Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментних платежах на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 264 000 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 09 грудня 2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, про що був складений актовий запис № 1190 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. 12 грудня 2018 року Московським районним судом м. Харкова було постановлено рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Рішення набуло чинності 14.01.2019 року. Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишено «ГАСУХА». Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася донька, [PERSON] , [INFO] . 15 січня 2018 року позивач та відповідач уклали між собою договір про участь у забезпеченні умов життя дитини, здійснення права на особисте виховання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О., зареєстровано у реєстрі № 99. Вказаним договором (пункт 2) між сторонами врегульовані розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання спільної дитини - [PERSON] . Так, відповідач у справі, [PERSON] узяв на себе обов?язок сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 15000 грн., але не менше ніж еквівалент 520,00 доларів США за ринковим курсом продажу на день платежу, не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. Відповідно до пункту 3 укладеного договору аліменти повинні сплачуватися відповідачем щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця одним із наступних способів на свій вибір: готівкою матері, що має бути підтверджено розпискою; грошовим переказом через відповідне відділення зв?язку на ім?я [PERSON] ; перерахування суми на рахунок [PERSON] ; відкриття депозитного рахунку на ім?я [PERSON] у будь-якому державному банку України. Протягом періоду часу січень - листопад 2018 року відповідач належним чино виконував свої зобов?язання із сплати аліментів у розмірі 15000 грн., починаючи грудня 2018 року аліменти сплачувалися систематично, але не в повному обсязі, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01 грудня 2023 року складає 264 000 грн. 09 серпня 2023 року позивач у справі звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Куксіна С.Ю. із заявою для передачі [PERSON] про виконання протягом 10 календарних днів вимоги щодо сплати наявної заборгованості зі сплати аліментів, яка станом на липень 2023 року складала 244 000 грн. Повідомленням ПН ХМНО [PERSON] від 09 серпня 2023 року за вих. № 159/02-24 відповідачу передана заява позивача та роз?яснено намір отримувача аліментів звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису відповідно до умов укладеного договору у разі неповернення аліментів, що залишилися несплаченими. Відповідач у справі відповідне повідомлення не отримав, обов?язку щодо погашення наявної заборгованості не виконав. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 вересня 2023 року ПН ХМНО [PERSON] відмовлено [PERSON] у вчиненні виконавчого напису у зв?язку із відсутністю документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку із чим, позивач була вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.12.2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 18.12.2023 року на адресу суду від представника позивача адвоката Молчанової Ю.Ю. надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.01.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, надали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розглядати справу за їх відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначили, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне його повідомлення, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подав. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Ураховуючи, що в матеріалах справи є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, надані учасниками справи докази, дослідивши їх всебічно, повно, об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 09.12.2011 року, про що було складено актовий запис № 1190 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. У шлюбі у сторін народилась донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 17 липня 2013 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2018 року у справі № 643/8288/18 шлюб між сторонами розірваний. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину» Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. 15 січня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про участь у забезпеченні умов життя дитини, здійснення права на особисте виховання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., зареєстрований в реєстрі за № 4619. Згідно п. 2 Договору про участь у забезпеченні умов життя дитини, здійснення права на особисте виховання дитини та сплату аліментів на дитину від 15.01.2018 року, сторони цим договором встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання дитини - [PERSON] , дата народження [INFO] , батьками якої вони зареєстровані, відповідно до Свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 17.07.2013 року, актовий запис 1095, в наступному порядку: [PERSON] , зобов?язується сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі - 15000,00 (п?ятнадцять тисяч гривень 00 коп.) гривень, але не менше ніж еквівалент 520,00 (п?ятсот двадцять) доларів США за ринковим курсом продажу на день платежу, не менше ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття. Пунктом 3 даного договору також сторонами погоджено, що аліменти повинні сплачуватися відповідачем [PERSON] щомісячно не пізніше десятого числа поточного місяця одним із наступних способів на свій вибір: 1) сплати цієї суми готівкою матері дитини [PERSON] , що має бути підтверджено її розпискою за останнім погодженим місцем проживання дитини, або в іншому погодженому місці; 2) грошовим переказом через відповідне відділення зв?язку на ім?я [PERSON] з призначенням платежу: «Аліменти на утримання « [PERSON] за період з (дата); 3) перерахування цієї суми на рахунок [PERSON] з призначенням платежу: «Аліменти па утримання « [PERSON] за (дата); 4) відкриття депозитного рахунку на ім?я [PERSON] в будь-якому державному банку України. Відповідно до п. 6 Договору, сторони підтверджують, що мають рівні права та обов?язки щодо дитини, зобов?язуються виконувати обов?язки, покладені на них цим договором та сприяти другій стороні у виконання її обов?язків. Сторона, що порушила зобов?язання за цим договором, повинна усунути ці порушення у строк не пізніше ніж 7 (сім) календарних днів з дня допущення такого порушення. Згідно із ч. 1 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 2 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 629 «Обов`язковість договору» Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. В зв`язку з невиконанням відповідачем договірних зобов`язань зі сплати аліментів, позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з грудня 2018 по грудень 2023 в розмірі 264 000 грн. 15 січня 2018 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір про участь у забезпеченні умов життя дитини, здійснення права на особисте виховання дитини та сплату аліментів на дитину, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О., зареєстрований в реєстрі за № 4619. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, згідно статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно п. 3 даного Договору сторонами погоджено, що аліменти повинні сплачуватися відповідачем [PERSON] щомісячно не пізніше десятого числа поточного місяця. Пунктом 18 Договору встановлено, що цей Договір набуває чинності з дня його нотаріального посвідчення. Таким чином між позивачем та відповідачем укладений договір, умовами якого передбачено виконання грошових зобов`язань відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 629 «Обов`язковість договору» Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів розірвання чи припинення іншим чином, або визнання недійсним договору про сплату аліментів на утримання дитини від 15 січня 2018 року, укладеного між сторонами, матеріали справи не містять. Доказів відмови позивача від отримання аліментів за договором про сплату аліментів на утримання дитини від 15 січня 2018 року, укладеним між позивачем та відповідачем, матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Розписок позивача про отримання від відповідача передбачених умовами договору сум аліментів готівкою матеріали справи також не містять і учасниками справи суду не надано. Щодо розміру і строку, за який може бути стягнуто заборгованість за аліментами суд зазначає наступне. Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з грудня 2018 по грудень 2023 у розмірі 264 000 грн. Проте, при вирішенні цієї позовної вимоги необхідно брати до уваги положення частини першої статті 194 СК України про те, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Строк, встановлений цією нормою, є спеціальним строком, протягом якого вимога про стягнення аліментів має зворотну дію. Таким чином, аліменти за минулий час, які стягуються на підставі аліментного договору за виконавчим листом, виданим нотаріусом у порядку, передбаченому Главою 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, можуть бути стягнуті за минулий час, але не більше, ніж за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року в справі № 645/5783/16-ц (провадження № 61-16681св18). З позовною заявою до Московського районного суду м. Харкова позивач звернулась 06 грудня 2023 року, а тому, шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем за аліментними зобов`язаннями повинна бути стягнути не більше як за три роки, що передували пред`явленню позову, тобто за період з грудня 2020 по листопад 2023 року (включно) складає 180 000 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Отже, дослідивши умови Договору про сплату аліментів на утримання дитини від 15 січня 2018 року в сукупності, суд дійшов висновку, що заборгованість по аліментам складає 180 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. ( ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, оскільки звернення з вимогами про стягнення суми заборгованості є правом позивача, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів за договором про сплату аліментів на утримання дитини від 15 січня 2018 року підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 180 000 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 6, 15, 16, 526, 530, 534, 625, 627, 629 Цивільного кодексу України, згідно ст.ст. 180, 181, 182, 189, 192, 195, 196 Сімейного кодексу України, та

Outcome: partial