Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

16 листопада 2023 року представником позивача [PERSON] адвокатом Момотом Т.Ю. до суду подано позовну заяву до [PERSON] про встановлення факту проживання позивача із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2005 року по 25.01.2021 та зміну черговості отримання права на спадкування, шляхом надання [PERSON] права на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємцю першої черги за законом. Ухвалою суду від 21 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 29 листопада 2023 року судом відкрито провадження та вирішено здійснювати її розгляд в порядку загального позовного провадження, в зв`язку з чим у справі призначено підготовче засідання. У визначений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подавала, натомість у вказаний строк вона звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про її виселення з квартири, що належала спадкодавцю [PERSON] та розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої позовним вимоги [PERSON] мотивувала тим, що [PERSON] самочинно та безпідставно захватила квартиру її померлого сина та нікого не пускає до неї. Звернула увагу на те, що спадщина належить спадкоємцю [PERSON] саме з часу її відкриття. Також зустрічна позовна заява містить доводи щодо безпідставності позовних вимог [PERSON] в тому числі в частині не підтвердження факту перебування [PERSON] в безпорадному стані. Ухвалою суду від 25 січня 2024 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, в одне провадження об`єднано вимоги за зустрічним та первісним позовами, відповідачу за зустрічним позовом надано строк для надання відзиву на неї. У визначений судом строк представником відповідача за зустрічним позовом [PERSON] до суду надано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він заперечував проти її задоволення через безпідставність заявлених вимог. Наголошував на тому, що до спірної квартири [PERSON] вселилась та проживала у ній з дозволу власника [PERSON] . Після смерті останнього вона продовжує проживати у даній квартирі та сплачувати комунальні послуги. Ухвалою суду від 16 лютого 2024 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені ними позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, заперечували проти задоволення зустрічного позову з підстав, що наведені у відзиві на нього. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти первісних позовних вимог, вказуючи на те, що позивач була лише коханкою [PERSON] , а не членом його сім`ї, оскільки таким членом виступала маті померлого (відповідач у справі) [PERSON] , яка з 2006 по 2021 рік проживала в однокімнатній квартирі сина. Крім того вважала, що факт реєстрації позивача за іншою адресою в с. Мачухи Полтавського району Полтавської області та наявності у позивача на утриманні та вихованні двох неповнолітніх доньок від першого шлюбу, які проживали за вищевказаною адресою на момент її вступу в стосунки з [PERSON] , автоматично унеможливлював можливість створення сім`ї між позивачем [PERSON] та [PERSON] . Заслухавши пояснення присутніх учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з нижче викладеного. Так, позивач [PERSON] пояснила суду, що почала проживати однією сім`єю з [PERSON] з 01.04.2005, переїхавши проживати з дозволу останнього в належну йому квартиру [ADDRESS] . 04.04.2005 вона працевлаштувалась на посаду кухаря у КП «Полтавська обласна клінічна інфекційна лікарня Полтавської обласної ради» де й працює по теперішній час. Незважаючи на те, що шлюб між нею та [PERSON] офіційно зареєстрований не був, вони весь час (16 років) до моменту смерті [PERSON] проживали з ним однією сім`єю, зокрема підтримували інтимні стосунки, мали спільний бюджет, спільно вели домогосподарство та домашній побут, за спільний кошт зробити ремонт в квартирі, придбали телевізор, меблі, автомобіль, весь час спільно проводили дозвілля, а саме їздили на відпочинок та риболовлю, спільно відвідували родичів один одного, приймали участь у «корпоративах» на роботі позивача. [PERSON] добре відносився до доньок позивача від першого шлюбу та приймав участь у святкуванні їх «випускних», а також інших визначальних подій у їх житті. Доньки позивача неодноразово та подовгу гостювати в його квартирі. Всі родичі та знайомі сприймали позивача та померлого [PERSON] , як подружжя. [PERSON] мав значні вади здоров`я, зокрема у нього було хворе серце та майже не працювала ліва рука. Він дуже швидко втомлювався та не міг самостійно виконувати певні дії, які потребували використання обох рук. В зв`язку з цим позивача була вимушена турбуватись про нього, а саме допомагати вдягатись, прала одяг, готувала їжу, придбавала необхідні ліки, одяг, речі. Позивач також постійно доглядала за хворою та немічною в силу похилого віку матір`ю співмешканця - [PERSON] , яка після смерті в 2006 році її молодшого сина переїхала проживати до старшого сина - [PERSON] та прожила разом з ними в однокімнатній квартирі до 2021 року. Відповідні пояснення позивача повністю підтверджуються сукупністю показань допитаних судом у справі свідків: [PERSON] (колега позивача), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (родичі померлого [PERSON] ), [PERSON] (сусідка [PERSON] ), [PERSON] (особа яка проводила ремонті роботи в квартирі [PERSON] ), які (кожен в певній мірі) підтвердили, що між [PERSON] та [PERSON] були відносини, які притаманні подружжю, зокрема вони демонстрували наявність між ними взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, спільно проживали в квартирі останнього багато років, спільними зусиллями зробили у ній ремонт та придбали ряд побутовий речей та автомобіль, вели спільне домогосподарство, спільними зусиллями вирішували побутові питання, постійно перебували разом у гостях, на відпочинку, при прийомі гостей у своєму житлі тощо, піклувались один про одного. Разом з ними однією сім`єю тривалий час проживала матір [PERSON] про яку піклувалась [PERSON] .. [PERSON] добре ставився до доньок [PERSON] та вони часто та іноді подовгу перебували в його квартирі. При цьому у суду відсутні жодні підстави ставити під сумнів правдивість показань даних свідків, які є логічно послідовими, не суперечливими, цілком узгоджуються між собою, а показання одних свідків доповнюють показання інших. Той факт, що окремі свідки на вимогу представника відповідача не змогли назвати точної адреси квартири в якій проживала позивач та [PERSON] , моделі та державного номеру його автомобіля, а також точних часу та дат подій, які ними описувались, на думку суду жодним чином не свідчать про неправдивість даних показань, оскільки свідки намагались декількома реченнями повідомити про відносини між [PERSON] та [PERSON] , які тривали досить давно на протязі майже 16 років (з 2005 до 2021 року), а з часу описуваних свідками подій минув значний строк. Крім того допитані свідки продемонстрували, що навіть незнаючі точної адреси квартири [PERSON] , вони можуть зорієнтуватись на місці, зокрема знають розташування зупинок громадського транспорту біля будинку, орієнтуються в обстановці його квартири, змогли повідомити який вигляд вона мала до ремонтних робіт та після їх проведення, яку техніку чи меблі було придбано тощо. Так само, не знаючи/не пам`ятаючи державного номера та моделі автомобіля [PERSON] , більшість свідків змогли назвати його марку, колір, обставини придбання тощо. Факт роботи позивача [PERSON] з 04 квітня 2005 року на посаді кухаря КП «Полтавська обласна клінічна інфекційна лікарня Полтавської обласної ради» підтверджується довідкою даного медичного закладу від 08.02.2021 № 213, а також довідками про розмір її заробітної плати за 2005-2020 роки (т.1 а.с. 12, 199-214). Дослідивши та оцінивши надані позивачем фотографій та відеозаписи суд приходить до висновку, що вони доповнюють пояснення позивача та показання свідків в частині проживання [PERSON] однією сім`єю з померлим [PERSON] (т.1 а.с. 18-20, 153-159). Так, з даних фотографій та відеозаписів вбачається, що вони зроблені в різний час, за різних обставин та у різних локаціях (переважно під час сімейних світ, спільного дозвілля та відпочинку) та всі вони демонструють, що [PERSON] та [PERSON] поводили та позиціонували себе перед іншими особами саме, як члени сім`ї, якій притаманні ознаки подружжя. Крім того на вказаних фотографіях та відеозаписах зафіксовано перебування поряд з [PERSON] та [PERSON] значної кількості свідків, допитаних судом у даній справі, а отже дані докази додатково підтверджують показання свідків про їх вхожість до родини [PERSON] і [PERSON] та їх обізнаність щодо сімейного життя останніх. При цьому з досліджених фотографій та відеозаписів вбачається, що відповідач [PERSON] дійсно проживала разом з сином [PERSON] та [PERSON] в однокімнатній квартирі. Наданими обома сторонами письмовими платіжними документами підтверджуються доводи [PERSON] про те, що за комунальні послуги в належній [PERSON] квартирі сплачували кошти на лише власник та його матір (т. 1 а.с. 76-138), а й сама [PERSON] , в тому числі після раптової смерті [PERSON] (т.1 а.с. 215-235). При цьому будучи офіційно працевлаштованою та маючи стабільну роботу, [PERSON] отримувала заробітну плату, яка перевищувала розмір пенсії [PERSON] з інвалідності (т.1 а.с.196-214). Вищевказане в сукупності з поясненнями позивача та показаннями свідків свідчить про те, що [PERSON] та [PERSON] дійсно мали спільний бюджет та спільним коштом придбавали певні побутові речі, які в подальшому спільно використовували (автомобіль, диван, телевізор тощо). На думку суду все вищевикладене безумовно свідчить про те, що в період з 01 квітня 2005 року по [INFO] [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу між ними. При цьому на користь вказаного висновку суду також свідчить той факт, що весь цей час (майже 16 років) вони проживали в належній [PERSON] однокімнатній квартирі, в якій з ними майже весь цей час (15 років) також проживала матір останнього [PERSON] . На думку суду така тривалість спірного проживання та його умови (одна кімната на трьох дорослих осіб, які проживають в ній) безперечно свідчать про те, що всі ці особи були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, тобто були повноцінною сім`єю. Під час проживання з [PERSON] однією сім`єю [PERSON] в іншому шлюбі не перебувала, а її попередній чоловік [PERSON] помер [INFO] тобто більше ніж за 6 місяців до того, як вона розпочала відносини з [PERSON] (а.с. 22-23). Доводи представника відповідача про те, що маючи сім`ю з двох неповнолітній дітей, які проживали разом з бабусею в с. Мачухи Полтавського району, позивач [PERSON] не могла паралельно утворити сім`ю з [PERSON] та проживати з ним в м. Полтаві є неспроможними. Так, відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до положень ст. 257 та ст. 265 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином, факт проживання дітей [PERSON] : [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з їх бабусею (матір`ю їх померлого батька) в с. Мачухи Полтавського району не суперечив, а ні вимогам чинного законодавства, а ні моральним засадам суспільства (т.2 а.с. 8-10) та не перешкоджав позивачу налагоджувати особисте життя та створювати нову сім`ю з [PERSON] . Крім того, з пояснень позивача та показань свідків вбачається, що [PERSON] часто у вихідні навідувала дітей в с. Мачухи, а також останні часто гостювали в квартирі [PERSON] . При цьому діти позивача отримували пенсію по втраті годувальника (батька), розмір якої був співмірним з розміром заробітної плати самої [PERSON] (т.2 а.с. 11-14). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те позовна вимога про встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] , як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу між ними підлягає повному задоволенню. Розглядаючи можливість задоволення другої позовної вимоги [PERSON] про зміну черговості отримання права на спадкування та надання їй права на спадкування після смерті [PERSON] , як спадкоємцю першої черги, суд виходив з наступного. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гетало О.М. за заявою [PERSON] про прийняття спадщини 04 лютого 2021 року заведено спадкову справу № 5/2021 щодо майна померлого (т.1 а.с. 9-11). 04.02.2021 приватним нотаріусом Гетало О.М. спадкоємцю [PERSON] письмово роз`яснено необхідність надати нотаріусу документи, що підтверджують факт її родинних відносин з померлим або встановити даний факт в судовому порядку (т.1 а.с. 10). Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто до першої черги спадкоємців померлого [PERSON] належить його матір [PERSON] (відповідач за первісним позовом). Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя За таких обставин, позивач [PERSON] належить до четвертої черги спадкоємців майна [PERSON] . Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Саме на цю норму посилалась позивач, обґрунтовуючи свою позовну вимогу про зміну черговості одержання права на спадкування. Згідно роз`яснень, наведених у абз. 2-3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. З матеріалів справи судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер від нещасного випадку у віці 57 років, тобто на момент смерті він не досяг загального пенсійного віку. [PERSON] мав захворювання лівої руки та встановлену в зв`язку цим 3 групи інвалідності і потребував певної допомоги від співмешканки [PERSON] , однак судом достеменно встановлено, що до моменту смерті він не перебував у безпорадному стані, зокрема самостійно виконував гігієнічні процедури, приймав їжу та напої, керував автомобілем та, навіть, періодично їздив на риболовлю в складі компанії або самостійно. Поодинокі факти перебування [PERSON] на лікуванні в Полтавській обласній клінічній інфекційній лікарні (т.1 а.с.21) з приводу кишкового захворювання та коронавірусної інфекції (згідно з пояснень позивача) на думку суду не свідчать про наявність у нього тяжкої хвороби чи каліцтва, які б зумовлювали його безпорадність у повсякденному житті. З досліджених судом відеозаписів та фотографій також жодним чином не вбачається, що [PERSON] в силу віку чи незадовільного стану здоров`я потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Навпаки, явно вбачається, що останній постійно демонстрував позитивний настрій та свій патріархальний статус у родині. Крім того, наявність у [PERSON] впорядкованого житла, автомобіля та постійного доходу у вигляді пенсії з інвалідності свідчать про те, що він не перебував і у скрутному матеріальному становищі. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що доводи позивача [PERSON] про перебування спадкодавця [PERSON] в безпорадному стані є надуманими, а отже підстави для зміни черговості отримання права на спадкування позивачем у відповідності до положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України відсутні. За таких обставин дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Вирішуючи питання обґрунтованості зустрічної позовної вимоги про виселення, суд виходив з ступного. З матеріалів справи встановлено, що померлий [PERSON] мав у одноосібній власності квартиру [ADDRESS] та був зареєстрований у ній один (а.с. 14-17). З дозволу останнього у вказаній квартирі з 01 квітня 2005 року проживає [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] (т.1 а.с. 7, 247). Питання про її виселення власником квартири [PERSON] за його життя не ставилось. Тобто підстави стверджувати, що [PERSON] самовільно зайняла належну [PERSON] квартиру відсутні. Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що по суті вона більшою мірою є відзивом на первісну позовну заяву та містить в собі доводи та міркування [PERSON] щодо безпідставності первісних позовних вимог, заявлених до неї (т.1 а.с. 49-57). При тому, що зустрічний позов має негаторний характер, у ньому відсутні жодні належні доводи з приводу того яким чином факт проживання [PERSON] у квартирі, що належала сину позивача за зустрічним позовом [PERSON] та в яку вона вселилась з дозволу останнього більше 16 років тому, порушує права самої [PERSON] на даний час. Тобто, в даному випадку, виходячи з доводів зустрічної позовної заяви про виселення [PERSON] , суд вважає, що її подання не пов`язано з порушенням майнових чи житлових прав [PERSON] , а фактично є її своєрідною контр дією у відповідь на неодноразові звернення [PERSON] до суду з позовами до самої [PERSON] та достатньо тривалий судовий розгляд даних справ (т.1 а.с. 58-68). При цьому, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] з моменту смерті сина ( [INFO] ) проживає за іншою адресою по [ADDRESS] , а отже не є користувачем спірної квартири. На даний час [PERSON] не є й власником спірної квартири, оскільки ще не отримала свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру та не зареєструвала свого права власності щодо неї. Разом з тим, відповідно до положень ч. 2 ст. 331 ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно у вигляді квартири виникає з моменту його державної реєстрації. За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог та вважає необхідним відмовити у їх задоволенні. На підставі ст. 141 ЦПК України при розподілі документально підтверджених судових витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на корить позивача [PERSON] 1073,60 грн. на відшкодування сплаченого нею судового збору за позовною вимогою про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яку задоволено судом (т.1 а.с.1). Докази про інші понесені [PERSON] судові витрати в матеріалах справи відсутні та про намір їх подання сторона позивача суд вчасно не повідомляла. Представником [PERSON] до початку судових дебатів заявлено про намір подання протягом 5 днів з дати винесення рішення у справі доказів щодо розміру понесених даною стороною судових витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved