Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

06 лютого 2024 року на адресу суду з Ямпільського районного суду Вінницької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він деякий проміжок часу мав стосунки з [PERSON] , від яких у них [INFO] народився син [PERSON] . З відповідачкою позивач не проживає, син з моменту народження проживає з ним. На його прохання приймати участь у вихованні та утриманні дитини, відповідач не реагує. Посилається на те, що на даний час у неї відсутні кошти. Син проживаючи біля нього завжди доглянутий, гарно виховується, забезпечений необхідним одягом, харчуванням та всіма іншими необхідними речами для повноцінного виховання і навчання. Позивач вказує, що він працевлаштований та отримує заробітну плату. Відповідачка систематично і навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків протягом тривалого часу, не виявляє інтересу до існування дитини, не спілкується з дитиною у обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не забезпечує. Просить ухвалити рішення яким стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18 березня 2024 року закрито підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] суду пояснив, що відповідачка, матір його сина взагалі не цікавиться життям дитини, не приймає участі в його вихованні, фінансово дитину не підтримує. З колишньою співмешканкою фактично не спілкується. [PERSON] інколи телефонує сину. Представник позивача [PERSON] - адвокат Снітко В.А. в судовому засіданні пояснив, що з даним позовом до суду звернувся позивач, оскільки відповідачка [PERSON] залишила дитину з позивачем та поїхала в невідомому напрямку. Відповідачка не займається вихованням дитини, не приймає участі в його житті, в садочок не водила, батьківські збори не відвідує, фізично [PERSON] в м. Ямпіль не було. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій вказала, що позов визнає та просить справу розглянути без її участі. Представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району Вінницької області - [PERSON] вимоги викладені в позові підтримала. Вказала, що дитина проживає з батьком, його дружиною, дідусем та бабусею. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач є її рідним братом. Їй відомо, що [PERSON] привезла дитину в трьохмісячному віці в м. Вінницю на залізничний вокзал. Дитину віддала її матері. З того часу дитина проживає з братом та батьками. Відповідачка не цікавиться дитиною, не займається його вихованням. Коли [PERSON] було два роки, вона його забрала на літо до себе, після того більше дитини не брала. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є класним керівником у [PERSON] . Дитину в перший клас привів батько та Діана. Матері хлопчика вона ніколи не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює помічником вихователя в дитячому садочку в м. Ямпіль. Дитину в садочок водив батько, бабуся, дідусь. За чотири роки, які дитина відвідувала садочок матері ні разу не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює директором спортивної школи «Олімп» та є тренером в [PERSON] . В спортивну школу [PERSON] приводили завжди батьки позивача. Біологічної матері ніколи не бачив. У судовому засіданні малолітній [PERSON] пояснив, що проживає з батьком та дружиною батька, яку називає мамою. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). В довідці про реєстрацію місця проживання особи № 14-04-01 від 22 квітня 2022 року вказано, що [PERSON] зареєстрований за адресою : в [ADDRESS] (а.с. 8). З витягу реєстру територіальної громади видно, що [PERSON] , [INFO] проживає за адресою : в [ADDRESS] (а.с. 10). У своєму висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету виданого Ямпільською міською радою Вінницької області № 40 від 16 лютого 2024 року про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с.71). Спірні правовідносини регулюються нормами матеріального права визначені, зокрема СК України. Відповідно до до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства». Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Крім того, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58). У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Посилання позивача на не виховання відповідачкою дитини повною мірою не може свідчити про ухилення її від виконання своїх обов`язків та не є тією виключною підставою, яка може бути підставою для позбавлення її батьківських прав. У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивачем та його представником не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Також, ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивач та його представник не довели та не надали суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання [PERSON] її батьківських обов`язків створює загрожу життю та здоров`ю дитини, про що суду не надано доказів. Натомість суд звертає увагу, що відповідачка періодично телефонує сину, тобто підтримує зв`язок з дитиною, тому позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Висновок органу опіки і піклування взагалі не містить обгрунтування, та мотивів. У висновку лише є посиланння на акт обстеження умов проживання та на норми закону. Яким чином мама ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, які саме дії орган вчинив для з`ясування даних обставин у висновку не вказано, тому в розумінні ч. 6 ст. 19 СК України, суд такий висновок до уваги не бере. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому вважає за необхідне у позові відмовити.

Outcome: dismissed