Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат на утримання нерухомого майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 04 листопада 2006 року, який рішенням Нововолинського міського суду від 29 березня 2019 року був розірваний. Під час шлюбу ними було набуто спільне майно, а саме у 2013 році придбане будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] , яке складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також земельної ділянки, на якій воно розташоване. Вказане будинковолодіння було зареєстроване на неї. У шлюбі у них народились двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON] , 2007 року народження; син [PERSON] , 2010 року народження, які після розірвання шлюбу залишились зареєстрованими та проживали з нею за вказаною адресою до листопада 2020 року. З травня 2018 року відповідач у даному будинку не проживає, участі у витратах по його утриманню не приймає, добровільно вирішити питання про поділ спільного майна не бажає. У зв`язку з цим вона змушена була звернутись до суду із позовом про поділ майна подружжя, на даний час справа ще перебуває на розгляді суду. Весь тагар утримання будинку вона несе самостійно. Зазначає, що за період з травня 2018 року по листопад 2020 року нею, як співвласником будинку, що є спільною власністю подружжя, понесено витрати на його утримання в сумі 37468,49 грн., а саме 30\~868,49 грн. по оплаті за газопостачання та 6600,00 грн. по оплаті за централізовану охорону будинку. Просить стягнути з відповідача на її користь половину витрат на утримання за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, понесених нею за період з травня 2018 року по листопад 2020 року в сумі 18734,25 грн., та стягнути судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити. Додатково пояснила, що на адвокатський запит ТОВ «Волиньгаз збут» повідомило, що за адресою: [ADDRESS] було поставлено 3868,86 куб.м. природного газу за період з 01.05.2018 по 30.11.2020 і за цей же період на рахунок ТОВ «Волиньгаз збут» надійшло 29077,17 грн. оплати за надані послуги. Також згідно інформації АТ «Волиньгаз» [PERSON] сплатила за спожитий газ за період з травня 2018 року по листопад 2020 року 30868,49 грн. Нарахування за послуги розподілу (доставки) газу за вказаною адресою проводилось із 01.01.2020. За період з січня 2020 року по листопад 2020 року оплачено за послуги у розмірі 1791,32 грн. Відтак стверджує, що загальна сума понесених позивачем [PERSON] витрат на утримання будинку відповідає заявленій у позові сумі оплати за газопостачання будинку, які позивач сплатила одноосібно. Зазначила також, що [PERSON] користувалась субсидією у зв`язку з неможливістю самотужки оплачувати комунальні послуги, яка призначалась їй адресно та безповоротно. Не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 141-142). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відзиву у встановлений судом строк та будь-яких інших заяв до суду не подали. Відповідно до ст.281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , господарські будівлі та споруди, а також земельна ділянка, на якій вони розташовані, належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 березня 2019 року (а.с.4-5). Із повідомлення АТ «Волиньгаз» слідує, що за особовим рахунком відкртитим на позивача [PERSON] за вищевказаною адресою сплачено за спожитий газ за період з травня 2018 року по листопад 2020 року 30868,49 грн. Нарахування за послуги розподілу (доставки) газу за вказаною адресою проводилось із 01.01.2020, за період з січня 2020 року по листопад 2020 року оплачено за послуги 1791,32 грн. (а.с.6-7). Згідно довідки, виданої директором ДП «Арсенал СТ-5» ТзОВ «Арсенал СТ» 25.01.2021, [PERSON] сплатила за період з 01.05.2018 по 30.11.2020 6600,00 грн. за надані послуги централізовану охорону будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до повідомлення АТ "Волиньгаз" нарахування за послуги розподілу (доставку) газу абонент [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проводилось з 01.01.2020 по 11. 2020 включно, оплачено за послуги розподілу (доставку) газу в сумі 1791,32 грн. (а.с.63). Відповідно до повідомлення АТ "Волиньгаз" (а.с.135) постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] у період з травня 2018 року по листопад 2020 року включно не здіснювалось, оскільки ліцензію Товариству на право провадження господарської діяльності зокрема з постачання природного газу було анульовано. Повідомленням Управління соціального захисту населення виконавчого кометету Нововолинської міської ради Волинської області від 11.03.2024 підтверджується, що у період з червня 2019 року по квітень 2020 року [PERSON] перебувала на обліку як одержувач житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, субсидія надавалась у безготівковій грошовій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ «Ощадбанк» (а.с.137). Копією повідомлення ТОВ "Волиньгаз збут" (а.с.146), підтверджується, що за адресою: [ADDRESS] було поставлено 3868,86 куб.м. природного газу за період з 01.05.2018 по 30.11.2020 і за цей же період на рахунок ТОВ «Волиньгаз збут» надійшло 29077,17 грн. оплати за надані послуги, в тому числі 5675,28 грн. монетизованої субсидії. Відповідно до положень\~ст.355 Цивільного кодексу України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно зі\~ст.360 ЦК України\~співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до\~ст.369 ЦК України\~співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини 3\~статті 156 ЖК України\~члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Згідно із\~ст.319 ЦК України\~усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до вимог\~ст.322 ЦК України\~власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 540 ЦК України\~передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька боржників, то кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №372/504/17, провадження №14-325цс18 викладено правову позицію, що майно набуте подружжям за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними. Згідно з чинним законодавством всі співвласники зобов`язані нести витрати на управління, утримання та збереження спільного майна, незалежно від факту проживання у належній їм на праві власності квартирі. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ні позивачем, ні його представником не надано суду жодних доказів на підтвердження позовних вимог, а саме те, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, та що цей шлюб був розірваний, тому суд позбавлений можливості встановити, те, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , господарські будівлі та споруди, а також земельна ділянка, на якій вони розташовані були придбані сторонами під час шлюбу і являються спільною сумісною власністю подружжя. Суд критично відноситься до повідомлень АТ "Волиньгаз" Володимир-Волинське відділення (а.с.6-7), повідомлення АТ "Волиньгаз" (а.с.63), копії повідомлення ТОВ "Волиньгаз збут" (а.с.146), оскільки з цих документів неможливо встановити хто саме сплачував за надані послуги. Відповідно повідомлень Відділу "Центру надання адміністративних послуг" (а.с.16), відомостей УДМС України у Волинській області (а.с.17) наданих на запит суду зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] значиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилабться як на підставу своїх вимог, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн. та 700 грн., а всього 3608 грн., що підтверджується документально (а.с.3, 12, 114) суд залишає за позивачем [PERSON] .

Outcome: dismissed