Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

У листопаді 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про повернення помилково стягнутої заборгованості, стягнення моральної шкоди. Предметом позову є: 1. Стягнення з відповідача на користь позивача помилково стягнутого боргу за електричну енергію у розмірі 2207,99 грн. 2. Стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.11.2023 року позовну заяву передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2024 року відкрито провадження у справі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2020 року Святошинським районним судом м. Києва на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» був виданий судовий наказ за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з спожитої електроенергії у розмірі 14276,25 грн., три відсотка річних в розмірі 309,88 грн., і 106,66 грн. інфляційної складової боргу, та судовий збір в розмірі 210,20 грн., всього стягнути - 14902,99 грн. Судовий наказ було скасовано ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 01.03.2021 року. Проте, приватним виконавцем під час виконання судового стягнуто з позивача в рахунок заборгованості 2207,99 грн. Відповідач добровільно не повертає стягнуті кошти, що спонукає позивача до рішучих дій та звернення до суду з цим позовом. Дані обставини завдають позивачу моральних страждань, вона отримує потужні стреси згубні для її здоров`я, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду для відновлення здоров`я. Відповідач з позовними вимогами не погодився, подав до суду відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що станом на дату звернення до суду з заявою про отримання судового наказу та станом на дату відкриття виконавчого провадження відносно [PERSON] , за наявною у Товариства інформацією, користувачем (споживачем електричної енергії) за цією адресою була саме [PERSON] . Будь-яких змін щодо власника квартири за вищевказаною адресою ні від боржника, ні від третіх осіб до заявника не надходило. У даному ж випадку жодної помилки і вини будь-кого з учасників цих правовідносин не було, кошти стягували на виконання рішення суду, що вступило в законну силу, тому не можуть вважатися помилково стягнутими. Через відсутність порушень з боку Відповідача необґрунтованою та незаконною є вимога Позивача щодо стягнення на його користь моральної шкоди. Суддя дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18.02.2021 року Святошинським районним судом м. Києва на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» був виданий судовий наказ за вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з спожитої електроенергії у розмірі 14276,25 грн., три відсотка річних в розмірі 309,88 грн., і 106,66 грн. інфляційної складової боргу, та судовий збір в розмірі 210,20 грн., всього стягнути - 14902,99 грн. 07.12.2020 ТОВ «КЕП» подано заяву про примусове виконання судового наказу до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бандоли О.О. 07.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Бандолою О.О., за заявою ТОВ «КЕП», було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі судового наказу у справі № 759/13422/20 в межах суми 14276,25 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 01.03.2021 року скасовано судовий наказ від 12 серпня 2020 року, виданий Святошинським районним судом м. Києва за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальної послуги спожитої електроенергії, 3% річних інфляційні витрати та судовий збір. 02.04.2021 приватним виконавцем Бандолою О.О. було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме через скасування судом цього судового наказу. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статі 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що спірна сума коштів виплачена позивачем відповідачу не добровільно, а на виконання судового рішення, яке у подальшому скасовано, а тому стягнуті кошти не можуть бути визнані помилково стягнутими. Суд звертає увагу, що процесуальним законодавством передбачений механізм на випадок таких ситуацій: поворот виконання рішення. Поворот виконання рішення це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. У той же час, судом не встановлено, та позивачем не доведено, що вона зверталась із заявою про поворот виконання рішення, а просить стягнути помилково стягнуті кошти звертаючись з даним позовом. З огляду на викладене, суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача помилково стягнутих коштів, у зв`язку із чим, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст.23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Судом встановлено, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй відповідачем моральної шкоди, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, суд відхиляє доводи позивача, як недоведені, про те, що арешт, накладений на пенсію боржника в межах виконавчого провадження, вплинув на роботу цифрових застосунків, та на процедуру оформлення позивачем медичних документів за програмою «Доступні ліки». Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про повернення помилково стягнутої заборгованості, стягнення моральної шкоди, суд не вбачає.

Outcome: dismissed