Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 25 червня 2011 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 228. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25 червня 2011 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем, про що складено актовий запис № 228. У шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки фактично припинені у 2022 році, у зв`язку з різними характерами, відсутністю взаєморозуміння та довіри. Спільне господарство сторони не ведуть. Позивач зазначає, що не має наміру зберегти сім`ю, оскільки шлюб носить формальний характер. Почуття любові втрачено, примирення неможливе. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, однак надав заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, шлюб просив розірвати. Представник позивача також надала заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено обставини про те, що у 25 червня 2011 у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 228 (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 10 листопада 2011 року (а.с. 9). Згідно ст.\~21,\~24\~Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1\~ст. 55\~Сімейного кодексу України). Частинами 3, 4\~статті 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до\~ст. 112\~Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що фактичні шлюбно-сімейні відносини подружжя припинені, сторони припинили ведення спільного господарства, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 2 статті\~104, частини 3 статті\~105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, зокрема, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Частиною 3\~статті 109\~Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що сторони сумісного господарства не ведуть, на примирення не згодні, шлюбно-сімейні відносини припинені, суд вважає що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесені позивачкою судові витрати у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 7 від 29 лютого 2024 року. У зв`язку із викладеним, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги повністю, суд вважає за необхідне повернути позивачці з державного бюджету суму сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн (50% від загального розміру судового збору) та стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн (50% від загального розміру судового збору).

Outcome: approved