Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача і просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] згідно рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2018 року у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) до 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Стороною позивача зазначено, що відповідачка, отримуючи майже 12-14 тисяч гривень аліментів кожного місяця, не витрачає кошти на дитину, внаслідок чого син зателефонував батьку і попросив дати йому гроші у борг, щоб відзначити день свого народження, оскільки мама поставила нову кухню і сказала, що грошей у неї на сина нема. Сам позивач є військовослужбовцем, має ненормований робочий час та працює без вихідних. Вдруге одружився і потребує кошти на свою нову родину. Крім того, погірщився стан здоров`я позивача і він пройшов тривале лікування. Заборгованості по сплаті аліментів позивач не має. Переконаний, що 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (15 років) є прийнятним розміром аліментів, а тому просить зменшити розмір аліментів до 1/12 частини його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На його переконання зараз його доходів йдуть на утримання всієї сім`ї відповідача, хоча інших членів такої сім`ї позивач утримувати не зобов`язаний. Згідно Сімейного кодексу України обов`язок утримувати дитину є рівним для обох батьків, тобто мати також повинна фінансово утримувати дитину, а не тільки батько. У судовому засіданні позивачем вимоги позову підтримані, він вважає, що всі кошти стягуваних з нього аліментів не йдуть на потреби дитини, тому позов просить задовольнити і зменшити розмір аліментів. Стороною відповідача позов не визнається повністю. Подано відзив на позов. Особисто відповідач участі у судовому засіданні не прийняла. Клопотала про розгляд справи без її участі. Відповіач, заперечуючи проти позову, покликається на те, що нове одруження позивача не є підставою для зміни розміру аліментів. Його дружина є працездатною, а неповнолітніх дітей їх новостворене подружжя не мають. Виписка № 411/38 та довідка ВЛК не є доказом факту, що позивач сам став непрацездатним. У середньому розмір аліментів на спільного сина сторін складає 8000 гривень, які витрачаються на потреби сина, який із липня 2023 навчається в ВСП «ФКТКЛ» НУ "Чернігівська політехніка" на денній формі навчання та проживає у гуртожитку. Аліменти витрачаються на придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, оплати мобільного зв`язку, проїзд в автотранспорті. Тимчасова форма навчання частково змінює склад таких витрат, але не так суттєво, як вираховує позивач для нового розміру аліментів. Крім того, за станом здоров`я син проходить раз на півроку реабілітаційні курси, що також передбачають матеріальні витрати. Позивач має гідне матеріальне забезпечення, його дохід не змінився у бік погіршення. З огляду на вказане, вимоги про зменшення аліментів до 1/12 частин доходу відповідача є необгрунтованими. Встановивши вимоги і заперечення сторін, правовідносини і норму права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , 2008 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Із позивача на користь відповідача стягуються аліменти у розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.15-16 Аналізуючи норми права, суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Частинами першою та другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, це тільки мінімальний рекомендований розмір аліментів, а розмір аліментів у кожній окремій справі визначається з урахуванням всієї сукупності заявлених у справі доказів і матеріальних можливостей батьків. Згідно зі статтею 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, суд може прийняти рішення про зменшення розміру стягуваних аліментів, якщо буде встановлено зміну (погіршення) матеріального стану платника аліментів, або те, що вони витрачаються не за цільовим призначенням у зв`язку з тим, що стягуються в недоцільно великому розмірі. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в справі № 552/3611/19 від 17 травня 2021 року. Із досліджених доказів, не випливає, що попередній розмір аліментів на неповнолітню дитину призначений згідно судового рішення від 23.04.2018 у недоцільно великому розмірі. Законодавством України визначено право платника аліментів здійснити контроль за цільовим витрачанням коштів на утриманні дитини. Таке право регулюється статтею 186 СК України, а також Порядком здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину та здійснюється у порядку інспекційних відвідувань одержувача аліментів. Підставою для проведення такого відвідування є заява платника аліментів, подана до районної, районної у містах Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання одержувача аліментів або до відповідної служби у справах дітей. Платник аліментів (позивач) такої перевірки не ініціював. Нецільове використання аліментів є виключно його припущенням, а доказування не може грунтуватися на припущеннях. Створення нової сім`ї позивачем підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9), що є зміною у сімейному стані, однак недостатнє для твердження про суттєву зміну матеріального стану та про розширення утриманців, оскільки дружина позивача є працездатною, має самостійний дохід. Спільних неповнолітніх утриманців новостворене подружжя не має. Згідно із частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Перенесені самим позивачем захворювання, хоч і підтверджені випискою із медичної картки, однак не призвели до непрацездатності позивача чи його інвалідності, а тому не можуть бути беззаперечним доказом факту погіршення його матеріального становища. У сукупності, єдності та взаємозв`язку, аналізуючи заявлені стороною позивача докази, суд виходить із того, що не доведено поза розумним сумнівом істотне погіршення майнового стану позивача, а наведені доводи позову не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. У світлі досліджених доказів, у їх єдності і сукупності, зменшення розміру аліментів стягнутих на дитину (сина [PERSON] ), без підтвердження істотного погіршення матеріального становища батька в силу об`єктивних причин, не буде спрямовано на належне забезпечення якнайкращих інтересів неповнолітньої дитини та суперечитиме загальним принципам справедливості. Позов, з урахуванням зазначеного не може бути задоволений судом. \~ \~

Outcome: dismissed