Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

12 вересня 2022 року на адресу суду надійшла позовна заява від 14 липня 2022 року відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду про передачу за підсудністю від 21 липня 2022 року. 06 березня 2024 року рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області позовні вимоги задоволено частково. Під час судового розгляду даної справи представником позивача [PERSON] - адвокатом Демчишиним Миколою Васильовичем було висловлено заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу і зазначено про подання доказів понесення позивачем судових витрат у встановлений законом строк після ухвалення рішення суду. 11 березня 2024 року до суду надійшла заява адвоката Демчишина Миколи Васильовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 686/14543/22, яким стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею у цій справі судові витрати в сумі 50 000 гривень. 02 квітня 2024 року від представника Требуховецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Меджибізької селищної ради Хмельницької області та третьої особи Попадюк Т. В. надійшли відзиви на заяву, згідно заява не підлягає задоволенню, оскільки саме судове рішення про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є незаконне і буде оскаржене в установленому законом порядку; зазначена заява представника [PERSON] про стягнення з Требуховецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Меджибіжської селищної ради 50 000 грн. судових витрат на правову допомогу протирічить не тільки вимогам ст. ст. 134, 135, 137, 138, 141 ЦПК України, а й здоровому глузду. 18 квітня 2024 року від представника третьої особи Попадюк Т. В. - адвоката Дацькова В. В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти заявлених вимог заперечує. 19 квітня 2024 року від заявника - адвоката Демчишина М. В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує. 19 квітня 2024 року від представника Меджибізької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи у їхню відсутність, щодо заяви покладається на думку суду. У судовому засіданні представник відповідача та третя особа Попадюк Т. В. заперечила проти вимог заяви та стягнення судових витрат на правову допомогу. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які посилався адвокат Демчишин М. В., як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію у постанові від 19 лютого 2020 року № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інші проти України (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України , від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial