Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Л.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко О.А., громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової», [PERSON] про визнання правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, скасування державної реєстрації нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння посилаючись на те, що позивач є онуком [PERSON] , яка померла [INFO] . На випадок своєї смерті померла залишила заповіт на ім`я позивача ще 1998 році. Після смерті бабусі відкрилась спадщина, яка складається з автомобіля марки Опель Омега, та померла мала на праві власності квартиру [ADDRESS] . 28.03.2019 року позивач звернувся до Шостої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. За життя бабусі, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року [PERSON] визнано недієздатною , а позивача призначено її опікуном. Маючи психічний розлад здоров`я [PERSON] повною мірою не усвідомлювала значення своїх дій і у 2016 році склала заповіт на сторонню особу - [PERSON] , договори довічного утримання, договори про заміну набувача в договорах довічного утримання із сторонніми особами - [PERSON] , і [PERSON] , яким передала у власність квартиру [ADDRESS] . Вказані договори не в належній та достатній мірі захищати інтереси [PERSON] , оскільки в них не передбачений догляд за нею. За станом свого здоров`я, в тому числі психічного, вона не могла в повній мірі розуміти зміст і наслідки укладання цих договорів. За життя бабуся не змогла пояснити чому і при яких обставинах вона підписала заповіт та інші договори на незнайомих їй осіб, лише плакала і казала, що хоче повернути спірну квартиру собі і залишити її позивачу. Про наявність нового заповіту від 12.02.2016 року, договорів і намір бабусі передати своє майно стороннім особам до останнього часу не було відомо позивачу, друзям, знайомим або сусідам, з якими померла мала теплі та довірчі відносини. Більше того, позивачу відомо, що на час оформленні заповіту і договорів померла була матеріально забезпечена і не потребувала додаткового матеріального утримання. Позивач постійно цікавився її життям і потребами, допомагав бабусі в побуті, купував для неї продукти харчування та різні необхідні для неї побутові речі. На момент складання заповіту та укладання оспорюваних договорів [PERSON] маючи низку тяжких соматичних захворювань та психічні розлади здоров`я, не усвідомлювала значення своїх дій, підписуючи заповіт та договори. У 2018 року позивач, як опікун недієздатної бабусі, звернувся в її інтересах до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочинів недійсними. Вже після смерті бабусі, будучи спадкоємцем майна померлої, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.06.2020 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно з встановленням заборони вчиняти дії щодо нерухомого майна. 01.09.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що відповідач вважає, що справа підлягає закриттю, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання правочинів недійсними закрито. Крім цього, станом на момент звернення до суду з цим позовом [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] не отримував. Також у відзиві представник відповідача зазначає, що посилання позивача на висновок експертизи № 689 від 24.01.2017 року не є правомірним та обґрунтованим, оскільки експертиза проводилася станом на 2017 рік, а заповіт [PERSON] на користь [PERSON] вчинено 12.02.2016 року, тобто до можливого початку хвороби [PERSON] 25.09.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , яка долучена до матеріалів справи, з якої вбачається, що позивач заперечує проти закриття провадження у справі, оскільки в цивільній справі № 755/13434/18 позивачем виступав не він особисто, як фізична особа, а як законний представник недієздатної фізичної особи. Тому твердження відповідача у відзиві про те, що заявлені [PERSON] в 2020 році до [PERSON] нові позовні вимоги є тотожними, які стали предметом судового розгляду в 2018-2019 роках не відповідають дійсності і суперечать положенням цивільно-процесуального права. Після смерті [INFO] його бабусі статус процесуального правонаступника у вказаній цивільній справі набула [PERSON] , яка на підставі заповіту від 12.02.2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] . Процесуальні права позивача, як законного представника недієздатної, припинилися внаслідок смерті [PERSON] . Таким чином, від свого імені він звернувся до суду вперше, а тому підстав для закриття провадження у справі не має. 28.10.2020 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи, з якого вбачається, що вони не визнають позов виходячи з наступного. Позовні вимоги [PERSON] заявляє як нібито спадкоємець [PERSON] , яка померла [INFO] . Як свідчать матеріали спадкової справи спадкоємцем померлої [PERSON] є відповідач [PERSON] , а тому заявляти позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів щодо розпорядження майном може лише заінтересована особа, чиї права та інтереси порушені оспорюваними договорами, тобто спадкоємець майна сторони договору. Таким чином, позовні вимоги позивача є передчасними та такими, що не ґрунтуються на законі, так як на теперішній час позивач не є спадкоємцем [PERSON] , його право на спадкування відсутнє, постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва від 06.01.2020 року є чинною, а тому [PERSON] не є особою, чиї цивільні права або інтереси порушені оспорюваними договорами. Крім цього, [PERSON] спілкувалась із нотаріусами з приводу вчинення нотаріальних дій, під час вчинення правочинів нотаріусами в межах власних повноважень здійснювалась перевірка дієздатності [PERSON] та розуміння останньою дій правового характеру, а також наслідків таких дій. З висновку судово-психіатричної експертизи від 24.10.2017 року за участі [PERSON] встановлено, що остання на обліку в лікаря-психіатра не перебувала, що стійки психічні і поведінкові порушення з`явились у [PERSON] з весни 2017 року, що саме весною 2017 року ускладнилось виникненням у під експертної гострого порушення мозкового кровообігу. В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б вказували на психічні і поведінкові порушення [PERSON] станом на 2016 рік. А обставини, про які повідомляє сам позивач, підтверджують розуміння [PERSON] умов заповіту та вчинених договорів, документи про які вона зберегла у себе. Квартиру [ADDRESS] вони набули у [PERSON] за договором купівлі-продажу по на кожного. Квартиру купили у дієздатної особи, сплатили обумовлену ціну. Під час купівлі квартири, об`єкт нерухомості перевірявся нотаріусом на наявність будь-яких обмежень чи заборон. Відповідачі діяли у вказаних правовідносинах добросовісно та на законних підставах набули спірну квартиру у власність, тому у них не може бути витребувано майна на підставі ст. 388 ЦК України, оскільки в діях [PERSON] наявна воля на передачу майна іншій особі з метою одержання довічного утримання для задоволення власних потреб. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх витрат є неприйнятною у даному випадку та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь є підставою для виникнення обов`язку щодо відшкодування збитків, що завдані таким відчуженням. 12.11.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив відповідачів [PERSON] та [PERSON] , яка долучена до матеріалів справи, з якої вбачається, що заперечуючи проти позову позивача на витребування майна відповідачі посилаються на те, що позивач не є власником, а [PERSON] за життя вільного розпоряджалася своїми майновими правами, самостійно приймала рішення та здійснювала свої цивільні права та обов`язки. Проте, 06.01.2020 року він отримав постанови державного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії, оскільки спадкоємцем майна після смерті бабусі [PERSON] є [PERSON] за останнім заповітом [PERSON] від 12.12.2016 року. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.02.2021 року задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року закрито підготовче провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2021 року задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.01.2022 року клопотання позивача задоволено частково та призначено посмертну судово-психіатричну експертизу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2022 року поновлено провадження. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.02.2022 року призначено експертизу в іншу установу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.07.2022 року поновлено провадження з метою вирішення клопотання експертів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2022 року направлено справу для проведення експертизи. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.05.2023 року поновлено провадженя у справі. 26.07.2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заяві про застосування наслідків спливу строків позовної давності. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.10.2023 року відмовлено представнику відповідача [PERSON] в задоволені заяви про закриття провадження у справі. В Судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав викладених в позові та заявах з процесуальних питань та просять суд: визнати недійсним заповіт складений [PERSON] , посвідчений 12.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 129; визнати недійсним договір довічного утримання від 19.02.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 255; визнати недійсним договір довічного утримання від 02.08.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1427; визнати недійсним договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., 19.02.2016 року за реєстровим № 255 та внесення змін та доповнень до нього від 10.08.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1470; визнати недійсним договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., 02.08.2016 року за реєстровим № 1427 та внесення змін та доповнень до нього від 10.08.2016 року укладений між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 1471; визнати за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль Опель Омега у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] ; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко Олега Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 50811786 від 25.01.2020, про державну реєстрацію права власності частки на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Василенко Олега Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 50811786 від 25.01.2020, про державну реєстрацію права власності частки на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представника відповідача [PERSON] заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві на позов та просить суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволені позову. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав викладених у відзиві та просять суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки не повідомила. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової», [PERSON] повідомлялись належним чином, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, [INFO] померла [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 242, що підтверджується копією свідоцтва про смерть видане 29.01.2019 року Дніпровським районним в місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Позивач [PERSON] є онуком померлої [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи (т. 4 а.с.173-196). За життя померла [PERSON] був власницею квартири [ADDRESS] . Зі спадкової справи вбачається, що позивач 28.03.2019 року звернувся до Шостої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини майна померлої [PERSON] за заповітом, посвідченим Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області 18.08.1998 року за реєстровим № 2-2648. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області 18.08.1998 року за реєстровим № 2-2648, відповідно до якого заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Шостої київської нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.02.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . З тексту постанови вбачається, що за відомостями зі Спадкового реєстру (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру заповіти/спадкові договори) № 55650115 від 28.03.2019 року, останнім за датою посвідчення був заповіт від імені [PERSON] 20.02.2019 року за реєстровим № 129 був посвідчений заповіт та 12.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. дублікат якого був виданий 20.02.2019 року за реєстровим № 566. З матеріалів спадкової справи вбачається, що 26.07.2019 року з заявою про прийняття спадщини майна померлої [PERSON] звернулась [PERSON] за заповітом, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гобуновою Л.В. 12.02.2016 року за реєстровим № 129. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гобуновою Л.В. 12.02.2016 року за реєстровим № 129, відповідно до якого заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що за законом матиме право заповіла [PERSON] . Даний заповіт є оспорюваним (т.1 а.с.21). 19.02.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гобуновою Л.В. та зареєстрований № 255. Даний договір є оспорюваним. За даним договором [PERSON] передала у власність, а [PERSON] отримала у власність частину [ADDRESS] . (т.1 а.с.23-24) 02.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гобуновою Л.В. та зареєстрований № 255. Даний договір є оспорюваним. За даним договором [PERSON] передала у власність, а [PERSON] отримала у власність частину [ADDRESS] . (т.1 а.с.25-26) 10.08.2016 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., 02.08.2016 року за реєстровим № 1427 та внесення змін та доповнень до нього, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1470 (т.1 а.с.27-28). В той же день, 10.08.2016 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., 02.08.2016 року за реєстровим № 1427 та внесення змін та доповнень до нього, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1470 (т.1 а.с.27-28). За умовами договору у зв`язку із неможливістю подальшого виконання [PERSON] обов`язків за договором довічного утримання, обов`язки набувача за договором довічного утримання передаються іншій особі - [PERSON] за згодою [PERSON] та [PERSON] набула у власність частину квартири [ADDRESS] . Даний договір є оспорюваним. В той же день, 10.08.2016 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про зміну набувача в договорі довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., 02.08.2016 року за реєстровим № 1427 та внесення змін та доповнень до нього, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1471 (т.1 а.с.29-30). За умовами договору у зв`язку із неможливістю подальшого виконання [PERSON] обов`язків за договором довічного утримання, обов`язки набувача за договором довічного утримання передаються іншій особі - [PERSON] за згодою [PERSON] та [PERSON] набула у власність частину квартири [ADDRESS] . Даний договір є оспорюваним. Що стосується прав позивача на звернення до суду. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Відповідно до статті 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. 3. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. 4. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 4 ст. 1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Як встановлено судом, померла [PERSON] ще [INFO] залишила заповіт на ім`я свого онука [PERSON] . В подальшому [PERSON] 12.02.2016 року складала новий заповіт на ім`я [PERSON] , який скасував дію першого заповіту. В разі визнання недійсним нового заповіту на ім`я [PERSON] , дія попереднього заповіту на ім`я [PERSON] відновлюється, а тому права та інтереси позивача є порушеними та підлягають судовому захисту. Що стосується визнання недійсним оспорюваних правочинів. Звертаючись до суду із позовом позивач наполягає на тому, що під час укладання оспорюваних правочинів [PERSON] маючи низку тяжких захворювань та психічних розладів здоров`я, не усвідомлювала значення своїх дій. За статтею 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. ч. 2, 3 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як зазначено у п. п. 7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15,16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила цієї статті поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, що не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України суду слід встановити неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, враховуючи сукупність зібраних доказів у справі, тому вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України. Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину робиться перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Так, ухвалою Дніпровського районного суду від 12.01.2022 року була призначена посмерта судово-психіатрична експертиза відносно [PERSON] .. На вирішення експертів були поставлені наступне питання: Чи усвідомлювала померла [PERSON] , [INFO] , значення своїх дій та чи могла керувати ними станом на момент вчинення: заповіту 12.02.2016 року; договору довічного утримання 19.02.2016 року; договору довічного утримання 02.08.2016 року; договорів про заміну набувача в договорі довічного утримання 10.08.2016 року? Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 266 від 27.03.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , в період укладання заповіту 12.02.2016 року, договору довічного утримання 19.02.2016 року, договору довічного утримання 02.08.2016 року, договорів про заміну набувача в договорі довічного утримання 10.08.2016 року виявляла ознаки «Органічних психічних розладів судинного ґенезу (гіпертонічна хвороба, дисциркулярна енцефалопатія з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та емоційно-вольовим порушенням. За своїм психічним станом у вищезазначені періоди часу [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. (т.3 а.с.185-188). В судовому засіданні за клопотанням сторін були допитані свідки. Позивач [PERSON] , за його згодою був допитаний в судовому засіданні в якості свідка, суду пояснив, що у вересні 2014 року [PERSON] поїхала жити до родичів в м.Ростов. Зі слів родичів знає, що бабуся не розуміла де знаходиться, вигадувала місця та події, заявляла, що на сусідній вулиці живуть її знайомі. В травні 2015 року вона повернулась до Києва. До серпня 2015 року почувалася краще. З вересні 2015 року в неї почалися істерики, суіцидальні висловлювання, погрожувала, що отруїться ліками. Така поведінка тривала декілька місяців: втрачала зв`язок зі світом, починала робити і забувала що, де, як. В 2014-2015 роках спостерігалися короткочасні втрати свідомості. В грудні 2015 року стала менш контактною в спілкуванні, потребувала побутової допомоги, не знала як ввімкнути побутові прилади. Без всякої причини була дратівливою, лаялась. Навесні 2016 року влаштувала істерику з приводу необхідності оформити на неї частину квартири після померлого чоловіка. Бабуся сама не розуміла, що хоче, для неї це було дуже складно, дуже нервувала, була в істериках, мало не до удару доходило, не могла пояснити, що хоче зробити. В травні 2016 року було все менше контакту, все частіше знаходилась в збудженому стані. В 2017 році після виписки з лікарні повідомила і показала підписані нею документи. Повідомила, що отримує допомогу від пенсійного фонду, ніяких грошей вдома не було. З 2013 року [PERSON] не читала, хоча раніше дуже любила . З 2015 року перестала ходити до магазину, не орієнтувалась в транспорті, могла по 5 годин прибирати, не знала як користуватися пральною машиною, хоча раніше робила це по інструкції. До лікарів не зверталась. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка була сусідкою [PERSON] та однокласницею її доньки в судовому засіданні пояснила. В 2011-2012 роках під час зустрічі [PERSON] сказала, що як тільки відчує себе гірше, вип`є ліки і зап`є горілкою. Це свідка дуже здивувало, оскільки не пов`язувалося з образом [PERSON]. Після повернення з Росії під час зустрічей звернула на себе увагу своєю неохайністю, волосся було не пофарбоване, не було стрижки, хоча раніше була завжди доглянутою. В 2016 році вона дізналась, що [PERSON] переписала квартиру чужим людям, зайшла до неї і побачила, що вона потребує догляду, не могла завершити фразу, говорила їй спаси мене. В цей час розмова з померлою була як з дитиною. Влітку 2017 року позивач розшукував [PERSON] , оскільки вона кудись зникла. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка знає [PERSON] з дитинства суду пояснила, що психічні зміну у померлої вона помітила з 2014 року. Її особисто обливала брудом, хоча раніше дуже любила. Обмовляла сусідів, хоча раніше була інтелігентною. У 2014-2015 роках у [PERSON] помічали безлад, хоча раніше була чистюлею. З [PERSON] повернулась іншою людиною, перестала за собою доглядати. З 2015 року [PERSON] неодноразово казала свідку, що викинеться з балкону. В 2016 році свідок дізналась, що померла продала квартиру. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , сусід [PERSON] суду повідомив, що в 2015 році [PERSON] почав заходити до нього з прохання увімкнути пральну машину, тому що забула як це робити, вела себе дивно. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , брат зятя [PERSON] .. суду повідомив, що знає [PERSON] багато років. З 2016 року відчув щось неладне, бо померла була зовсім іншою людиною, по інтонації голосу, висловлювала якісь претензії. По телефону була агресивна, нелогічна, висловлювала претензії, а потім не пам`ятала. Відмічалась забудькуватість. Через три дні не пам`ятала. Змінилась, бо раніше була добра, щира, а тут видано , що хвора людина. За життя [PERSON] , рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2018 року її було визнано недієздатною. В обґрунтування рішення, судом покладено висновок судово-психіатричного експерта № 689 від 24.10.2017 року, за яким [PERSON] страждає психічним розладом у вигляді Судинної деменції і за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, враховуючи вище зазначене, у суду немає підстав вважати, що наданий висновок посмертної судово-психіатричної експертизи відносно [PERSON] не відповідає вимогам закону та така експертиза була проведена з порушенням встановлених норм. Допитані в судовому засіданні свідки також підтвердили, що померла мала психічні або інші прояви в стані здоров`я. Надані сторонами копії медичної документації були об`єктом дослідження під час проведення судової експертизи та надана відповідна оцінка. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оспорювані правочини, а саме: заповіт від 12.02.2016 року, договір довічного утримання від 19.02.2016 року, договір довічного утримання від 02.08.2016 року та договори про заміну набувача в договорі довічного утримання від 02.08.2016 року є недійсними, а тому в даній частині позов підлягає задоволенню. Що стосується вимоги про визнання права власності на квартиру та автомобіль в порядку спадкування. Відповідно до ч. 4 ст. 1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Враховуючи, що заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гобуновою Л.В. 12.02.2016 року за реєстровим № 129 визнаний недійсним, чинність попереднього договору посвідченого Броварською районною державною нотаріальною конторою Київської області 18.08.1998 року за реєстровим № 2-2648 відновлюється. Згідно із частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти спадщину. Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. Судом встановлено, що спадкоємцем [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини. Нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав наявності нового заповіту померлої [PERSON] на ім`я [PERSON] , який судом визнаний недійсним. Оскільки відновлена дія попереднього заповіту на ім`я [PERSON] , тому позивач має право закінчити процедуру прийняття спадщини у нотаріуса, а тому вимога позивача про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування не підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що 06.03.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. та зареєстрований в реєстрі № 115. Даний договір було укладено за письмовою згодою чоловіка Продавця - [PERSON] , викладеної у вигляді заяви справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баранець А.М. 06.03.2019 року за реєстровим № 114 (т.1 а.с.31-32) 25.01.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Василенком О.В. та зареєстрований в реєстрі № 513 (т.1 а.с.201-202). За умовами даного договору [PERSON] та [PERSON] сталі власника по частини квартири [ADDRESS] . Оскільки судом визнано недійсним заповіт від 12.02.2016 року, договору довічного утримання від 19.02.2016 року, договору довічного утримання від 02.08.2016 року та договорів про заміну набувача в договорі довічного утримання, право на відчуженні квартири [ADDRESS] у [PERSON] не виникло, а тому вимога про скасування державної реєстрації про право власності є похідною вимогою від вимог про визнання оспорюваних правочинів недійсним, тому задовольнивши первинні вимоги, суд задовольняє похідні вимоги. Вирішуючи позов у частині витребування нерухомого майна, спірної квартири, з чужого незаконного володіння на користь позивача [PERSON] , суд доходить наступного. За замістом ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено ст. 16 ЦК України. Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених ЦК України. Правовий аналіз положень статті 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.08.2019 по справі № 914/970/18. У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Предмет доказування у справах про витребування майна із чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-от: факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння позивача, наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. Оскільки за матеріалами справи встановлено, що спірна квартири вибула із власності не [PERSON] - позивача, а із власності померлої [PERSON] , тому підстави для її витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] відсутні, оскільки спірна квартири не належала позивачу на момент незаконного вибуття з власності [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Василенко Олег Анатолійович, громадська організація «Фонд допомоги Олени Орєхової», [PERSON] про визнання правочинів недійсними, визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, скасування державної реєстрації нерухомого майна, витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно з ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 5627,31 грн. судових витрат з кожного, які складаються з: 5418, 76 грн. судового збору, 22717,80 грн. витрат за проведення експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: partial