Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

28.12.2023 [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, по якому просить: Встановити факт належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) договору дарування на 3/8 частин будинку [ADDRESS] , посвідченого 31.08.1992р. державним нотаріусом четвертої Одеської державної нотаріальної контори Богдановою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за р. № 2-4263. Мотивує вимоги тим, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/8 частин будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування: серія та номер: 2-4263, виданий 31.08.1992, видавник: Четверта Одеська державна нотаріальна контора. Однак, внаслідок невірного перекладу фамілії заявниці, у вказаному вище договорі дарування було помилково зазначено фамілію « [PERSON] » замість правильного - « [PERSON] ». Згідно паспорту, прізвище Заявниці українською мовою - " [PERSON] ". Відтак, заявниця хоч і володіє часткою у житловому будинку, проте позбавлена можливості нею розпоряджатися у зв`язку з невідповідністю фамілії заявниці, зазначеної у правовстановлюючому документі договорі дарування 2-4263 від 31.08.1992. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності заявниці правовстановлюючого документу, а саме договору дарування посвідченого 31.08.1992р. державним нотаріусом четвертої Одеської державної нотаріальної контори Богдановою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за р. № 2-4263. Таким чином, з метою надання заявниці можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме 3/8 частин будинку [ADDRESS] існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ договір дарування, посвідчений 31.08.1992р. державним нотаріусом четвертої Одеської державної нотаріальної контори Богдановою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за р. № 2-4263 належить заявниці [PERSON] . Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник заявника звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 31.08.1992 року [PERSON] подарувала, а гр-ка [PERSON] прийняла в дар 3/8 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір дарування посвідчений 31.08.1992р. державним нотаріусом четвертої Одеської державної нотаріальної контори Богдановою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-4263. Як свідчить лист КП БТІ ОМР, право власності заявниці на вказану частку будинку, на підставі договору дарування від 31.08.1992р. за № 2-4263 було зареєстровано 03.09.1992р. (книга 20 доп., стор.233, р. № 5886). Також, відповідно до інформаційної довідки від 28.07.23 за № 340805399 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/8 частин будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування: серія та номер: 2-4263, виданий 31.08.1992, видавник: Четверта Одеська державна нотаріальна контора. Однак, внаслідок невірного перекладу фамілії заявниці, у вказаному вище договорі дарування було помилково зазначено фамілію « [PERSON] » замість правильного - « [PERSON] ». Згідно паспорту громадянки України серії [NUMBER] , виданого Шевченківським ВМ Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, прізвище Заявниці українською мовою - " [PERSON] ". Відтак, заявниця хоч і володіє часткою у житловому будинку, проте позбавлена можливості нею розпоряджатися у зв`язку з невідповідністю фамілії заявниці, зазначеної у правовстановлюючому документі договорі дарування 2-4263 від 31.08.1992. У зв`язку із, чим виникла необхідність встановити факт належності заявниці правовстановлюючого документу, а саме договору дарування посвідченого 31.08.1992р. державним нотаріусом четвертої Одеської державної нотаріальної контори Богдановою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за р. № 2-4263. Таким чином, з метою надання заявниці можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме 3/8 частин будинку [ADDRESS] існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ договір дарування, посвідчений 31.08.1992р. державним нотаріусом четвертої Одеської державної нотаріальної контори Богдановою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за р. № 2-4263належить заявниці [PERSON] . Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч. З ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Враховуючи, що Законом не передбачено порядку встановлення факту родинних відносин та іншого способу у заявника немає, зважаючи на неможливість оформлення заявником спадщини після смерті двоюрідного дядька без встановлення факту родинних відносин, суд вважає заяву обгрунтованою та підставною. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (суд ураховує роз`яснення Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: "суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину"). Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України - якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст. 206 ЦПК України (ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову). Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст. 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які заявник послався як на підставу своїх вимог, з`ясувавши відомості про встановлений факт та мету його встановлення, яка перешкоджає заявнику в оформленні спадкових прав після смерті двоюрідного дядька,суд вважає за можливе встановити факт родинних відносин між фізичними особами, про який просить заявник та доходить висновку, що заява підлягає задоволенню. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч.7 ст.297 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження - судові витрати не відшкодовуються. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (суд ураховує також роз`яснення Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання).

Outcome: approved