Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог 14 грудня 2023 року директор КП «Міський тролейбус» Приходько Олександр звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати з оплати за її навчання в сумі 25541,73 грн. та судовий збір у розмірі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] відповідно до Наказу (розпорядження) №241-к від 05.08.2022р. з 08.08.2022р. була прийнята на роботу в КП «Міський тролейбус» за професією кондуктор громадського транспорту з контролю. 20.07.2022р. між КП «Міський тролейбус» та ТОВ «ЦТОР» був укладений договір №343 про надання послуг, відповідно до якого товариство надавало послуги з професійно-технічного навчання працівників підприємства з професії водій тролейбуса. Вартість навчання одного слухача складала 29 989,43 грн. Між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір №127 від 05.08.2022р., за умовами якого позивач прийняв зобов`язання організувати, забезпечити та оплатити навчання відповідача, а відповідач прийняв на себе зобов`язання перебувати з позивачем в трудових відносинах не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання. Відповідно до умов договору, у випадку розірвання працівником з власної ініціативи трудових відносин з роботодавцем до закінчення навчання, або протягом 3 (трьох) років після завершення навчання, працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем фактичних витрат на навчання. На виконання договору, укладеного з відповідачем та договору з ТОВ «ЦТОР» №343 від 20.07.2022р., оплата навчання, зокрема й відповідача, була здійснена позивачем згідно платіжного доручення / платіжної інструкції №2032 від 30.09.2022р., №1619 від 02.08.2022р., №2439 від 28.02.2023р., №2529 від 30.11.2022р. Наказом (розпорядження) №328-к від 07.11.2022р. відповідач був звільнений з роботи на підприємстві за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. При звільненні, відповідач звернувся до підприємства із заявою згідно з якою виявив бажання відшкодувати частину витрат на навчання в сумі 1585,21 грн, шляхом утримання цієї суми із розрахункових сум, які йому належали до виплати при звільненні, а залишок суми витрат на навчання в розмірі 25 541,73 грн. він до теперішнього часу, в порушення домовленості так і не сплатив позивачу. Рух по справі. Аргументи сторін. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 січня 2024 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Представник позивача КП «Міський тролейбус» у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, в якому він позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не надала. Однак 04.04.2024 року звернулась до суду з клопотанням з тексту якого вбачається, що [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі, проте через скрутне матеріальне становище просить розстрочити суму яка підлягає стягненню з неї на користь позивача строком на один рік. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до наказу (розпорядження) №241-к від 05.08.2022р., [PERSON] з 08.08.2022 року була прийнята на роботу в КП «Міський тролейбус» (а.с.6). 20.07.2022 року між КП «Міський тролейбус» та ТОВ «ЦТОР» був укладений договір №343 про надання послуг, відповідно до якого товариство надавало послуги з професійно-технічного навчання працівників підприємства за професією «Водій тролейбуса». Згідно з додатком № 1 до договору №343 від 20.07.2022р. вартість навчання працівника склала 29 989,4315 грн. (а.с.7-10,11). 05.05.2022р. відповідач звернувся до позивача із заявою про бажання здобути професію «водій тролейбуса» та просив направити його на професійно-технічне навчання до ТОВ «ЦТОР» (а.с.12). 05.08.2022р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №127, за умовами якого позивач прийняв зобов`язання організувати, забезпечити та оплатити навчання відповідача, а відповідач прийняв на себе зобов`язання перебувати з позивачем в трудових відносинах не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання. При цьому, згідно пункту 2.6.1, у випадку розірвання працівником з власної ініціативи трудових відносин з роботодавцем до закінчення навчання, або протягом 3 (трьох) років після завершення навчання, працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем фактичних витрат на навчання (а.с.12). Згідно із платіжними дорученнями/платежами оплата за навчання, зокрема й відповідача, була здійснена позивачем на користь ТОВ «ЦТОР» (а.с.13,14). Відповідно до наказу №328-К від 07.11.2022р. [PERSON] була звільнена з посади за власним бажанням (а.с.14). 07.11.2022р. відповідач [PERSON] звернулась до підприємства із заявою, просила відшкодувати частину витрат на навчання в сумі 1585,21 грн. шляхом утримання цієї суми із розрахункових сум, які їй належали до виплати при звільненні, а залишок суми витрат на навчання вона зобов`язувалась вносити на рахунок підприємства до повного погашення суми боргу (а.с.14- зворот).. Як вбачається з письмових пояснень відповідача [PERSON] , остання не заперечує фактичних обставин справи однак у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не в змозі в повному обсязі сплатити суму боргу в повному обсязі у зв`язку з чим просить суд розстрочити їй суму, яка підлягає стягненню з неї на користь позивача строком на один рік. На підтвердження скрутного матеріального становища відповідачем долучено довідку з Пенсійного Фонду України Форми ОК-5 за період з 1999року по 2022рік з якого вбачається, що відповідач за останній рік та станом на 04.04.2024рік не має доходу а отже не має можливості сплатити позивачу суму боргу в повному обсязі. Мотивувальна частина та висновки суду Згідно зі ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Стаття 43\~Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Поряд з цим, у п. 4, 5 ст.\~34\~Закону України\~«Про зайнятість\~населення» зазначено, що роботодавець має право укладати з працівниками або іншими особами, які не перебувають з ним у трудових відносинах, за їх згодою договори про направлення їх до закладів освіти для професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації. Зазначеним договором на працівника або іншу особу, яка направляється на навчання, може бути покладено обов`язок відпрацювати на посаді відповідно до отриманої кваліфікації в такого роботодавця після закінчення навчання протягом погодженого сторонами строку, який повинен бути порівнянний з обов`язками, що взяв на себе роботодавець щодо оплати та строку навчання, але не більше ніж три роки. У разі відмови працівника або іншої особи відпрацювати в роботодавця протягом погодженого з ним строку, звільнення з роботи до закінчення такого строку працівник або інша особа зобов`язані відшкодувати роботодавцю витрати, пов`язані з оплатою навчання, або їх частину пропорційно відпрацьованому строку на умовах, що визначаються договором. Працівник або інша особа не зобов`язані відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з навчанням, якщо вони не стали до роботи або були звільнені з роботи з таких підстав: 1) установлення інвалідності; 2) звільнення за ініціативою роботодавця, що не пов`язане з учиненням працівником протиправних дій; 3) призов на військову службу чи направлення на альтернативну (невійськову) службу; 4) за власною ініціативою у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства, колективних угод, колективного або трудового договору; 5) догляд за дитиною з інвалідністю та (або) особою з інвалідністю I групи (незалежно від причини інвалідності). За правилами частин 1,3 статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Як зазначено в ч. 1 і п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, ч. 1 ст. 12 ЦК України. Частиною першою статті 509\~ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договірне зобов`язання-це відносне правовідношення між юридично рівними і майново самостійними особами, що виникає на підставі укладеного договору, який виражає їх загальну волю на досягнення цивільно-правових результатів майнового чи немайнового характеру, настання яких відбувається у разі здійснення боржником певних активних дій, що відповідають праву вимоги кредитора і не зачіпають прав і законних інтересів третіх осіб, що не є учасниками зазначеного правовідношення. Оскільки метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів, особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання-це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет. При виконанні різноманітних договірних зобов`язань суб`єкти мусять керуватися загальними засадами, що йменуються принципами виконання зобов`язання. І в сучасних умовах до них відносять принципи належного та реального виконання зобов`язання, які, до речі, традиційно вважались такими. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як передбачено ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Та як зазначено у статі 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться. Як встановлено судом, [PERSON] була прийнята на роботу в КП «Міський тролейбус», та в подальшому звернулася до позивача із заявою про бажання здобути професію «водій тролейбуса», просила направити її на професійно-технічне навчання до ТОВ «ЦТОР». Позивач, з метою здобуття відповідачем професії "водій тролейбуса", організував професійно-технічне навчання [PERSON] в ТОВ «ЦТОР», сплативши вартість такого навчання у розмірі 27 126,94 грн. При цьому відповідач взяла на себе зобов"язання перебувати з позивачем в трудових відносинах не менше 3 (трьох) років з моменту завершення навчання. При цьому, сторони погодились, що у випадку розірвання працівником з власної ініціативи трудових відносин з роботодавцем до закінчення навчання, або протягом 3 (трьох) років після завершення навчання, працівник зобов`язується відшкодувати роботодавцю повний розмір здійснених роботодавцем фактичних витрат на навчання . Із цього слідує, що [PERSON] , будучи направленою на навчання тривалістю в 20 тижнів, витрати на організацію та проведення якого взяв на себе роботодавець, у супереч вимог п. 2.6. Договору про підвищення кваліфікації, пропрацювала у КП «Міський тролейбус» після направлення навчання лише три місяці, тобто менше трьох років з моменту завершення навчання, що свідчить про порушення взятих на себе зобов`язань. А тому, для [PERSON] наступають цивільно-правові наслідки, що передбачені у Договорі про підвищення її кваліфікації, укладеного між нею та позивачем у справі.. У силу вимог ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Оскільки, [PERSON] порушила, вимоги Договору, то у зв`язку із цим у КП «Міський тролейбус» виникло право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом відшкодування витрат (збитків) понесених на навчання [PERSON] .. Отже, суд приходить до висновку про порушення майнових прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором (витрати з оплати навчання працівника) в розмірі 25541,73 грн. Також суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить чинному законодавству та не суперечить її правам. Щодо судових витрат та клопотання відповідача щодо розстрочки суми боргу Відповідно до 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуюче наведене положення закону, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1342 грн., а також повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1342 грн. Щодо розстрочення виконання рішення суду, то клопотання відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Частиною п`ятою статті 435\~ЦПК України встановлено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; її матеріальний стан; інші надзвичайні події тощо. З урахуванням обставин справи, розміру боргу, що виник у відповідача, матеріального стану відповідача, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду про стягнення заборгованості протягом дев`ять місяців, шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 2 837, 97 грн. на поточний рахунок позивача. На підставі ст.ст. 12, 19, 43, 49, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved