Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, мотивуючи його тим, що він та відповідачка з липня 2020 року почали проживати у цивільному шлюбі, від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . За час їх спільного проживання шлюбні відносини між ними не склалися. Відповідачка через 6 місяців після народження дочки почала постійно залишати місце проживання на тривалий час та їхати у невідомому йому напрямку, зловживає спиртними напоями. З народження дочки відповідачка жодного обов`язку, покладеного законом на батьків не виконує, проживає окремо, не бере участі у вихованні дочки, не провідує її, не цікавиться здоров`ям, не доглядає, матеріально не забезпечує, отримані на дочку кошти витрачає на власні потреби. Він сам матеріально забезпечує, виховує та доглядає дочку, йому також допомагає його мама. З липня 2023 року відповідач з ними не проживає, та доньку не відвідує. Оскільки відповідачка своїх батьківських обов`язків не виконує, не турбується про життя та здоров`я їх дочки [PERSON] , не бере участі у її вихованні, просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно дочки - [PERSON] , 2021 року народження та стягнути з відповідачки на його користь судові витрати. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Додав, що неодноразово бачив відповідача на вулицях смт Теофіполя, однак вона жодного разу не поцікавилася здоров`ям доньки, приблизно три неділі тому він разом із донькою був на базарі в смт Теофіполі і випадково зустрів відповідача, вона взяла на дві хвилини доньку на руки і відразу ж віддала її йому, після чого відійшла та стала палити цигарку. Він був на базарі біля години, однак [PERSON] більше до дитини не підходила. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлена вчасно. В суд не з`явилася, про причину неявки не повідомила, клопотань не подала. До суду надійшли відзиви, в яких відповідач заперечила проти позову, зазначила, що вона позбавлена можливості бачитися та спілкуватися з дочкою, а отже і приймати участь у її вихованні не з своєї вини, а саме з вини позивача та його матері, які не впускають її до місця проживання дитини. Просила у позові відмовити. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що сім`ю [PERSON] вона знає давно, оскільки та перебувала на обліку як сім`я зі скрутним становищем, тому знає відповідача ще з юних років. Відповідач схильна до бродяжництва та розгульного життя. У 2022 році позивач звернувся до органу опіки та піклування, щоб допомогли йому, оскільки [PERSON] залишила малесеньку доньку та зникла. Вона особисто знайшла її за допомогою мобільного зв`язку та викликала до органу опіки та піклування. В ході бесіди відповідач не розуміла чому її поведінка неправильна, те, що вона залишила дитину, якій не було й року на батька, а сама пішла на кілька днів, вважала правильним. Оскільки поведінка відповідача не змінилася, позивач осінню 2023 року звернувся до органу опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. З того часу [PERSON] на контакт із працівниками служби у справах дітей не йде, уникає зустрічей, хоча неодноразово її бачили у смт Теофіполі. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , оскільки відповідач жодних материнських почуттів до дитини не проявляє та батьківських обов`язків не виконує. Вислухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування та покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). У статтях 7, 155 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Відповідні положення, закріплені у статті 171 Сімейного кодексу України, згідно з якими думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює лікарем-педіатром Теофіпольського ПМСД та знає маму дитини (відповідачку) з дитинства. У [PERSON] була дуже неблагополучна сім`я і вона виросла в таких умовах, що не знає що таке сім`я, дитина, любов. Після народження дитини [PERSON] лише один раз була в лікарні з дитиною, більше її вона не бачила. Всі питання, що стосуються щеплень чи захворювань дитини, вирішує бабуся і тато дитини. Відповідачка абсолютно не цікавиться дитиною, не телефонувала до неї. У дитини був дерматит, алергія, а мама (відповідачка) не цікавиться її здоров`ям. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він проживає по [ADDRESS] і є сусідом [PERSON] , і знає їх з дитинства. Він познайомився із [PERSON] з того часу, коли [PERSON] почав з нею проживати. Вони трохи пожили і [PERSON] поділася. Дитина проживає з батьком, мати до дитини не приходить. В середині літа 2023 року [PERSON] пішла з дому і не повернулася, з того часу він її не бачив. [PERSON] і раніше дівалася, але через кілька днів приходила додому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає по [ADDRESS] і є сусідкою [PERSON] . Їх сім`ю вона знає давно, сім`я хороша, люди роботящі. Таню вона бачила не один раз з цигаркою і енергетиком, але п`яною не бачила. Десь на початку осені вона пішла з дому і більше не поверталася, дитина в той час була хвора . З того часу вона її не бачила у [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона проживає по [ADDRESS] і є сусідкою [PERSON] . Вона буває в [PERSON] часто і вони приходять до неї. Дівчинка гарно розвивається. Маму дитини вона не бачила десь із серпня 2023 року. Вона неодноразово бачила як мама дитини пила пиво і курила та чула, як вона кричала до дитини: «Чого ти плачеш?» З серпня вона була лише один раз і подарувала дитині ляльку. Вона не чула, щоб між [PERSON] і [PERSON] були сварки, чого вона пішла не знає. Дитині не було ще року, як вона пішла з дому, через деякий час вона повернулася провідати дитину і залишилася, однак в серпні 2023 пішла і не повернулася. Такого не було, щоб вона прийшла і її не пускали до дитини. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Відповідно до довідки Теофіпольської селищної ради від 08.11.2023 про склад сім`ї неповнолітня [PERSON] проживає з батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] в [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до висновку Теофіпольської селищної ради від 23.11.2023 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] (а.с.15). Відповідно до довідки-характеристики Теофіпольської селищної ради від 08.11.2023 позивач за місцем проживання характеризується позитивно (а.с.10). Відповідно до довідки-характеристики Теофіпольської селищної ради від 14.11.2023 відповідачка характеризується негативно, неодноразово залишала дитину на тривалий час, з вересня 2023 року в с. Котюржинці не проживає, вихованням та доглядом дитини не займається, місце її перебування невідоме (а.с.11). Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що саме [PERSON] чинив перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою, оскільки жодного доказу того, що відповідач намагалася зустрітися із своєю донькою, а позивач чи його рідні у цьому перешкоджали суду не надано. Додана до відзиву на позов постанова Теофіпольського райсуду від 27 квітня 2022 року підтверджує факт, що відповідач дійсно залишила свою доньку, якій було лише дев`ять місяців, на позивача і пішла на кілька днів святкувати. Також суду не надано жодного доказу , що у відповідача були поважні причини того, що вона не поцікавилася жодного разу здоров`ям доньки у лікаря-педіатра Теофіпольськоого ЦПМСД, хоча він зареєстрований у с.Михнівка, яке знаходиться на відстані біля 5 км від смт Теофіполя. Враховуючи, що заяви від 01.02.2024 [PERSON] та [PERSON] не відповідають вимогам параграфів 2,3 глави 5 ЦПК України, суд визнав їх неналежними та недопустимим доказами у справі. Дослідивши надані суду докази, суд дійшов переконання, що відповідач жодної участі в утриманні, вихованні, духовному розвитку доньки [PERSON] не приймала, справа перебуває у провадженні суду з 7 грудня 2023 року і відповідач протягом цього часу також не приймає участі у житті дитини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 29.09.2021 у справі №439/3411/18- лише факт заперечення проти позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, не цікавиться її вихованням, здоров`ям, розвитком, не спілкується з дитиною, не провідує дитину, не проявляє материнської турботи, хоча жодних об`єктивних обставин, які б перешкоджали їй здійснювати свої батьківські обов`язки по відношенню до дочки Ірини судом не встановлено, тому позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , 2021 року народження буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , 2021 року народження, в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки позивач подала позов 06.12.2023 року, про що свідчить відмітка суду, суд дійшов висновку, що аліменти підлягають стягненню з 06.12.2023 року. За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до квитанції від 05.12.2023 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1073,60 грн судового збору. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved