Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 21.11.2019 року відповідачкою було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої останній було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого в подальшому було збільшено до 32000 грн. Для користування кредитними коштами відповідачці було видано кредитну картку. Посилаючись на те, що банк виконав умови кредитного договору, в той час, як відповідачка свої обов`язки належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 23.02.2023 року виникла заборгованість в сумі 39328 грн. 94 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 31999 грн. 78 коп., заборгованості про процентам в сумі 7329 грн. 16 коп., позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та понесені по справі витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 2684 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2023 року цивільну справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 11.01.2024 року цивільну справу було передано за підсудністю до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.02.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~В призначені судові засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві, в разі його неявки, просив розглядати справу за його відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. \~ \~ \~ \~Відповідачка за викликами до суду повторно не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзиву на позов не надала. В зв`язку з цим, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ч.4 ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних в матеріалах справи доказів та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи позовної заяви, дослідивши надані позивачем до заяви на підтвердження позовних вимог докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Постановою Правління НБУ України №151 від 13.12.2019 року було затверджено «Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України» (далі Положення). Пунктами 1,2 вказаного Положення передбачено, що це Положення розроблено відповідно до\~Цивільного кодексу України, Законів України\~«Про Національний банк України», «Про електронні довірчі послуги», «Про електронні документи та документообіг»\~і визначає порядок застосування особливого виду власноручного підпису - цифрового власноручного підпису клієнтами банків - фізичними особами під час підписання документів. Це Положення є актом цивільного законодавства, дія якого поширюється на відносини, що виникають між клієнтами банку та банками під час здійснення банківської діяльності та отримання банківських послуг. Згідно термінів наведених в п.3 Положення: 1) електронний сенсорний пристрій - електронний пристрій із сенсорним екраном, на якому особа може створити власноручний підпис; 2) клієнт банку - фізична особа, яка отримує або має намір отримати банківські та/або фінансові послуги, не пов`язані з підприємницькою діяльністю; 5) цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом; Пунктами 6 та 7 Положення передбачено, що цифровий власноручний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та прирівнюється до власноручного підпису в разі дотримання норм цього Положення. Використання цифрового власноручного підпису клієнтом банку не вимагає наявності попередньо укладеного договору між банком та клієнтом. Банк зобов`язаний ознайомити клієнта банку з текстом документа, перед його підписанням цифровим власноручним підписом. Технологія створення електронних документів, які клієнт підписує цифровим власноручним підписом, повинна забезпечувати гарантії того, що клієнт підписав саме той документ, з текстом якого він ознайомився (п.11 Положення). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що 21.11.2019 року відповідачкою було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також за допомогою цифрового власноручного підпису заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої сторонами було погоджено умови кредитування, у т.ч. в частині процентної ставки за користування кредитними коштами. Відповідно до умов договору відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого в подальшому було збільшено до 32000 грн. Для користування кредитними коштами відповідачці було видано кредитну картку. Вказане підтверджується долученими до позову копіями анкети-заяви та заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 21.11.2019 року, копією паспорту громадянина України на ім`я відповідачки, довідками про видачу кредитно картки та зміну умов кредитування (встановлення та зміни кредитного ліміту), а також випискою по рахунку. Також з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 23.02.2023 року за кредитним договором обліковується заборгованість в сумі 39328 грн. 94 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 31999 грн. 78 коп., заборгованості про процентам в сумі 7329 грн. 16 коп. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку банку своєчасно не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати захисту своїх прав в судовому порядку, шляхом зобов`язання виконати боржника свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнувши з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 21.11.2019 року, яка виникла станом на 23.02.2023 року, в сумі 39328 грн. 94 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 31999 грн. 78 коп., заборгованості про процентам в сумі 7329 грн. 16 коп., а також у відповідності до ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 2684 грн.

Outcome: approved