Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

03 липня 2023 року в Рівненський міський суд Рівненської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить суд: - зобов?язати матір дітей [PERSON] не створювати перешкод, передавати дітей у визначений час, не поширювати неправдиву негативну інформацію стосовно [PERSON] дітям; - необмежено спілкуватися особисто засобами телефонного, електронного, відео-зв?язку та іншого засобу зв?язку, що не передбачають оезпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми; - забирати дітей до [PERSON] додому за місцем проживання в м. Рівне на три дні на тиждень з урахуванням відвідування шкільного закладу з п?ятниці після шкільних занять по понеділок до початку шкільних занять кожного тижня; - проводити разом з дітьми канікули порівно по тижню для кожного з батьків, діти приїжджають до батька починаючи з другого тижня канікул; - святкові дні, такі як Новий Рік 2 січня, другий день Пасхи, 10 листопада, 25 листопада та другий день Різдва проводити з батьком. Святкові дні та дні канікул мають відбуватися разом з дітьми на території фактичного проживання батька або на його розсуд; - зобов`язати [PERSON] повідомити та в подальшому повідомляти [PERSON] про термін від?їзду дітей за межі Рівненського району та місце перебування дітей, більше як на п?ять днів, шляхом письмового повідомлення (особисто вручити повідомлення або надіслати цінним листом з описом та повідомленням) не пізніше, ніж за 10 днів перед від?їздом; - зобов?язати [PERSON] повідомити [PERSON] про діючі номери телефонів синів [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.05.2005 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції у Рівненській області, за актовим записом №432, між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від даного шлюбу сторони мають синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду від 06.11.2020 у справі №569/5582/17 шлюб між сторонами було розірвано, при цьому за рішенням суду сини залишилися проживати разом з матір`ю. Фактично з самого початку моменту розлучення, у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття його участі у вихованні дітей, створювалися штучні перешкоди зі сторони відповідачки. Вказує, що з травня 2017 року до початку війни в 2022 року діти проживали почергово половину тижня в матері, половину тижня в нього і звикли до тривалого перебування за місцем його проживання, де в них були іграшки, комп`ютер, велосипеди, друзі. З початком повномасштабної війни відповідачка запланувала виїзд з України на постійне місце проживання за кордон, використовуючи можливість вивезти дітей без згоди позивача, що і реалізувала. На даний момент він не має можливості спілкуватися з дітьми, на телефонні дзвінки відповідачка не відповідає, заявивши, що більше вона ніколи не надасть можливості спілкуватися з дітьми. До старшого сина позивач додзвонитися також не може, номер не відповідає, нові номери телефонів дітей [PERSON] не надала. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів з метою недопущення страждань та негативного впливу на дітей, їхнього відчуження від батька, він вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. Ухвалою суду від 24 липня 2023 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Витребувано від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради письмовий висновок щодо розв`язання спору. 12 січня 2024 року року на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 26.12.2023 № 08-2719, у якому вказано, що орган опіки та піклування вважає за доцільне усунути [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , встановивши можливість необмеженого спілкування особисто засобами телефонного, електронного, відеозв`язку та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, на період воєнного стану. Ухвалою суду від 13 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито. призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, 15.04.2024 року подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка та її представниця в судове засідання не з`явилися, 16.04.2024 подали клопотання про часткове визнання позовних вимог в межах запропонованого варіанту спілкування, вказаного у висновку органу опіки та піклування. Представниця органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила вирішити справу на користь дитини, з врахуванням висновку органу опіки і піклування № 08-2719 від 26.12.2026. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 04.12.2006, актовий запис № 2662, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є сторони у справі. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 19.11.2014, актовий запис № 3130, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є сторони у справі. Рішенням Рівненського міського суду від 06.11.2020 у справі №569/5582/17 Відповідно до рішення Рівненського міського суду від 06 листопада 2020 року у справі №569/5582/17 року між сторонами було розірвано, місце проживання [PERSON] та [PERSON] було визначено з матір?ю [PERSON] . Відповідачка [PERSON] разом з дітьми, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Проте, на даний час відповідачка з дітьми проживає у Чеській Республіці. Позивач [PERSON] у листопаді 2022 року звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради з письмовою заявою про визначення способу участі у вихованні дітей. Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийнято рішення розгляд даної заяви відкласти до повернення дітей в Україну. Судом також встановлено, що у лютому 2023 року [PERSON] подав заяву про забезпечення реалізації права доступу до малолітнього [PERSON] відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей до Міністерства Юстиції України. Питання про викрадення та повернення до України неповнолітнього [PERSON] не виникало. Відповідно до рішення міського суду в м. Брно Чеської Республіки за заявою [PERSON] , клопотання про повернення дитини до місця її постійного проживання було відхилено. Однак, судом встановлено що з [PERSON] та [PERSON] було проведено бесіду Управлінням міжнародного захисту дітей. Під час бесіди [PERSON] пояснив, що постійно спілкується з батьком через засоби телефонного зв?язку. [PERSON] під час бесіди зазначив, що за батьком не сумує. Дитина розповідає, що коли він був з татом в Україні 7 місяців, він не контактував з мамою та братом і за ними дуже сумував. [PERSON] сказав, що зараз він не контактує з батьком. Ще раз однозначно заявив, що не має бажання спілкуватися з ним. Психолог з Управління зазначила, що [PERSON] добре співпрацював під час співбесіди, дуже чітко висловлював свою думку. Матері [PERSON] рекомендовано намагатися заохочувати хлопців до контакту з їхнім батьком і регулярно інформувати батька про життя дітей. Батькові [PERSON] рекомендовано проявляти інтерес до дітей, проявляти активність щодо дітей, що допоможе підтримувати і розвивати контакт. Це має бути у формі пропозицій, а не тиску. Під час розгляду справи не виявлено фактів, з яких можна було зробити висновок, що на свідчення неповнолітнього було здійснено неприпустимий вплив, наприклад з боку відповідачки. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частині першій статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України). Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства", дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України "Про охорону дитинства). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54), і, з метою дотримання такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Сторони не дійшли згоди щодо участі батька у спілкуванні з дітьми, які проживають разом із матір`ю. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачка не заперечує проти можливості необмеженого спілкування особисто засобами телефонного, електронного, відеозв`язку та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, на період воєнного стану. Однак відсутність заперечень в цьому випадку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині з огляду на те, що це призводило б до формальних перешкод у реалізації батьком прав, передбачених СК України, а також могло б призвести до порушення гарантій, передбачених ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 25.03.2024 у справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23). Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства України, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування батька з дітьми обов`язковим є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Відповідно до висновку органу опіки та піклування № 08-2719 від 26.12.2023, запропоновано надати можливість позивачу необмеженого спілкування особисто засобами телефонного, електронного, відеозв`язку та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми, на період воєнного стану. При визначенні способу участі батька у вихованні дітей, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дітей, відповідно до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дітей, індивідуальні потреби дітей даного віку, їхню особисту прихильність, стосунки усередині родини, а також законодавчо закріплені права батьків брати участь у вихованні дитини. Вирішуючи питання про усунення перешкод батькові у спілкуванні з синами та їх вихованні, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Мати, батько, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати один одному у здійсненні матір`ю, батьком своїх прав щодо виховання дітей. Таким чином, позивач має безумовне на рівні з відповідачкою право на спілкування з синами, а також законодавчо закріплений обов`язок на виховання дітей. Враховуючи викладене вище, часткове визнання відповідачкою позовних вимог, надаючи оцінку запропонованим органом опіки та піклування способам усунення перешкод у спілкуванні, суд дійшов висновку, що з урахуванням віку дітей, їхніх інтересів, відсутності протиправних дій батька стосовно своїх синів, бажання спілкуватись, - доцільним буде визначити порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з синами відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчому органі при виконавчому комітеті Рівненської міської ради № 08-2719 від 26.12.2023. При цьому, відмовляючи позивачу у задоволенні решти позовних вимог судом враховується, що встановлення інших способів участі у спілкуванні з синами з огляду на проживання дітей за межами України на період воєнного стану є недоцільним, доволі ускладненим та не буде відповідати інтересам дітей, які навчаються на даний час за межами України. Щодо долученої позивачем копії висновку експерта за результатами проведення судово-психологічної експертизи від 25.06.2019 №2442/18-25/594/595/596/19-25, наданого на виконання вимог ухвали суду від 20.11.2018 у справі №569/5582/17, слід зазначити, що вказаний висновок складався експертом під час розгляду справи щодо визначення місця проживання дітей, а відтак не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог у межах розгляду цієї справи. За наведеного, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування батька з дітьми та участь у їхньому вихованні, бажання позивача брати участь у вихованні та спілкуванні з дітьми, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування щодо запропонованого способу спілкування, суд вважає, що наявні підстави для визначення порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні дітей, однак, за запропонованим способом органом опіки та піклування із дотриманням інтересів дітей, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Також слід вказати, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дітей не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дітьми у інших формах за погодженням матері або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. Об`єктом правосуддя у справах щодо піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками та їхніми дітьми, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення. З урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб, сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом порядок спілкування батька та дітей, що буде відповідати інтересам дітей.

Outcome: partial