Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

У вересні 2023 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11.06.2023 року між нею та відповідачем було усно укладено договір на туристичне обслуговування. 14.06.2023 року позивачка сплатила на рахунок відповідача грошові кошти у якості плати за послуги підбору туру, бронювання готелю та авіаквитків у розмірі 20000,00 грн, а вже 16.06.2023 року позивачка повідомила відповідача, що бажає анулювати тур повністю та вимагала повернути сплачені кошти, оскільки договір фактично був неукладений. 10.07.2023 року відповідач повернув кошти не в повному обсязі, а в сумі 12782,00 грн та пояснив, що фактично були понесені витрати туроператора у розмірі 7218,00 грн, а на прохання надати докази понесених витрат відповідач відмовився їх надавати. Оскільки договір фактично не укладений, а кошти не повернуті позивачці, вона вимушена була звернутися до суду із позовом. Ухвалою суду від 08 вересня 2023 року провадження у справі було відкрито та постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач надав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Вказав, що позивачка дійсно сплатила частину суми у розмірі 20000,00 грн, 14.06.2023 року відповідачем було зроблено бронювання індивідуального туру через систему ТОВ Джойн ап, та вже 16.06.2023 року, за 8 днів до початку туру позивачка відмовилась від туру та потребувала повернути сплачені кошти. Відповідач наголосив, що згідно п.7.1 договору у разі відмови туриста від поїздки в терміни 14-8 днів до початку подорожі турист сплачує штраф у розмірі 100% загальної вартості туристичних послуг. Проте, туроператор готовий був перерахувати суму після закінчення туру та повернув туристу кошти за винятком фактично понесених витрат туроператора. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про слухання справи без її участі, позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належно. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14.06.2023 року позивачкою було сплачено грошові кошти у сумі 20000,00 грн на рахунок ФОП [PERSON] , що не заперечується відповідачем та підтверджується платіжною інструкцією 0.0.3046082456.1. Згідно копії договору №01/14062023, сторонами складено договір про надання туристичних послуг, проте даний договір був підписаний в односторонньому порядку. Підпис позивачки [PERSON] відсутній. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Виходячи з вищевикладеного, у суду відсутні підстави вважати, що грошові кошти були зараховані на рахунок відповідача саме по договору про надання туристичних послуг та до даних правовідносин слід застосовувати умови договору. Згідно ст.1212\~ЦК України\~особа,\~яка набула\~майно або\~зберегла його\~у себе\~за рахунок\~іншої особи\~(потерпілого)\~без достатньої\~правової підстави\~(безпідставно\~набуте майно),\~зобов`язана\~повернути потерпілому\~це майно.\~Особа зобов`язана\~повернути майно\~і тоді,\~коли підстава,\~на якій\~воно було\~набуте,\~згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідачем надано Договір-доручення на бронювання туристичних послуг та докази підтвердження бронювання авіаквитків та готелю на ім`я позивачки, проте через відсутність договірних відносин між сторонами, дані докази не впливають на розгляд справи. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування підстав неповернення перерахованих йому позивачем коштів в повному обсязі. З урахуванням встановлених судом обставин та досліджених на їх підтвердження доказів, беручи до уваги той факт, що отримані від позивачки грошові кошти були повернуті відповідачем не в повному обсязі, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved