Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

у листопаді 2023 року [PERSON] через свого представника - адвоката Борисенка О.В. звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Київської міської ради, треті особи: Акціонерний комерційний банк «Правекс-Банк», державний нотаріус Другої київської державно нотаріальної контори Ткач О.А., про скасування арешту з майна та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, в якому просила: - скасувати арешт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] , накладеного 27.04.2011 року відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві за матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER]; - визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 2-3843/09 від 15.09.2009 року було задоволено позов Акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 26.11.2009 року відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві було відкрите виконавче провадження ВП № [NUMBER] за виконавчим листом № 2-3843, виданим 19.10.2009 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Правекс-Банк» 83003,38 грн. 27.04.2011 року відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 45 років. 27.06.2012 року ВП № [NUMBER] закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 в зв`язку з смертю боржника, а виконавчий документ повернуто стягувачу згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (в редакції Закону станом на 27.06.2012 року). У відповідь на адвокатський запит Голосіївським відділом ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомлено, що 27.06.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону станом на 27.06.2012 року), а матеріали виконавчого провадження знищені. Відповідно інформації про виконавче провадження з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження [NUMBER] було 27.06.2012 року закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 (смерть стягувача або боржника, визнання безвісно відсутнім) (в редакції Закону який діяв на момент прийняття рішення) Головним державним виконавцем Голосіївського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Чаргадзе Н.О. Також зазначено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 12.08.1999 року, громадянка України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружилися 12.08.1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 928. Прізвище після одруження дружини [PERSON] . 07.09.2023 року Другою київською державною нотаріальною конторою було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , на майно, яким є квартира [ADDRESS] у зв`язку з наявністю арешту. Відповідно листа Голосіївського районного суду м. Києві № 2-3843/09 від 22.09.2023 року щодо надання інформації у цивільній справі № 2-3843/09 за позовом АКБ «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, 01.03.2023 року виконавчий лист № 2-3843/09 та постанова Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження повернулися до Голосіївського районного суду міста Києва. У порушення вимог ст. ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» після закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] арешт з нерухомого майна за [ADDRESS] знято не було. 24.10.2023 на адресу начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було направлено заяву з проханням скасувати арешт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , накладений 27.04.2011 року відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві за матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER], однак, станом на день звернення з даною позовною заявою постанова про накладення арешту на вище вказану квартиру не скасована. Нескасований арешт на кв. [ADDRESS] , перешкоджає спадкоємцю померлої [PERSON] - [PERSON] отримати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що послугувало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Хоменко В.С. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко В.С. від 13.11.2023 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку загального позовною провадження та призначенням підготовчого засідання на 30.01.2024 року (а.с. 54-55). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30.01.2024 року підготовче провадження у справі зарито та призначено судовий розгляд на 11.04.2024 року (а.с. 106). 01.12.2023 року через систему «Електронний суд» від відповідача Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що право відносини в даному випадку допускають правонаступництво, докази сплати боргу та виконавчого збору відсутні, а тому просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 68-71). 07.12.2023 року до суду надійшла відповідь представника [PERSON] - адвоката Борисенка О.В. на відзив, в якому останній вказав на безпідставність обставин, викладених відповідачем у відзиві, просив позов задовольнити (а.с. 75-80). 02.01.2024 року від відповідача - Київської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнав та просив суд прийняти рішення про визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом (а.с. 93-95). В судове засідання позивач не з`явилась, від адвоката Борисенка О.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника та проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, з клопотаннями з процесуальних питань не звертався. Представник відповідача - Київської міської ради в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутність, про що вказав у відзиві на позовну заяву. Третя особа - Акціонерний комерційний банк «Правекс-Банк`в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, з клопотаннями з процесуальних питань не звертався, пояснення щодо позову не подала. Третя особа - державний нотаріус Другої київської державно нотаріальної контори Ткач Ольга Аркадіївнав судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 66). Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, щорішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 2-3843/09 від 15.09.2009 року було задоволено позов Акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 11-13). 26.11.2009 року відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві було відкрите виконавче провадження ВП № [NUMBER] за виконавчим листом № 2-3843, виданим 19.10.2009 року Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Правекс-Банк» 83003,38 грн. (а.с. 14). 27.04.2011 року відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві було винесено постанову про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , що належала [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] у віці 45 років (а.с. 20). 27.06.2012 року ВП № [NUMBER] закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону в зв`язку з смертю боржника, а виконавчий документ повернуто стягувачу згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (в редакції Закону станом на 27.06.2012 року) (а.с. 17-19). У відповідь на адвокатський запит Голосіївським відділом ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) повідомлено, що 27.06.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону станом на 27.06.2012 року), а матеріали виконавчого провадження знищені (а.с. 21). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 345633028 від 07.09.2023 року відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві за матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER].04.2011 року накладено арешт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с. 22-23). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 38). Згідно з свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 12.08.1999 року, громадянка України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружилися 12.08.1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 928. Прізвище після одруження дружини [PERSON] (а.с. 39). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] , яка належала померлій на підстав договору купівлі-продажу від 02.07.2004 року, посвідченого ПН КМНО Сергієнком С.С. за реєстровим № 3253 (а.с. 34-35). 07.09.2023 року Другою київською державною нотаріальною конторою винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , на майно, яким є квартира [ADDRESS] у зв`язку з наявністю арешту (а.с. 24-33). Щодо скасування арешту Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року N 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року N 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно інформації про виконавче провадження від 19.09.2023 року 27.06.2012 року ВП № [NUMBER] закінчено головним державним виконавцем Чаргадзе Н.О. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року N 606-XIV у зв`язку із смертю боржника (а.с. 17-19). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 345633028 від 07.09.2023 року відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві за матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER].04.2011 року накладено арешт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с. 22-23). Арешт не скасований. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає випадки зняття арешту з майна, в тому числі арешт майна може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд надходить до висновку, що на час звернення з позовом до суду за наявності заборон, що не спростовано доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, накладених на майно, порушуються права позивача. Більш того, підстав для продовження обтяження на зазначене майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб, оскільки суду не надано доказів щодо існування підстав для продовження обтяження на майно або ж наявності стосовно нього на теперішній час виконавчого провадження, а тому позовні вимоги про скасування арешт нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , що належить [PERSON] , накладеного 27.04.2011 року відділом Державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві за матеріалами виконавчого провадження № [NUMBER], підлягають задоволенню. Щодо визнання права власності у порядку спадкування за законом Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ч. 2 ст. 1228 ЦК України право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України, а відповідно до ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1299 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, але для цього необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Документом, що підтверджує права спадкоємців на спадкове майно, є отримане у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ст. 1297 ЦК України спадкоємцю, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, необхідно звернутися до нотаріуса або уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування в сільських населених пунктах за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусом відповідно до Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У випадку винесенням нотаріусом постанови про відмову про вчинення нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємцю своє право необхідно захищати шляхом подачі до суду позову про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідний позов подається до суду за місцем знаходження майна. Зазначене вище підтверджує ту обставину, що потенційні спадкоємці не мають змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. У ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання питання про стягнення боргу за договором позики та визнання позову відповідачем при наявності невиконаного судового рішення про стягнення з боржника боргу для створення переваг одного кредитора перед іншим в процедурі виконавчого провадження є недопустимим. При цьому, у разі ініціювання питання про стягнення боргу за договором позики та визнання позову відповідачем при наявності невиконаного судового рішення про стягнення з боржника боргу для створення переваг одного кредитора перед іншим в процедурі виконавчого провадження судове рішення стосується прав та/або інтересів кредитора. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє (ч. ч. 1-5 ст. 206 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 п. 11 Постанови пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» з`ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах. У даній справі відповідач - Київська міська рада визнав позов повністю. Судом встановлено, що визнання позову відповідає закону. Визнання позову відповідачем не порушує права інших осіб, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved