Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

У січні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму грошових коштів у розмірі 2 958 276,00 грн. та суму сплаченого судового збору. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між [PERSON] , як вкладником, та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» протягом 2014-2015 рр. було укладено ряд договорів про банківський строковий вклад (депозит). Постановою НБУ № 898 від 17 грудня 2015р. відкликано банківську ліцензію та прийнято рішення про ліквідацію банку. Позивачу, як вкладнику ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було виплачену гарантовану суму вкладу в загальному розмірі 200 000,00 грн. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач, як власник істотної частки банку, не вжив своєчасних та дієвих заходів щодо відновлення платоспроможності ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", а також порушив вимоги ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність", позивач вважає, що невиплачена сума вкладу з відсотками підлягає стягненню саме з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 05.08.2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якій сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись, серед іншого, на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння відповідачем шкоди позивачу внаслідок порушенням ним, як власником істотної участі банку, Закону України "Про банки і банківську діяльність". При цьому, зазначав, що він не є особою, на яку може бути покладено відповідальність за майнову шкоду позивача, оскільки правом на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди з посиланням на положення ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність" наділений Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, відсутній запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про ліквідацію банку, вказана процедура триває. Сам факт завдання шкоди не може бути встановлений до закінчення процедури ліквідації банку. Покладання відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Вироку суду у кримінальному провадженні, де була б встановлена вина відповідача не надано. Надані позивачем письмові докази - ухвали суду- стосуються службових осіб АТ «Банк «Фінанси та кредит», а не відповідача [PERSON] 17.02.2022 року за клопотанням представника відповідача до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит". 05.07.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.\\ Представник позивача у судовому засіданні просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до наступного висновку, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] , як вкладником, та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено ряд наступних договорів про банківський строковий вклад (депозит): -договір-заяву № 328823/142989/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 19.08.2015 року, за умовами якого [PERSON] вніс грошові кошти у розмірі 100 000,00 доларів США на вкладний рахунок № [NUMBER] на строк з 19.08.2015 по 19.09.2015, під 5,50 % річних; -договір-заяву № 328823/142990/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» від 19.08.2015 року, за умовами якого [PERSON] вніс грошові кошти у розмірі 17 050,01 доларів США на вкладний рахунок № [NUMBER] на строк 19 серпня 2015 по 19.09.2015, під 5,50 % річних; -договір № 328823/11488/00-14 від 06.03.2014 сума становить 11,20 грн., сума залишку нарахованих процентів по рахунку № [NUMBER] та складає 0,02 центи; -№ [NUMBER] у відповідності з договором № 20683 від 06.06.2014 сума складає 243 000,00 грн.; - по картковому рахунку № [NUMBER] (Gold Deposit Chip) у відповідності з договором № 004-D/008644 від 31.01.2014 сума складає 4 716,19 дол. США; - по картковому рахунку № [NUMBER] (Classic Debit Deposit) у відповідності з договором № 004-D/009361 від 05.02.2015 сума складає 6 729,88 дол. США. Разом з тим, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року за № 171 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку" в АТ "Банк "Фінанси та Кредит" запроваджено тимчасову адміністрацію. При цьому, з пояснень сторін встановлено, що позивачу було виплачено гарантовану суму відшкодування у розмірі 200 000,00 грн. Постановою Правління Національного банку України від 17.12.2015 року за № 898 відповідно до ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківську ліцензію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Відповідно до постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку" від 18.12.2015 року за № 230 розпочато процедуру ліквідацію банку строком з 18.12.2015 року по 17.12.2017 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 27.11.2017 року за № 5175 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на два роки по 17.12.2019 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.09.2019 року за № 2417 продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" на два роки по 17.12.2020 року включно. Вказані відомості є загальновідомими та містяться на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Також, згідно з інформацією, розміщеною на сайті НБУ, структура власності АТ "Банк "Фінанси та Кредит" виглядає таким чином, що єдиним опосередкованим власником істотної участі банку є [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, посилався на те, що саме відповідач, як власник істотної частки банку, не вжив своєчасних та дієвих заходів щодо відновлення платоспроможності ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", а також порушив вимоги ст. 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність". Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Частиною четвертою статті 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку, а частиною п`ятою цієї статті - що пов`язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Як встановлено ч. 6 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», пов`язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов`язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов`язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Отже, власники істотної участі, контролери, інші пов`язані особи можуть своїми діями чи бездіяльністю завдати шкоди банку, у тому числі шляхом здійснення неналежної кадрової політики, шляхом неналежного впливу на керівників банку, шляхом порушення вимог законодавства, зокрема нормативно-правових актів Національного банку України, тощо. Водночас неправомірні дії та бездіяльність з боку посадових осіб банку, його контролерів, інших пов`язаних осіб можуть завдати шкоди саме банку. Саме банк зазнає збитків у вигляді неотриманих доходів або зменшення ринкової вартості його майна (у тому числі внаслідок втрати ділової репутації, внаслідок чого страждає ділова практика, втрачаються нормальні ділові зв`язки з вкладниками, позичальниками та іншими кредиторами і боржниками, та внаслідок неможливості використання майна як єдиного майнового комплексу). Натомість, кредитори боржника можуть мати похідний інтерес у стягненні коштів з третіх осіб, винних боржнику, у тому числі у стягненні неповернутих боржнику позик, кредитів, збитків, завданих боржнику третіми особами, тощо, якщо несплата цих коштів спричиняє несплату коштів боржником кредитору. Такий інтерес можуть мати й особи, які не є кредиторами, зокрема учасники (акціонери) юридичної особи, якій заподіяні збитки. Цей інтерес полягає у переведенні майна боржника у вигляді його прав вимоги у більш ліквідну форму - грошову. При цьому, однак, кредитори боржника, а також учасники (акціонери) юридичної особи не набувають власних прав вимоги до третіх осіб, винних боржнику, а похідний інтерес кредиторів, учасників (акціонерів) юридичної особи боржника полягає у стягненні коштів на користь боржника, юридичної особи, а не на користь кредиторів, учасників (акціонерів) юридичної особи. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 року у справі № 761/45721/16-ц. Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові, на Фонд та уповноважену особу Фонду законом покладені повноваження органів та посадових осіб неплатоспроможного банку, включаючи повноваження заявляти від імені банку будь-які позови до суду, зокрема і позови про відшкодування шкоди. Вчинення Фондом та уповноваженою особою Фонду дій, спрямованих на одержання задоволення вимог банку до боржників банку, зокрема щодо повернення кредитів, стягнення процентів, відшкодування збитків тощо, реалізує і похідний інтерес вкладників та інших кредиторів банку у трансформації майна банку у вигляді прав вимоги у більш ліквідну (грошову) форму з метою подальшого задоволення вимог кредиторів у черговості, встановленій статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У свою чергу, вкладники та інші кредитори банку не мають права вимоги до боржників банку і не можуть розглядатися як особи, яким заподіяно збитки боржниками банку, які не сплатили заборгованість банку, у тому числі за вимогами із заподіяння банку шкоди (зокрема, збитків). Право вимоги до боржників банку, в тому числі про повернення кредитів, стягнення процентів, про відшкодування шкоди, завданої банку (зокрема, збитків), належить банку, а не кредиторам банку, а несплата банку коштів боржниками банку не може розцінюватися як завдання шкоди кредиторам банку. Крім того, законом не передбачене повноваження вкладників та інших кредиторів банку звертатися від імені банку з позовними вимогами, зокрема із заподіяння банку шкоди (збитків) до заподіювачів такої шкоди (похідний позов). Як вже, зазначалося вище, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення на його користь збитків, завданих, на його думку, неправомірними діями відповідача по відношенню до банку. Однак, враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що такими діями відповідача збитки можуть бути завдані саме банку, а не позивачу, суд приходить до висновку, що останній є неналежним позивачем у даній справі, адже ним не доведено порушення його права чи безпосереднього інтересу. При цьому, суд у даній справі не вирішує питання про виконання чи порушення відповідачем обов`язків, покладених на нього законом, зокрема ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», оскільки таке вирішення було би виходом за межі розгляду цієї справи з огляду на її предмет і підстави. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено порушення її права чи безпосереднього інтересу відповідачем, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed