Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

представник [PERSON] - адвокат Стефанович Ю.М. звернувся до суду із позовом до Першої львівської державної нотаріальної контори Львівської області про усунення перешкод в розпорядженні нерухомим майном . В обґрунтування позову посилається на те, що29.09.2004 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Хом`яком Антоном Петровичем, посвідчено договір довічного утримання, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] . На даний час у [PERSON] виникла потреба розпорядитись належною їй квартирою, однак позивачка не змогла скористатися конституційним правом щодо розпорядження належною їй квартирою, у зв`язку з тим на квартиру [ADDRESS] накладена заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 43976775, зареєстрований 24.01.2007 року реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження-договір довічного утримання, 2-1320, 15.07.2003, Перша Львівська нотконтора, додаткові дані: архівний номер: 41811354LVOV1, Архівна дата: 15.07.2003, Дата виникнення: 15.07.2003, № реєстра: 530424-101, внутр. № 8401653028F427324531, Коментар: 71/11. Дана заборона виникла у зв`язку з укладенням 15.07.2003 року договору довічного утримання між [PERSON] з [PERSON] , який було посвідчено державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори. На підставі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 25.06.2004 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, затверджено вище зазначений договір довічного утримання розірвано, а квартира [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] та була переоформлена на його ім`я. Підстава для повторного внесення запису про обтяження квартири у 2007 році позивачці не відома. Свідоцтво про смерть попереднього власника квартири [ADDRESS] [PERSON] втрачено, отримати дублікат у відділі РАЦС не представляється можливим, оскільки позивачка не є родичем померлого, а інформація що міститься в актовому записі цивільного стану є конфіденційною та розголошенню не підлягає. З листа відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції міністерства юстиції України на адвокатський запит №241/32.28-108 від 24.02.3023 р., вбачається, що згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявний актовий запис про смерть № 137 від 05.01.2007р., складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львів Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції міністерства юстиції України (м. Львів) на громадянина [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] . Позивачка зверталась до Першої нотаріальної контори про зняття заборон накладених на належну їй квартиру [ADDRESS] , однак їй було відмовлено в цьому, у зв`язку із ненаданням нею свідоцтва про смерть відчужувача [PERSON] , та рекомендовано звернутись до суду із позовом про скасування арештів на квартиру. Таким чином, позивачка вимушена звернутись до суду, оскільки у позасудовому порядку скасування рішення з майна виявилось неможливим. А тому, просить позов задовольнити та усунути позивачці перешкоди у користуванні майном, шляхом скасування рішення та відповідні записи державного реєстратора - Першої Львівської Державної Нотаріальної Контори (вул. Саксаганського, 6, м. Львів, КОД ЄДРПОУ - 02899370) про арешт нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , що зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: тип обтяження - заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 43976775, зареєстрований 24.01.2007 року реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження-договір довічного утримання, 2-1320, 15.07.2003, Перша Львівська нотконтора, додаткові дані: архівний номер: 41811354LVOV1, Архівна дата: 15.07.2003, Дата виникнення: 15.07.2003, № реєстра: 530424-101, внутр. № 8401653028F427324531, Коментар: 71/11 та тип обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1352905, зареєстрований 05.10.2004 року; реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження-договір довічного утримання, 2366, 29.09.2004, [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, втім представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача та просить позові вимоги задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, втім направив лист, до якого просив розглядати справу без його участі за наявними в справі матеріалами. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 29.09.2004 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Хом`яком Антоном Петровичем, посвідчено договір довічного утримання(догляджу)та зареєстрований в реєстрі за №6, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.14). [INFO] помер [PERSON] , що свідчить відповідь на адвокатський запит Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.02.2023 року №241/32.28-108(а.с.18) та копія свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 05.01.2007 року(а.с.34) Як зазначає представник позивача у позовній заяві, що у [PERSON] виникла потреба розпорядитись належною їй квартирою, однак позивачка не змогла скористатися конституційним правом щодо розпорядження належною їй квартирою, у зв`язку з тим на квартиру [ADDRESS] накладена заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 43976775, зареєстрований 24.01.2007 року реєстратором: Перша Львівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження-договір довічного утримання, 2-1320, 15.07.2003, Перша Львівська нотконтора, додаткові дані: архівний номер: 41811354LVOV1, Архівна дата: 15.07.2003, Дата виникнення: 15.07.2003, № реєстра: 530424-101, внутр. № 8401653028F427324531, Коментар: 71/11. Дана заборона виникла у зв`язку з укладенням 15.07.2003 року договору довічного утримання між [PERSON] з [PERSON] , який було посвідчено державним нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори. Проте, на підставі ухвали Франківського районного суду м. Львова від 25.06.2004 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, затверджено вище зазначений договір довічного утримання розірвано, а квартира [ADDRESS] перейшла у власність [PERSON] та була переоформлена на його ім`я(а.с.10,12,13). Згідно з даними з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №321324739 від 28.01.2023(а.с.16-17) міститься заборона на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , а саме: тип обтяження - заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 43976775, зареєстрований 24.01.2007 року реєстратором: Перша львівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження - договір довічного утримання, 2-1320, 15.07.2003, Перша львівська нотконтора, додаткові дані: архівний номер: 41811354LVOV1, Архівна дата: 15.07.2003, Дата виникнення: 15.07.2003, № реєстра: 530424-101, внутр. № 8401653028F427324531, комментарий: 71/11 та тип обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 1352905, зареєстрований 05.10.2004 року; реєстратором: Перша львівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження - договір довічного утримання, 2366, 29.09.2004, [PERSON] . Наявність заборони відчуження накладеної на майно позивачки, порушує її право вільно розпоряджатися своєю власністю, а відтак, захистити своє право вона може лише у судовому порядку. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незак знного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленім вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Разом з тим, при розгляді таких спорів суди повинні враховувати роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться в Постанові Пленуму від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Так, згідно п. 2 зазначеної Постанови Пленуму вбачається, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав). Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек (частина 1 статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Згідно ч. 2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно дост.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до висновку Верховного суду України у справі №6-26цс 13 від 15 травня 2013 року вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Статтею 744 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 2 ст. 754 ЦК України на майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача. Відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, і ншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно з ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача, не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна і саме на державного реєстратора покладено обов`язок вносити відомості щодо обтяжень до зазначеного реєстру. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/1). Згідно з ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, позивач має право на звернення до суду з позовом для відновлення свого порушеного права, оскільки безпідставне обтяження його майна створює перешкоди в користуванні та розпорядженні таким. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що перебування під арештом належного позивачу майна за відсутності на виконанні у виконавчій службі будь-якого виконавчого документу, перешкоджає позивачу оформити спадщину та розпоряджатися даним спадковим майном, в той час як жодних дій щодо його реалізації державним виконавцем не може бути вчинено без повторного пред`явлення стягувачем виконавчого документу до виконання. З урахуванням вищевказаного та враховуючи відсутність підстав для арешту такого майна, а наявність самої заборони у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивачки, оскільки унеможливлює розпоряджання даним майном, позивач позбавлена можливості реалізувати свої права як власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб та з метою відновлення порушеного права власності позивачки, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved