Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

11 квітня 2023 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 10 червня 1997 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №171. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Від шлюбу мають дітей: дорослих - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , 2002 року народження та малолітнього [PERSON] , [INFO] Сімейне життя з відповідачкою не склалось. У сторін постійно виникали сварки, в основному пов`язані з тим, що вона зловживала спиртними напоями. 11 жовтня 2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення, яким шлюб, зареєстрований 10 червня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №171 - розірвав. В рішенні суду також зазначено про зміну [PERSON] прізвища на « [PERSON] ». Дане рішення набрало чинності 16 листопада 2018 року. Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу відповідачка добровільно залишила дітей, своє постійне місце проживання в м. Боярка та виїхала в невідомому напрямку. Згідно неперевіреної інформації вона нібито проживає в м. Одеса, але точна адреса її проживання на даний час невідома. З цього часу малолітній [PERSON] проживає разом із позивачем - його батьком за адресою: [ADDRESS] , тоді як його мати втратила материнські почуття до нього і не цікавиться його життям, його долею, так як ні разу з ним не зустрічалась. У грудні 2022 року [PERSON] звернувся із заявою до Служби у справах дітей Боярської міської ради в інтересах малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в якій просив вирішити питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Служба у справах дітей Боярської міської ради зробила висновок, згідно якого вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі даного висновку Служби у справах дітей Боярської міської ради, Виконавчий комітет Боярської міської ради враховуючи заяву позивача, прийняв рішення від 19.01.2023 року №9/63, згідно якого вирішив: вважати за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Також, позивач зазначає, що у висновку Служби у справах дітей Боярської міської ради зокрема зазначено що мати малолітнього [PERSON] не мешкає разом із сином та не приймає участі у вихованні дитини з 2018 року, з моменту розлучення, не цікавиться особистим та шкільним життям, матеріально не забезпечує, аліменти не сплачує. Не намагається спілкуватися з дитиною. Враховуючи вищенаведене, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою від 08 травня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 11 вересня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду. В судове засідання позивач не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд позовні вимоги задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила, правом на подання відзиву не скористалася. Третя особа - Служба у справах дітей Боярської міської ради в судове засідання не з`явилася. Представник служби у справах дітей надала суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Так, КЦС ВС у Постанові від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, Якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 червня 1997 року відділом реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 171, було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №369/3420/18 від 11 жовтня 2018 року. Від шлюбу, [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 26 липня 2011 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №318. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 19 січня 2023 року №9/63 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яким визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . За змістом цього висновку, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Обстеження умов проживання було проведено Службою у справах дітей Боярської міської ради. В ході обстеження встановлено, що квартира загальною площею (56,5 м?), з належними умовами для проживання, централізоване газопостачання, електроенергія, водопостачання та водовідведення, сім`я забезпечена всім необхідним для розвитку та виховання дитини, у дитини окрема своя кімната облаштована всім необхідним, мебльована, є необхідні речі побуту та вжитку. В кімнаті є місце для навчання, ігор, сну, для складання особистих речей. На підставі всіх розглянутих документів та згідно чинного законодавства Служба у справах дітей Боярської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , оскільки остання втратила материнські почуття до дитини - [PERSON] , [INFO] , не цікавиться його життям, його долею, не виявляє бажання зустрічатися з дитиною. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 16 грудня 2022 року у справі № 168/819/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Боярської міської ради Київської області від 19 січня 2023 року №9/63 про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яким визнано доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція прав людини) (пункт 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»). Європейський суд у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що стосовно [PERSON] застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на [PERSON] , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку мати на краще неможливо, і лише за наявності вини в її діях, водночас докази у цій справі не дають підстав для однозначного висновку стосовно підтвердження цих обставин. Позивачем не надано достатніх доказів наявності умислу в діях відповідачки щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 27 квітня 2022 року у справі № 221/9049/19 тощо. Повно встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки немає однозначних підстав вважати, що відповідачка свідомо ухиляється від виховання дитини та її утримання.

Outcome: approved