Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просить стягнути із відповідача заборгованість за договором позики № 3686635 від 13.12.2020 у розмірі 32186,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.12.2020 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (правонаступник позивач) та [PERSON] укладено договір позики № 3686635. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами, передбачених умовами кредитного договору. Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відтак, у відповідності до ст. ст. 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України та умов договору, просить позов задовольнити повністю. Разом із тим, просить вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідачем подано до суду відзив на первісний позов. Наводить аргументи про те, що позивачем нараховано проценти поза межами 30-денного строку дії договору, а тому проценти у сумі 21289,50 грн не ґрунтуються на вимозі закону та укладеному договорі. Просить у позові відмовити. Позивачем подано до суду відповідь на відзив. Наводить пояснення про те, що між сторонами було укладено договір в електронній формі. Сторонами договору погоджено усі умови договору, зокрема щодо порядку сплати процентів. Порядок нарахування процентів передбачено щоденний. Також узгоджено порядок нарахування відсотків у зв`язку із простроченням повернення кредитних коштів, але не більше 90 календарних днів. Просить позов задовольнити. [PERSON] подано до суду зустрічний позов до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у якому просить визнати недійсним п. 2 договору позики щодо встановлення процентної ставки. В обґрунтування зустрічного позову покликається на те, що оспорюваний договір встановлює щодення проценті ставки від сукупності вартості кредиту. Сума заборгованості значно перевищує розмір кредиту. Всі ці обставини свідчать про недодержання в момент укладення договору вимог ,які встановленні ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зокрема договір не може суперечити вимог ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Просить зустрічний позов задовольнити. Відповідачем за зустрічним позовом подано до суду відзив. Наводить аргументи про те, що між сторонами дійсно виникли договірні відносини. Сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитними коштами. Сторонами погоджено, що у разі наповернення кредиту у строк, нарахування продовжується не більше 90 днів. Отже, розмір процентів нараховано у відповідності до умов договору та п. 6.5 Правил надання грошових коштів, які є невід`ємною частиною договору. Просить у зустрічному позові відмовити. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями суддею у справі визначено Анохіна А. М. 13.01.2023 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 07.08.2023 ухвалою суду призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Розпочато розгляд справи зі стадії відкриття провадження у справі. 20.12.2023 ухвалою суду прийнято до спільного розгляду з первинним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживачів і визнання недійсним договору позики. 18.01.2024 у справі проведено повторний автоматизований розподіл справи за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) у справі визначено Якимець О. І. 19 січня 2024 року ухвалою судді прийнято до розгляду справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та зустрічним позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про захист прав споживачів і визнання недійсним договору позики. Розгляд справи здійснено за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. 19 січня 2024 року ухвалою суду залишено без руху зустрічну позовну заяву з підстав викладених у мотивувальній частині цієї ухвали, які надалі усуненні позивачем за зустрічним позовом. 22 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Представником позивача за первісним позовом подано до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У судовому засіданні представник позивача за зустрічним позов просить у первісному позові відмовити щодо нарахованих відсотків, а зустрічний позов задовольнити, з підстав викладених у заявах по суті. У судове засідання інші учасники справи не з`явились, хоча повідомлялись про дату, час та місце цього засідання, а тому з урахуванням думки представника позивача за зустрічним позовом, поданих заяв по суті та доказів, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі документів. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, 13 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики № 3686635. Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі. Договір діє до повного виконання зобов`язань за цим договором (далі - договір, угода). Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з ст. 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові та ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно з ст. 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору кредитного договору щодо надання кредитних коштів, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису. Отже, враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що договір, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, а відтак вважається таким, що укладений у письмовій формі у відповідності до ст. ст. 205, 207 ЦК України. Відповідно до умов договору сума позики 9500,00 грн, строк позики 30 днів, фіксована процентна ставка 1,99 %, дата повернення позики 12.01.2021, знижена процента ставка 0,49%, процентна ставка за понадстрокове користування 2,70 %, орієнтовна процентна ставка 178,85 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 10896,50 грн ( п. 2 договору). Аналіз змісту умов договору засвідчує, що останній містить усі істотні умови для відповідного виду договору з яких сторони досягли згоди. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. 14 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладеного договір факторингу №14/06/21. Відповідно до умов даного договору клієнт як первісний кредитор відступив право вимоги фактору як новому кредитору, зокрема за договором позики від 13.12.2020 № 3686635, укладеним між кредитором та відповідачем. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору від 28.07.2021 заборгованість відповідача становить у розмірі 32186,00 грн, з яких: 9500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 22686,00 грн - заборгованість за відсотками. Відтак, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав у відповідності до ст. 514 ЦУК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором із сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Так, відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість відповідача становить у розмірі 32186,00 грн, з яких: 9500,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 22686,00 грн - заборгованість за відсотками. Такий розрахунок заборгованості підтверджено також реєстром вимог від 28.07.2021 № 2. Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості за наданим кредитом відповідачем не надано, а відтак є чинним, а тому приймається судом до уваги. Разом із тим відповідач наводить аргументи про те, що частини суми заборгованості за відсотками виходить за межі 30-денного строку дії договору, що становить у розмірі у якій необхідно відмовити 21289,50 грн. Позивача наводить дані про те, що розмір заборгованості за договором позики обчислено з дотримання п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною договору позики та така умова погоджена сторонами у договорі (п. 4.1-.4.3 договору). Відповідно до п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затверджених 14.02.2020, тобто були чинними на момент укладення договору та його виконання, адже діють до затвердження нової редакції правил, однак доказів нової редакції Правил суду не поданою. Отже суд бере до уваги надані Правила, адже вони є невід`ємною частиною договору позики, укладеного між сторонами 13.12.2020 та такі діяли на момент (п. 1.3 Правил). Відповідно до п. 6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасне повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Відповідно до проведеного розрахунку заборгованості за процентами, наданого у заяві по суті, убачається, що тіло кредиту становить 9500,00 грн, процента ставка 1,99 %, відтак за один день сума відсотків становить 189,05 грн. Строк надання кредиту 30 днів*189,05 грн, а отже становить 5671,50 грн. Сума відсотків за 90 днів становить 17014,50 грн (90днів*189,05 грн). Всього загальна сума відсотків становить 22686,00 грн. Будь-яких заперечень із сторони відповідача сума не надано, такий порядок нарахування відсотків відповідає умовам договору та є розміром заборгованості за відсотками відповідно до витягу реєстру боржників від 28.07.2021 № 2. Щодо паспорту позики /а.с. 87/, то такий судом не береться до уваги, адже він не є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення із паспортом споживчого кредиту, його підписання не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року (справа № 393/126/20). Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості за договором позики від 13.12.2020 № 3686635 є обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню та становлять у розмірі 32186,00 грн, а відтак первісний позов необхідно задовольнити повністю. Щодо зустрічної позовної заяви про визнання договору позики в частині нарахування відсотків недійсним, суд прийшов до наступного. Суд установив, відповідно до п. 2 договору фіксована процентна ставка 1,99 %, дата знижена процента ставка 0,49 %, процентна ставка за понадстрокове користування 2,70 %. Згідно з п. 3 договору проценти нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Відповідно до п. 6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасне повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Суд відмічає, що дійсно заборгованість за процентами складається із розміру нарахованого за 30 днів (строк позики) та за порушення умов договору не більше не більше 90 календарних днів. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У разі, якщо при укладенні договору не було додержано вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним, зокрема волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ст. 217 ЦК України недійсність окремих частин правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому. Згідно п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Позивач за зустрічним позовом (далі - позивач) наводить аргументи про те, що оспорюваний пункт договору суперечать ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, крім того волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що на час укладення договору позивач був ознайомлений з його змістом і наслідками порушення зобов`язань за цим договором, що підтверджується електронними підписами сторін на оспорюваному договорі. Належність електронного підпису позивачу за зустрічним позовом не оспорювався. Підписавши оспорюваний договір, позивач тим самим підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами договору. Отже, наявність підписаного обома сторонами договору свідчить про те, що обидва його учасники бажали укласти договір та розуміли його, таке укладення відповідало внутрішній волі сторін, жодна з них не була примушена до укладення такого договору, а відтак, волевиявлення позивача було вільним і відповідало його внутрішній волі. Крім того, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо спірних умов договору, як і не звертався, впродовж дії договору за роз`ясненням положень п. 2 в частині порядку нарахування процентів, які були йому не зрозумілі та можуть мати негативні наслідки на майнові інтереси позивача, про що стверджує у зустрічній позовній заяві, або за додатковою інформацією щодо умов договору, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Під помилкою слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинули на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Крім того, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Виходячи зі змісту оспорюваного договору та обставин, із якими позивач пов`язує недійсність п. 2 договору, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не доведено той факт, що він не усвідомлював природу укладеного правочину та його наслідків, помилялася щодо предмету укладеного договору та його умов і це вплинуло на його волевиявлення та не встановлено судом як зміст п. 2 цього договору суперечать вимогам актів цивільного законодавства. Враховуючи встановлене вище, суд прийшов до переконання про те, що позивачем не надано доказів які б свідчили про наявність законних підстав для визнання пункту 2 договору недійсними, оскільки наведені аргументи не містять обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна правова норма міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи наведене вище суд прийшов до переконання про те, що оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено у повній мірі викладені у позовній заяві доводи щодо визнання договору недійсним в частині окремих положень, а відтак суд прийшов до висновку про те, що у зустрічному позові про визнання п. 2 договору щодо процентів необхідно відмовити за недоведеністю. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2481,00 грн, що підтверджено платіжним документом, який міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом необхідно стягнути судовий збір у сумі 2481,00 грн. Понесені судові витрати позивачем за зустрічним позовом - необхідно покласти на останнього.

Outcome: approved