Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 21.12.1998 між ними було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивачка купила, а відповідачка продала належну їй квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60,8 кв.м. Позивачка вказує, що вона виконала всі свої зобов`язання згідно досягнутої домовленості, усі розрахунки виконані, правовстановлюючі документи передані. Проте, на даний час, у зв`язку з тим, що позивачці невідомо місце перебування відповідача, вона не може у повній мірі користуватися своїм майном, у зв`язку з чим просить визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно. В судове засідання позивачка не з`явилася, просила про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, неодноразово викликалася шляхом направлення на вказану адресу поштових відправлень, проте останні поверталися з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з відсутністю у суду згоди позивача про заочне вирішення справи, у суду немає підстав для ухвалення заочного рішення, що відповідає ч.1 ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 04.10.1991, зареєстрованого державним нотаріусом Кілійської районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 2038, вбачається, що Кілійський судоремонтний завод та [PERSON] уклали вказаний договір за яким останняі придбала квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60, 8 кв.м. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] у КП КМР «БТІ», що підтверджується довідкою БТІ від 27.03.2024 №263. В подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.1998, укладеного між відповідачкою [PERSON] та позивачкою [PERSON] встановлено, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , загальною площею 60. 8 кв.м. Продаж здійснено за 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень, які позивачка сплатила до підписання вказаного договору, відповідно до п.2 договору. Зважаючи, що спірна угода укладена у 1998 році, на правовідносини щодо її укладення поширюється чинний на той час Цивільний кодекс Української PCP 1963 року. Відповідно до ст. 153 ЦК Української PCP 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідності до ст.227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Нотаріальне посвідчення\~угод обов`язкове\~лише у\~випадках,\~зазначених у\~законі.\~Недодержання в\~цих випадках\~нотаріальної форми\~тягне за\~собою недійсність\~угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу (ч. 1 ст. 47 цього Кодексу). Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що погребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З матеріалів справи встановлено, що позивачкою умови договору виконано, а саме сплачено домовлену вартість придбаного нерухомого майна. Проте відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу спірної квартири. Водночас, у відповідності до ч.2 ст. 22 ЦК України, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. У відповідності з ч.1ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов`язується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч. 5 ст. 656 ЦК України (предмет договору купівлі-продажу) вказує, що особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі - продажу іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 статті 220 ЦК України вказано, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. До відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року, справа № 665/2266/16-ц, провадження № 61-29416св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року, справа № 2-4783/07, провадження № 61-14587св18. Сторони з 1998 року не дійшли згоди щодо нотаріального посвідчення спірного договору, позивачці на сьогоднішній день взагалі невідоме дійсне місце перебування відповідача, що перешкоджає його нотаріальному посвідченню. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved