Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що з 26 вересня 2019 року сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому у ЗАГСі м. Ульм Федеративної Республіки Німеччини, запис про реєстрацію шлюбу №Е 499/2019. Через несумісність характерів, різні погляди на життя, постійні конфлікти та сварки, відсутність взаєморозуміння та поваги подружнє життя між ними не склалося, позивач повернулася в Україну, а відповідач залишився проживати у Федеративній Республіці Німеччина. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися, з грудня 2020 року вони проживають окремо в різних країнах, будь - яке примирення та налагодження сімейних відносин між ними неможливе, і збереження шлюбу є недоцільним. А відтак, подальше збереження шлюбу є неприйнятним для позивача, оскільки позбавляє її можливості укласти новий шлюб з особою, з якою б вона хотіла зв`язати своє життя в подальшому. Від цього шлюбу у подружжя дітей немає. Спір щодо поділу спільного набутого під час шлюбу майна між сторонами відсутній. Тому позивач просила шлюб між нею та відповідачем, укладений 26 вересня 2019 року, розірвати. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні сторони суду не надали. Відзиву на позов відповідач не надав. Інші заяви та клопотання сторонами суду не подавалися. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, уповноваживши адвоката Юшко Я.О. представляти її інтереси в суді. Представник позивача Юшко Я.О. звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. У заяві також зазначив, що позов про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] визнає і просить задовольнити в повному обсязі. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26 вересня 2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина підтверджується випискою з акту про реєстрацію шлюбу №Е 499/2019, виданою 26 вересня 2019 року Відділом запису актів громадянського стану міста Ульм, Федеративна Республіка Німеччина (а.с. 6, 7). У встановленому порядку вказаний документ легалізовано: апостиль від 20 квітня 2022 року, Окружне управління м. Тюбінген за №1090/2022 (а.с. 6,7). Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці та громадяни України, які уклали шлюб з іноземцем, можуть розірвати шлюб на території України та за законодавством України. Позивач є громадянкою України, а відповідач - громадянином Федеративної Республіки Німеччини. Згідно із статтею 7 Закону України «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 року Україна є правонаступником прав і обов`язків за міжнародними договорами Союзу РСР, які не суперечать Конституції України та інтересам республіки. Згідно із Законом України «Про правонаступництво України» та положеннями Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів, до якої Україна приєдналася 17 вересня 1992 року, у порядку правонаступництва застосовується двосторонній міжнародний договір колишнього СРСР, а саме - Договір між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Німецькою Демократичною Республікою про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах, ратифікований 28 березня 1958 року. Статтею 23 Договору між Союзом Радянських Соціалістичних Республік та Німецькою Демократичною Республікою про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах передбачений порядок і підсудність для вирішення позовів про розірвання шлюбу, зокрема: у справах про розірвання шлюбу та про визнання шлюбу недійсним застосовується законодавство і в принципі компетентні суди Договірної Сторони, громадянами якої подружжя було в момент пред`явлення позову. Якщо подружжя має місце проживання на території іншої Договірної Сторони, то компетентні також суди цієї Договірної Сторони. Якщо в момент порушення позову про розірвання шлюбу або про визнання шлюбу недійсним один із подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї, а другий - на території іншої Договірної Сторони, то у справах про розірвання шлюбу та про визнання шлюбу недійсним компетентні суди обох Договірних Сторін. Суди застосовують законодавство своєї держави. На підставі викладеного дана справа про розірвання шлюбу підсудна Київському районному суду м. Полтави. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач в позовній заяві просить шлюб розірвати, зазначає, що на примирення вона не згодна. На час розгляду справи позов вона підтримує. Просить шлюб розірвати. Відповідач позов визнає та просить задовольнити в повному обсязі. Таким чином судом встановлено відсутність вільної згоди сторін перебувати в шлюбі один з одним. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України ш люб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на відносини, що виникли між сторонами, відсутність згоди позивача на примирення з відповідачем, згоду відповідача на розірвання шлюбу, збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох з подружжя. Тому суд приходить до висновку про необхідність позовну вимогу про розірвання шлюбу задовольнити, шлюб - розірвати. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Сторони в шлюбі прізвища не змінювали.

Outcome: approved