Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

26.12.2023 [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі Товариство) в обґрунтування якої зазначив, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір № 0671-8406 від 12.04.2021. 16.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 48384 та стягнуто з [PERSON] на користь відповідача 16884,00 грн з урахуванням витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. 24.01.2022 приватним виконавцем Єрмак С.Т. на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 68342026, в межах якого з [PERSON] стягнуто, загалом, 19057,40 грн. Московський районний суд м. Харкова своїм рішенням від 02.10.2023 визнав виконавчий напис № 48384 від 16.12.2021 таким, що не підлягає виконанню, отже відпала підстава, на якій відповідач стягнув з позивача грошові кошти. [PERSON] , посилаючись на норми ст. 1212 ЦК України, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 19057,40 грн, що стягнуті в межах виконавчого провадження № 68342026, судовий збір в розмірі 1073,60 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. Ухвалою суду від 28.12.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 12.01.2024 відповідач подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] в обґрунтування якої зазначив, що Товариство не погоджується з позовними вимогами щодо стягнення з нього на користь позивача коштів, стягнутих в межах виконавчого провадження № 68342026 на погашення заборгованості, що виникла у позивача перед відповідачем, оскільки вважає, що позивач таким чином намагається уникнути повернення кредиту за кредитним договором № 0671-8406 від 12.04.2021. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 6 300,00 грн, строк кредитування 99 днів, заявлений строк* 21 днів, знижена % ставка 2,00 % в день, стандартна % ставка 2,50 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши позичальнику кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Позичальник порушив умови кредитного договору і не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку встановленого в Кредитному договорі. З метою стягнення простроченої кредитної заборгованості у розмірі 16254,00 грн кредитодавець в позасудовому порядку звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О з заявою щодо вчинення виконавчого напису нотаріуса. Надалі на підставі виконавчого напису № 48384 від 16.12.2021 відкрито виконавче провадження № 68342026, в межах якого здійснено стягнення коштів на погашення заборгованості боржника перед кредитодавцем в розмірі 16254,00 грн. В межах виконавчого провадження 68342026 на рахунок Товариства від приватного виконавця 08.09.2023 надійшли кошти у розмірі 16884,00 грн, з яких 630,00 грн. стягнуто в рахунок плати за вчинення виконавчого напису та 16254,00 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0671-8406 від 12.04.2021. Отже, задоволення первісного позову про стягнення безпідставно набутих коштів з кредитодавця в сумі 16254,00 грн призведе до відновлення заборгованості за кредитним договором 0671-8406 від 12.04.2021, яка складе: 16254,00 грн, внаслідок чого Кредитодавець буде вимушений звернутись з позовною заявою до суду щодо стягнення відновленої заборгованості за кредитним договором. Наразі кошти позичальника в сумі 16254,00 грн вже спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором, що призвело до повного її погашення. Відповідач просить суд з результатами розгляду зустрічної позовної заяви задовольнити позовні вимоги Товариства та визнати кошти, отримані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» у розмірі 16254,00 грн такими, що зараховані як повну оплату за кредитним договором 0671-8406 від 12.04.2021, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до ст. 601 ЦК України. Ухвалою суду від 15.01.2024 постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10:30, 13.02.2024. Ухвалою суду від 13.02.2024 об`єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом та відкладено підготовче судове засідання на 10:00, 05.03.2024. Ухвалою суду від 05.03.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судові засідання позивач не з`явився, 11.03.2024 подав письмові пояснення, в яких свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, відмовити в задоволенні зустрічного позову, розгляд справи проводити без його участі. В судові засідання представник відповідача не з`явився, до зустрічної позовної заяви додав клопотання про розгляд справи без участі представника Товариства та підтримання позовних вимог за зустрічним позовом. Позивач [PERSON] та відповідач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відзивів на позовні заяви не подали. Треті особи за первісним та зустрічним позовами Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. та приватний виконавець Амельченко В.П. в судові засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, пояснень щодо суті спору не подали. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини: 12.04.2021 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 0671-8406, вказана обставина визнана сторонами, отже не підлягає доказуванню. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 6 300,00 грн, строк кредитування 99 днів, заявлений строк* 21 днів, знижена % ставка 2,00 % в день, стандартна % ставка 2,50 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши позичальнику кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Позичальник умови кредитного договору не виконав та кредит не повернув. На підставі наявних доказів (довідок) судом встановлено, що кредитні кошти в розмірі 6300,00 грн перераховані відповідачем на картку позивача (а.с. 55). 16.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис № 48384 та стягнуто на користь відповідача 16884,00 грн з урахуванням витрат у розмірі 630,00 грн, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. 24.01.2022 приватним виконавцем на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № 68342026, в межах якого з [PERSON] стягнуто 19057,40 грн (а.с. 6-9). Московський районний суд м. Харкова своїм рішенням від 02.10.2023 визнав виконавчий напис № 48384 від 16.12.2021 таким, що не підлягає виконанню (а.с. 10-11). Розпорядженням № 68342026 від 08.09.2023 приватний виконавець Амельченко В.П. визначив необхідність перерахування грошових коштів в сумі 19057,40 грн, що надійшли 07.09.2023 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 48384, виданого 16.12.2021, наступним чином: 1688,40 грн на користь приватного виконавця Амельченка В.П., 16884,00 грн на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс», 69,00 грн у рахунок витрат виконавчого провадження, 416,00 грн у рахунок витрат виконавчого провадження (а.с. 56). З розрахунку заборгованості станом на 10.01.2024 судом встановлено, що заборгованість у розмірі 16254,00 грн, яка складається з основного боргу в сумі 6300,00 грн та залишку нарахованих, не погашених відсотків у розмірі 9954,00 грн погашена 08.09.2023 (а.с. 58-59). Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Касаційний Цивільний Суд у складі Верховного Суду у постанові від 8 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 дійшов таких висновків: відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набрало чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Висновки суду про те, що між сторонами виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, є помилковими, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. Судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір, заборгованість за яким стягнута на підставі виконавчого напису, внаслідок чого відбулось повне погашення заборгованості. Після стягнення коштів в рахунок погашення заборгованості виконавчий напис визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Таким чином факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів відповідно до статті 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Аналізуючи зміст вказаної статті суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами. Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. В даному випадку існує кредитне (договірне) зобов`язання, в якому позивач [PERSON] є боржником, а Товариство кредитором, проте іншого зустрічного договірного зобов`язання, в якому [PERSON] міг би бути кредитором, а Товариство боржником не існує. Виникнення у [PERSON] права звернення до суду на підставі ст. 1212 ЦК України, не в межах існуючого договірного зобов`язання, не можна вважати зустрічною вимогою по відношенню до зобов`язання, яке виникло на підставі кредитного договору. Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Розглянувши позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом, суд вважає що позивачем за первісним позовом правильно обрано спосіб захисту (застосування ст. 1212 ЦК України), але не пред`явлено вимог до інших осіб з метою повного захисту свої прав стягнення всієї суми, що була перерахована в межах виконавчого провадження заборгованості, витрат виконавчого провадження, витрат приватного виконавця. Позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту своїх прав обрано не правильно через відсутність зустрічних однорідних вимог двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки, що дало б можливість суду застосувати ст. 601 ЦК України. Отже судом встановлено, що обраний позивачем за зустрічним позовом спосіб захисту є неефективним для захисту порушеного права в таких правовідносинах, що є самостійною підставою для відмови в позові. Таким чином суд задовольняє первісний позов частково в межах суми, що стягнута на користь відповідача 16884,00 грн та відмовляє в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам наступним чином: первісний позов задоволено на 88,60%. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду сплачено 1073,60 грн судового збору (а.с. 1), 3500,00 грн послуг адвоката за правничу допомогу (а.с. 14-17). ТОВ «Укр Кредит Фінанс» клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не подало. Відтак суд стягує на користь [PERSON] 88,60% від понесених витрат, що складає 951,21 грн судового збору, 3101,00 грн витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial