Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

У лютому 2024 року позивачка звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 22.08.2012 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та мають спільних дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають з позивачкою. Шлюбні відносини припинились в кінці 2023 році, позивачкою подана позовна заява про розірвання шлюбу. Відповідач вчинив домашнє насилля в присутності дитини. У зв`язку із чим з 01.02.2024 позивачка перебуває у Притулку для осіб, що постраждалих від домашнього насильства. Відповідачка не працює, перебуває у декретній відпустці та отримує виплати на дитину у розмірі 860,00 грн. У зв`язку із складним матеріальним становищем позивачка потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 5000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09.04.2024, яка занесена до протоколу судового засідання докази від 13.03.2024, суд до уваги не приймає, оскільки не відповідає ч. 9 ст. 83ЦПК України - порушена процедура їх подання. В судовому засіданні позивачка подану позовну заяву підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що у лютому 2024 року видано судовий наказ про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дітей (справа № 754/2105/24), у квітні 2024 судом ухвалено рішення про розірвання шлюбу з відповідачем (справа № 754/2147/24). Позивачка наразі не працює, перебуває у складному матеріальному становищі, а відтак потребує матеріальної допомоги на своє утримання від відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення, однак про причини неявки суд не повідомив. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст. 223, ч.1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положення ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 22.08.2012 між сторонами по справі укладено шлюб. Відповідно до копії свідоцтва про народження, [INFO] народилася донька [PERSON] батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про народження, [INFO] народився син [PERSON] батьками якого є сторони по справі. Відповідно до копії довідки від 12.02.2024 Київського міського Центру гендерної рівності, запобігання та протидії насильству (КМЦГР), [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] отримують послуги КМЦГР із забезпеченням тимчасового місця безпечного перебування в Притулку для осіб, що постраждали від домашнього насильства за ознакою статі, з 01.02.2024 по теперішній час. Позивачка не працює, відповідач у добровільному порядку матеріально не допомагає. Відповідно до копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела /суми нарахованого доходу, нарахованого податку та військового збору за період з І кварталу 2023 по І квартал 2024 [PERSON] отримує щомісячно соціальні виплати на дитину у розмірі 860,00 грн. Суд, при встановленні розміру аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище позивачки. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному із подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач має працездатний вік, і враховуючи відсутність в позивачки самостійного доходу, чоловік має їй надавати визначену законодавством допомогу дружині. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, передумовою стягнення аліментів зазначеної категорії є додержання двох умов: проживання дитини у одного з подружжя та можливість другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з тим, що малолітня дитина проживає з матір`ю (позивачкою), дитина недосягла трьох років, тому позивачка має право на своє утримання від чоловіка - батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. Зважаючи на викладене, проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципу справедливості та розумності, закріпленого у ст. 3 ЦК України, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в цій частині, і з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти у заявленому позивачкою розмірі 5000,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 19.02.2024 і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved