Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

25 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини. А також просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що в 1980-х роках вона познайомилась і стала спілкуватися з [PERSON] , 1925 р.н., яка мешкала в [ADDRESS] . Вони стали близькими подругами. [PERSON] проживала разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , який мав невиліковний психічний розлад. 10 червня 1993 року [PERSON] разом з сином [PERSON] приватизувала вищевказану квартиру, що підтверджується свідоцтвом про право власності. На той момент [PERSON] вже була хвора онкологічним захворюванням та 23 січня 1995 року залишила заповіт на належну їй 1/2 частку спірної квартири на ім`я позивача та просила після її смерті здійснювати догляд за її хворим сином [PERSON] до його смерті. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивач прийняла спадщину за заповітом на належну 1/2 частини спірної квартири та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.08.1996 року за р. № 3-8774, яке зареєстроване в БТІ 27.11.1996 року та записане в реєстрову книгу № 251п за р.№ 50. Після смерті [PERSON] позивач стала мешкати за вказаною адресою та доглядати за [PERSON] , у якого не було власних дітей та інших родичів. Вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Його пенсії не вистачало на ліки, він періодично проходив стаціонарне лікування в обласній психіатричній лікарні. В подальшому в нього було виявлено пухлину передміхурової залози, що й стала причиною його смерті. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Позивач вважає, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , оскільки на день смерті останнього вона проживала разом з ним однією сім`ю. За даною адресою позивач [PERSON] зареєстрована не була, однак фактично мешкала разом із [PERSON] , була пов`язана з ним спільним побутом та доглядала за ним, оскільки він хворів та потребував постійного догляду. В той же час, заявник фактично була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Для оформлення своїх спадкових прав позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкової квартири, проте постановою нотаріуса від 24 серпня 2023 року за вих. № 2486/02-31 їй було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що нею пропущено строк на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті. Отже всі вище викладені обставини та докази свідчать про фактичне проживання позивача спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини до моменту його смерті. Даний факт позивачу потрібен для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2023 року прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2023 року витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії спадкових справ, заведені після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 лютого 2024 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні посилався на обставини, викладені в заяві, вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в той же час звернувся до суду з відзивом, згідно якого вимоги не визнав та просив у позові відмовити з огляду на те, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження проживання останньої разом зі спадкодавцем на день його смерті. Враховуючи, що сторона відповідач була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, скористалася своїм правом на подання відзиву, суд не вбачає підстав для ухвалення заочного рішення. Суд, заслухавши заявника, його представника та свідків, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. На підставі частини 2\~статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ст.ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1\~ст. 29 ЦК\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що 27 червня 1995 року Віддлом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська зроблено запис про смерть за № 913, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27 червня 1995 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Встановлено, що на день смерті [PERSON] проживала разом зі своїм сином [PERSON] , [INFO] , який мав невиліковний психічний розлад, що підтверджується довідкою МСЕК № 049987 від 26 серпня 1996 року. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину за заповітом на належну 1/2 частини спірної квартири та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.08.1996 року за р. № 3-8774, яке зареєстроване в БТІ 27.11.1996 року та записане в реєстрову книгу № 251п за р.№ 50. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що 30 листопада 2005 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис про смерть № 1282, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00039521696 від 03 травня 2023 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Спадкова справа № 3798/2023 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] заведена 15 червня 2023 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. за заявою позивача [PERSON] . Так, позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвої Н.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкової квартири, проте постановою нотаріуса від 24 серпня 2023 року за вих. № 2486/02-31 їй було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з тих підстав, що нею пропущено строк на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки відсутні документи, що підтверджують факт проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті. Відомості про видані свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом в матеріалах спадкової справи № 378/2023, заведеної після смерті [PERSON] відсутні. Інших спадкоємців, окрім позивача [PERSON] , за законом та заповітом судом не встановлено. Таким чином, метою встановлення факту спільного проживання позивача разом зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до відомостей зазначених в паспорті позивача її постійним місцем проживання зазначено: [ADDRESS] . Але, ж відповідно до актів фактичного проживання від 03.01.2006 року та 22.07.2023 року, підписаного мешканцями будинку, посвідченого головою ОСББ Тверська-9 та скріплених печаткою, позивач [PERSON] на день смерті спадкодавця [PERSON] , тобто з червня 1995 року по 27 листопада 2005 року, постійно проживала зі спадкодавцем, вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] . Також, в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які, зазначили, що позивач постійно проживала за вказаною вище адресою разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю, здійснювала догляд за ним, як за психічно хворим, більше п`яти років та до дня смерті останнього. Ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Виходячи із правової позиції Верховного Суду Касаційного цивільного суду в справі\~№ 484/747/17,провадження № 61-44149св18 від 10.01.2019 року встановлено, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Таким чином, на підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що викладені вище обставини та докази свідчать про фактичне проживання позивача спільно із спадкодавцем на час відкриття спадщини до моменту його смерті. Даний факт позивачу потрібен для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Водночас, в задоволенні вимог про визнання права власності на спірну спадкову квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] належить відмовити, оскільки вимоги в цій частині є передчасними, при цьому позивач, отримавши рішення про встановлення факту постійного проживання однією сім`ю разом зі спадкодавцем на момент його смерті не позбавлена права звернутися до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на нерухоме спадкове майно за законом. За приписами ст. 141 ЦПК України\~судові витрати належить покласти на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial