Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

До Саратського районного суду Одеської області з Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи №521/16078/23 за позовом Органу опіки та піклування Хадбижеської (Малиновської) районної адміністрації Одеської області до [PERSON] про невідкладне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Територіальний відділ Хаджибейського району Служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував таким. На контролі Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської області знаходиться питання про невідкладне відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей внесені до актових записів про їх народження відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. 15 червня 2023 року до Служби у справах дітей Одеської міської ради надійшло повідомлення від інспектора сектору ювенальної превенції ВП №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області про те, що на лінію 102 зателефонувала [PERSON] , [INFO] , мешканка [ADDRESS] , та повідомила про вбивство своєї дитини, 2022 року народження. Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради здійснений негайний виїзд за вказаною адресою, де встановлено знаходження у квартирі матері зі своїми дітьми. Остання перебувала у стані алкогольного сп`яніння, мала намір здійснити спробу суїциду, порізавши вени, поводила себе неадекватно, проявляла агресію та кидалася у бійку. У приміщенні були порушені санітарно-гігієнічні норми, речі розкидані, стійкий затхлий запах, брудно та скрізь сліди крові. Малолітні діти були у крові матері. 15 червня 2023 року відповідно до п.п. 5,9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 01 червня 2020 року №585 було проведено оцінку рівня безпеки дитини. Згідно з актом проведення оцінки рівня безпеки дітей, було встановлено, що перебування дітей разом із матір`ю загрожує їх життю та здоров`ю. Малолітніх дітей було направлено до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради. Розпорядженням Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради №201/01-06 від 20 червня 2023 року було прийнято рішення «Про невідкладне відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , та тимчасове влаштування дітей до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення». 20 червня 2023 року за № 1602/01-02 Органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було направлено лист з копією розпорядження до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси відповідно до вимог ч.2 ст. 170 СК України. Враховуючи викладене, позивач просить відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та стягнути з неї аліменти на їх утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини. Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року провадження у даній справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року підготовче засідання у справі закрито, та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача Органу опіки та піклування Хадбижеської (Малиновської) районної адміністрації Одеської області та представник третьої особи Територіального відділу Хаджибейського району Служби у справах дітей Одеської міської ради у Малиновському районі не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та своєчасно шляхом направлення повідомлення на електронну адресу. До суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала та просили їх задовільнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, місце та час розгляду справи шляхом направлення направлення SMS - повідомлення, яке нею отримано. До суду подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Попередньо у підготовчому засіданні 21 лютого 2024 року позовні вимоги також визнала, однак заперечила проти передачі дітей батьку. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За нормою ч.1ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи таких підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Відповідно до п.п. 3,4 ст. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони до суду заяв та клопотань не надавали. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. В силу ч.1 ст.170 та ч.1 ст.164 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, якщо вони (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводиться з нею, не забрали її з пологового будинку або інших передбачених законом підстав. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.п. 17 та 18 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків з незалежних від неї причин. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50). Судом встановлено, що відповідачка у справі [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Міняйлівка Саратського району Одеської області є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження дітей: виданого Саратським районний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області за актовим записом № 199 від 10 серпня 2018 року; виданого Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за актовим записом №97 від 30 квітня 2020 року; виданого Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за актовим записом № 217 від 09 грудня 2022 року, відповідно, де відомості про матір зазначені « [PERSON] », відомості про батька як « [PERSON] » внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 9-11). Згідно з копією акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проведеного комісією у складі: головного спеціаліста ГВСД у Малиновському районі Кривошеєвою Н.А.; головного спеціаліста ГВСД у Малиновському районі Радєвої Д.; інспектором сектору ЮП ВП РУП №1 ГУНП в Одеській області Арістовою А. 15 червня 2023 року на підставі повідомлення ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, з метою захисту дітей, у квартирі повна антисанітарія, розкидані речі, відсутня постільна білизна, помешкання у крові. У дітей відсутні дитячі ліжка, постільна білизна, діти у крові матері (а.с. 13). З матір`ю дітей [PERSON] , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, мала намір здійснити спробу суїциду, поводила себе неадекватно у присутності дітей, була у крові, проведено бесіду (а.с. 14). У цей же день відповідно до п.п. 5,9 Порядку забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі дітей, які постраждали від жорстокого поводження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 01 червня 2020 року №585 спеціалістами Служби у справах дітей було проведено оцінку рівня безпеки дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно з актами проведення оцінки рівня безпеки дітей, було встановлено, що перебування дітей разом із матір`ю загрожує їх життю та здоров`ю. Малолітніх дітей вирішено направити до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення (а.с. 15-28). 16 червня 2023 року за №5951 начальником Служби у справах дітей Одеської міської ради Ю. Нікандровою на ім`я голови Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради О. Омельчука подано клопотання про невідкладне відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , та тимчасове влаштування дітей до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення (а.с. 7-8). 20 червня 2023 року за результатами розгляду вказаного клопотання, Малиновською районною адміністрацією Одеської міської ради №201/01-06 від 20 червня 2023 року прийнято розпорядження «Про невідкладне відібрання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , та тимчасове влаштування дітей до державного дитячого закладу на повне державне забезпечення» (а.с. 29-30). 20 червня 2023 року за № 1602/01-02 Органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було направлено лист з копією розпорядження до Малиновської окружної прокуратури м. Одеси відповідно до вимог ч.2 ст. 170 СК України для розгляду та відповідного реагування (а.с. 31). Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту їх прав та інтересів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази, зібрані в ході розгляду справи, дають підставу для висновку про доцільність відібрання у відповідачки дітей без позбавлення батьківських прав, оскільки було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що дійсно станом на день відібрання дітей існували умови, загрозливі для їх життя і здоров`я і були підстави для негайного їх відібрання від матері. Суд погоджується з тим, що на теперішній час є підстави для відібрання дітей від відповідача, оскільки умови для їх проживання відсутні і дійсно існує загроза для здоров`я дітей та їх життя. Суд вважає, що відібрання дітей від матері з переданням їх Органу опіки для подальшого їх влаштування в дитячий заклад повністю відповідає інтересам дітей. На підставі наведеного, позовні вимоги позивача про відібрання у відповідачки малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. При цьому суд зауважує, що відібрання дітей у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом. Згідно з вимогами ч.3 ст. 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Отже, відповідачка не позбавлена можливості змінити своє відношення та ставлення до виконання батьківських обов`язків та звернутись в суд із позовом про повернення її дітей. Частиною 4 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У відповідності до ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Оскільки малолітні діти відповідачки не отримують від неї грошової та іншої допомоги, діти влаштовані до КНП «Міський спеціалізований будинок дитини №1» Одеської міської ради, аліменти підлягають примусовому стягненню. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Під час вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. На підставі викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення аліментів та ухвалює про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) матері, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дітей. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Крім того, на прохання позивача, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дітей у відділенні Державного ощадного банку України, на підставі ч.3 ст.166 СК України. У силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України із відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимогу немайнового характеру про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн та за вимогу майнового характеру у розмірі 1211,20 грн, загалом у розмірі 2422,40 грн, від сплати яких був звільнений позивач при подачі позовної заяви.

Outcome: approved