Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі [PERSON] звернувся до суду з позовом до заступника міського голови з містобудування Львівської міської ради [PERSON], у якому просить: - визнати, що у висловлюваннях відповідача стосовно адвоката [PERSON]: «Я, знаючи Вашу професійну діяльність, прекрасно усвідомлюю, що Ви можете брехати», міститься інформація, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] ; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] 1, 00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної приниженням його честі, гідності та ділової репутації. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] покликається на те, що понад 25 років займається професійною адвокатською діяльністю, є керівником та одним із засновників Адвокатського об`єднання «Потинський та партнери», основним видом діяльності якого є діяльність у сфері права. Здійснюючи представництво та захист інтересів юридичних та фізичних осіб, як адвокат, позивач постійно бере участь у переговорах, нарадах консультаціях та інших організаційно-юридичних заходах, спрямованих на досягнення цілей та завдань, визначених на початку співпраці з кожним з клієнтів. Вказує, що у зв`язку із здійсненням своєї професійної діяльності, йому постійно доводиться спілкуватись із чиновниками з різноманітних сфер державного управління, місцевого самоврядування та інших структур. Зауважує, що не усі засідання узгоджувальних комісій, громадські обговорення, наради зустрічі та інші заходи відбуваються без емоцій, адже, на таких заходах, як правило вирішуються дуже важливі питання. Водночас позивач вказує, що учасники таких заходів зобов`язані дотримуватись встановлених у суспільстві моральних норм та етичних правил поведінки, доводити свою позицію без взаємних образ і звинувачень, без переходу на особистості та інших подібних дій. Особливо вказане стосується посадовців органів державної влади та місцевого самоврядування, норми поведінки яких, на відміну від пересічних громадян, визначені законодавством. Позивач стверджує, що всупереч загальноприйнятим правилам соціальної поведінки у професійному спілкуванні, заступник міського голови з містобудування Львівської міської раді [PERSON] порушив встановлені для посадових осіб органів місцевого самоврядування норми та стандарти поведінки і публічно висловив про [PERSON] судження негативного характеру, які порушили особисті немайнові права останнього, як людини та адвоката, принизили його честь, гідність та завдали шкоду діловій репутації, що зумовило необхідність звернення із позовною заявою до суду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.10.2023 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 08.11.2023 від представника відповідача - адвоката Нички Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву. Зі змісту поданого відзиву вбачається, що відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними. Вказує, що відповідно до ч.2 статті 30 Закону України «Про інформацію», якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Водночас, чинне законодавство України не містить нормативного визначення понять «брутальна», «принизлива», «непристойна» (форма висловлення суб`єктивної думки). Зауважує, що аналізуючи висловлювання, що слугувало підставою для подання позову необхідно звернути увагу на те, що по-перше, поширення негативної інформації про особу автоматично не означає порушення її суб`єктивного права, по-друге, необхідно враховувати контекст ситуації, у якій мало місце відповідне висловлювання, по-третє, попри емоційність, спілкування між позивачем та відповідачем носило ввічливий і культурний характер та не містило образ. 29.11.2023, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ? «Електронний суд», представником позивача подано відповідь на відзив. Представник Мехеда Н.В., яка діє в інтересах [PERSON] , з аргументами представника відповідача не погоджується, стверджує, що такі не відповідають дійсним обставинам справи. Зауважує, що заявлені у позові вимоги відповідають вимогам ст.10 Конвенції та є пропорційними втручанню у права відповідача, оскільки дії відповідача прямо порушують вимоги чинного законодавства, його судження не містили жодного фактичного обґрунтування та, з огляду на контекст розмови, були висловлені за відсутності будь-яких для цього причин та підстав. При цьому, обмеження права відповідача на свободу вираження поглядів відповідає вимогам необхідності, доречності та достатності, оскільки, діючи як посадова особа органу місцевого самоврядування, відповідач був зобов`язаний дотримуватись законодавчо встановлених вимог до власної поведінки та не порушувати права інших осіб. 06.12.2023 до суду від представника відповідача - адвоката Мехеди Н.В. надійшла відповідь на відзив скерована поштовим відправленням. Під час судового розгляду, представник позивача - адвокат Мехеда Н.В. просила заявлені вимоги задовольнити у повному обсязі. Вказала, що висловлювання відповідача порушили встановлені для посадових осіб органів місцевого самоврядування норми та стандарти поведінки. Заступник міського голови з містобудування Львівської міської ради [PERSON] публічно висловив про позивача судження негативного характеру, чим порушив особисті немайнові права [PERSON] , як людини та адвоката, принизив його честь, гідність та завдав шкоду діловій репутації. Представник відповідача - адвокат Ничка Ю.В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки такі є безпідставними та необґрунтованими. У судове засідання 10.04.2024, учасники справи не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами судової справи. Кожен з учасників провадження (представники сторін) у судовому засіданні не заперечили щодо завершення розгляду справи за їх відсутності, на підставі наявних доказів, які безпосередньо досліджені судом у їх присутності. Суд враховує, що сторони обізнані про дату, час та місце розгляду справи, відтак, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів судової справи, дослідженого судом відеозапису долученого до позову на відповідному носії, а також пояснень учасників судового провадження встановлено, що 12.09.2022 між працівниками ЛКП «Муніципальна варта» та громадянами, які здійснюють підприємницьку діяльність на ринку «Добробут», виник конфлікт щодо процедури реалізації рішення виконавчого комітету Львівської міської ради з приводу відкриття для руху пішоходів вулиці Старої у м. Львові. Вказаний конфлікт тривав до 14.09.2022. Після декількох невдалих спроб службовців ЛКП «Муніципальна варта» демонтувати ворота, представники місцевої влади прийняли рішення вислухати думку підприємців. 14.09.2022, прибувши на місце події з метою надання правової допомоги окремим громадянам, які постраждали внаслідок дій працівників ЛКП «Муніципальна варта», а також власнику будівлі, де функціонує промислово-продовольчий ринок, ТОВ СУАП «Галінвест», яке також є клієнтом Адвокатського об`єднання «Потинський та партнери», позивач, за його твердженнями, намагався перевести суперечку між громадами та посадовцями Галицької РДА і Львівської міської ради у конструктивний діалог. Перебуваючи при виконанні своїх професійних обов`язків, з метою захисту прав клієнтів, [PERSON] вважав за необхідне довести до відома відповідача, який також прибув на місце, обставини заподіяння тілесних ушкоджень громадянам працівниками ЛКП «Муніципальна варта», з метою припинення цих незаконних, на його думку, дій та притягнення винних до відповідальності. У ході спілкування відповідач заперечив факти застосування насильства та спецзасобів до громадян, висловлюючи припущення про те, що інформація, яку надає позивач є неправдивою. [PERSON] публічно, зокрема у присутності посадових осіб Львівської міської ради, підпорядкованих їй підрозділів та комунальних підприємств, підприємців, працівників ринку «Добробут», у тому числі клієнтів АО «Потинський та партнери», діючи як представник органу місцевого самоврядування, у розмові з [PERSON] висловив власні суб`єктивні судження, а саме: «Я, знаючи Вашу професійну діяльність, прекрасно усвідомлюю, що Ви можете брехати.». [PERSON] стверджує, що [PERSON] у такий спосіб, всупереч загальноприйнятим правилам соціальної поведінки у професійному спілкуванні, порушив встановлені для посадових осіб органів місцевого самоврядування норми та стандарти поведінки і публічно висловив про позивача судження негативного характеру, які порушили особисті немайнові права останнього, як людини та адвоката, принизили його честь, гідність та завдали шкоду діловій репутації. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, на підтвердження заявлених вимог, позивачем долучено до матеріалів справи відеозапис подій 14.09.2022, документи на підтвердження надання адвокатських послуг позивачем ТОВ «Галінвест», висновок експерта № 28318 за результатами проведення лінгвістичного семантико-текстуального дослідження мовлення ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України (м. Харків), а також відеозапис який фіксує спілкування позивача і відповідача за обставин наведених у позовній заяві. Вказаний відеозапис оглянуто судом безпосередньо у судовому засіданні, у присутності представників сторін. Суд відзначає, що сторони не оспорюють обставини спілкування позивача та відповідача, зокрема місце, час та дату вказаних у позовній заяві подій, а також змісту розмови. Крім того, сторони не заперечують те, що згадане спілкування відбулось публічно у присутності великої кількості людей, зокрема клієнтів позивача та осіб, які приймали участь у врегулюванні відповідного конфлікту. Варто відзначити, що представник відповідача не заперечив в ході розгляду справи той факт, що [PERSON] був знайомий з позивачем до подій 14.09.2022 наведених у позовній заяві та йому було відомо те, що позивач є професійним адвокатом. Крім того, дослідженими судом відеозаписом, а також з наданими суду документами на підтвердження повноважень позивача щодо захисту інтересів ТзОВ «Галінвест» (договір про надання правової допомоги №29/08-22, витяг з Державного реєстру речових прав по об`єкту на [ADDRESS] ) доведено те, що позивач під час конфлікту 14.09.2022 року виконував професійні обов`язки. Сам факт конфлікту також підтверджено наданими суду витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо реєстрації кримінальних проваджень стосовно подій 14.09.2022 на [ADDRESS] . Фактично доводи сторін зводяться до того, що кожна з них по різному інтерпретує зміст та наслідки розмови між позивачем та відповідачем, яка мала місце 14.09.2022 року, а саме висловлювання відповідача, які, за твердженням позивача, принизили його честь, гідність та завдали шкоду діловій репутації. З цього приводу суд відзначає наступне. З наведеного вище висновку експерта судом встановлено, що на вирішення експертизи було поставлено такі питання: «1.Чи містяться в словах чиновника Львівської міської ради [PERSON] стосовно адвоката [PERSON] тактичні твердження чи оціночні судження? 2.Чи міститься в словах чиновника Львівської міської ради [PERSON] стосовно адвоката [PERSON] негативна інформація? 3.Чи є інформація, що міститься в словах чиновника Львівської міської ради [PERSON] стосовно адвоката [PERSON], такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію адвоката [PERSON]?». За результатами дослідження, експертом сформовано наступні висновки: «1.Інформація у наданих на дослідження висловлюваннях чиновника Львівської міської ради [PERSON] («Особа-2») стосовно адвоката [PERSON] («Особа-1»), - містить у своїй структурі висловлювання, виражені у формі фактичних тверджень, у яких повідомляється про те, що [PERSON] має певні відомості про професійну діяльність [PERSON] ; [PERSON] ніколи не бачив документів [PERSON] ; [PERSON] обіймає посаду заступника міського голови і його всі знають; [PERSON] назвав [PERSON] «брехуном», після того як [PERSON] перший підвищив голос під час розмови. Також містяться висловлювання, виражені у формі оціночних (оцінних) суджень, у яких мовець висвітлює діяльність [PERSON] як людини, що може обманювати, а також виражає своє ставлення до отриманої інформації («Особа- 2:..прекрасно усвідомлюю, що Ви можете брехати», «Особа-2: Це може бути тільки Ваша думка»). Висловлювання, виражені у формі фактичних тверджень, передаються такими лексичними засобами: -«Особа-2»: Я, знаючи Вашу професійну діяльність; -«Особа-2»: я не бачив взагалі Ваших документів»; -«Особа-2»: Мене знають, я є заступник міського голови»; -«Особа-1»: 3 початку ...Ви назвали мене брехуном, а тепер хочете почати з початку? «Особа-2»: Давайте по....Ви перший почали на нас голос піднімати!». Висловлювання, виражені у формі оціночних (оцінних) суджень, передаються такими лексичними засобами: -«Особа-2»:.. .прекрасно усвідомлюю, що Ви можете брехати»; -«Особа-2»: Це може бути тільки Ваша думка». 2. У наданих на дослідження висловлюваннях чиновника Львівської міської ради [PERSON] («Особа-2»), - міститься інформація негативного характеру стосовно адвоката [PERSON] («Особа-1»). 3. Питання № 3 заяви від 03.10.2022 щодо з`ясування того чи є інформація, що міститься в словах чиновника Львівської міської ради [PERSON] стосовно адвоката [PERSON], такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію адвоката [PERSON], ? експертом не вирішувалося через причини, наведені в п. «За питанням № 3» ДОСЛІДЖЕННЯ.». Основними національними нормативно-правовими актами, що регулюють відносини щодо захисту гідності, честі та ділової репутації, є Конституція України та Глава 2 Цивільного кодексу України, яка присвячена особистим немайновим правам фізичної особи. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. (стаття 32 Конституції України). Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частинами другою та третьою статті 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати й передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади й незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до статті 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Приписами статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім`ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію . Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж медіа є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому медіа, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок повідомлення викривачем інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» через зовнішні канали повідомлення в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання корупції», має право на відповідь. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства свідчить про те, шо предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки й поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 8 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції, вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року). При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Положеннями ст. 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведеного, на підставі належним чином оцінених доказів, урахувавши зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача у її системному зв`язку з фактичними обставинами справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позивач довів факт поширення щодо нього негативної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, тобто у висловлюваннях [PERSON] міститься інформація негативного характеру стосовно адвоката [PERSON]. Вирішуючи питання моральної шкоди, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. З урахуванням положень ст. 23 ЦК України при визначені розміру компенсації моральної шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року у справі № 455/1076/16-ц). Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. [PERSON] вказує, що єдиною метою подання даного позову є захист його порушених особистих немайнових прав шляхом встановлення протиправності дій відповідача та факту заподіяння йому внаслідок його дій моральної шкоди. Відтак, дотримуючись засад розумності та справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір компенсації моральної шкоди у запропонованому позивачем розмірі. Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; уразі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про відшкодування витрат за проведення експертного дослідження у розмірі 26050,26 гривень. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до позовної заяви позивач вказує, що очікує понести у зв`язку із розглядом справи 20000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи з наведеного, суд вирішує питання розподілу витрат документально підтверджених на момент ухвалення рішення.

Outcome: approved