійне місце проживання до міста Бровари Київської області. Згідно з характеристикою, на [PERSON] , [INFO] , виданою 21.08.2023 директором Броварського ліцею № 6 Броварської міської ради Броварського району Київської області, [PERSON] навчається у Броварському ліцеї № 6 з 25 серпня 2021 року. Проживає разом з мамою [PERSON] та вітчимом [PERSON] . Вихованням і розвитком дитини в сім`ї займається [PERSON] та вітчим [PERSON] . Мама постійно підтримує зв`язок з навчальним закладом та класним керівником, відвідує батьківські збори. За словами дитини рідний батько [PERSON] проживає на території РФ. За час навчання [PERSON] у ліцеї батько жодного разу не був в закладі освіти, не з`являвся на батьківські збори, не брав участь у вихованні дитини (а. с. 28). З акту № 490 від 11.09.2023 обстеження умов проживання, складеного начальником та головним спеціалістом Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, вбачається, що 11.09.2023 було здійснено обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , яка складається із чоловіка [PERSON] , сина [PERSON] та дочки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання за вказаною адресою задовільні. Дитина [PERSON] забезпечений одягом, взуттям, продуктами харчування та засобами особистої гігієни, для його виховання та проживання створені належні умови. Зі слів [PERSON] батько дітей проживає на території РФ, з 2020 року не сплачує аліменти, батько [PERSON] має проросійську позицію та нав`язував її дітям. На прохання сина [PERSON] хоче позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , з її слів він матеріально не допомагає, не спілкується із сином з 2020 року, не приймає участі в його житті та вихованні (а. с. 31). Відповідно до довідки, складеної 25.09.2023 дитячим психологом ФОП [PERSON] , у [PERSON] з мамою наявні тісні емоційні зв`язки, з нею він почувається у безпеці та комфорті, з татом [PERSON] - тісні емоційні зв`язки не сформовані. З урахуванням вікових особливостей та достатньою сформованістю, як особистості, [PERSON] може висловити усвідомлене бажання позбавити батька батьківських прав і в подальшому бути усиновленим особою, що виховує його (а. с. 32-46). Як зазначено у висновку виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, як органу опіки та піклування, затвердженого рішенням від 05.03.2024 № 263, орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області, беручи до уваги факт, що батько не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує медичного догляду, лікування, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, матеріально сина не утримує, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а. с. 185-194). Відповідно до статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом частини першої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 18 вказаної Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 27 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилом частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог статті 164 СК України підставами позбавлення батьківських прав є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у пунктах 15, 16 постанови № З від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов`язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу. Як зазначено у частинах четвретій та п`ятій статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до положень статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, учасником якої є Україна, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява N 39948/06). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Так, в судовому засіданні встановлено, що з 2015 року дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживав разом з матір`ю. Відповідач [PERSON] з 2015 року до середини 2017 року проживав в АР Крим, з середини 2017 року до початку 2020 року він проживав в місті Славутичі, але окремо від позивача та сина. За вказаний період, як підтвердили в судовому засіданні позивач та свідок [PERSON] , а також неповнолітній [PERSON] , він епізодично приймав участь у житті сина та за весь цей час лише зустрівся з ним 3-4 рази, при цьому особливої уваги до життя сина він не проявляв, не цікавився його навчанням, здоров`ям, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу. На початку 2020 року відповідач виїхав до Російської Федерації, після чого він періодично переписувався з сином в соціальних мережах. Інколи він міг йому зателефонувати, проте батько не надавав йому ніякої допомоги, не цікавився його проблемами та не надав ніяких порад, не приїжджав до нього. Таким чином, поведінка відповідача по відношенню до дитини не змінилася, оскільки батько відсутній в житті дитини як близька людина, що призвело до втрати емоційних зв`язків між ними. Після початку в Україні повномасштабної збройної агресії Російської Федерації відповідач спілкувався з дитиною по телефону за допомогою мобільного додатку «Viber», та з огляду на пояснення дитини, позивача та показання свідка [PERSON] , нав`язував свою політичну позицію, виправдовуючи збройну агресію Російської Федерації, не висловлюючи будь-якої підтримки, якої син від нього чекав, тому таке спілкування не свідчило про інтерес до дитини та сприянню засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, а навпаки було для дитини руйнівним, оскільки після такого спілкування в дитини був пригнічений стан. Суд зауважує, що відповідач свідомо обрав такі життєві умови, за яких відсутня його участь у вихованні дитини. Перебуваючи на відстані, відповідач мав усвідомлювати, що не зможе в достатній мірі піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а тому несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків. Отже, відповідач свідомо не брав і не бере участі у вихованні сина, не піклується про нього, його фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Суд ураховує, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із нею сімейних відносин буде відповідати її інтересам. Встановлені обставини свідчать про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява N70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. З урахуванням викладеного та думки неповнолітнього [PERSON] , який висловив своє небажання спілкуватися та підтримувати зв`язок з батьком через його поведінку стосовно нього, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що сприятиме забезпеченню якнайкращих інтересів дитини. Згідно зі статтею 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved