Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся із позовною заявою до суду, в якій просить постановити рішення, згідно якого просить припинити з нього стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , встановлених рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 21.07.2016р. у справі №309/162/16-ц у розмірі 1000 грн. та збільшені рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 25.08.2021р. у справі №309/163921 до 1800 грн.; стягнути з [PERSON] , [INFO] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі по 3 000, 00 (три тисячі гривень) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги вмотивовано тим, що 04 листопада 2003 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Кошелівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №34. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у сторін не склалося, а тому рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 04.12.2014р. у справі №309/4408/14-ц шлюб між ними було розірвано. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 21.07.2016р. у справі №309/162/16-ц з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В подальшому, на підставі рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 25.08.2021р. у справі №309/163921, розмір стягуваних із позивача аліментів було збільшено до 1800 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Зазначене рішення набрало законної сили та виконується позивачем в примусовому порядку. При цьому, неповнолітній син сторін, [PERSON] , [INFO] . починаючи з вересня 2021 року постійно проживає разом із батьком у [ADDRESS] . Посилається на те, що відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Таким чином, 16- ти річний син сторін, [PERSON] правомірно, у відповідності до закону змінив своє місце проживання. Позивач повністю утримує сина, при цьому з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, також зобов`язаний виконувати рішення Хустського районного суду та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідача. В судове засідання позивач, [PERSON] не з`явився. Представник позивача, адвокат Іляшкович Наталія Василівна, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, справу просить слухати без її участі та участі її довірителя. Відповідачка, [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явилася. Про час і місце судового засідання належним чином повідомлена. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Оглянувши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 04.12.2014р. у справі №309/4408/14-ц шлюб, укладений між сторонами 04.11.2003р. та зареєстрований у виконавчому комітеті Кошелівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №34 було розірвано. Від даного шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 21.07.2016р. у справі №309/162/16-ц з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 25.08.2021 р. у справі №309/1639/21, розмір стягуваних із позивача аліментів збільшено до 1800 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Згідно акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умов [PERSON] , [INFO] , мешканця [ADDRESS] складеного депутатом Хустської міської ради Якубець В. Ю. від 17.11.2023р. встановлено, що син позивача, [PERSON] [INFO] , проживає постійно разом із своїм батьком, [PERSON] із серпня 2021 року. Відповідно до довідок Кошелівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів №09 від 18.01.2022р. та 272 від 07.12.2023р. [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] навчвється у даному закладі з 14 вересня 2021 року. За змістом довідки №216/02-22 від 19.03.2024р., виданої старостою Кошелівського старостинського округу, відповідачка, [PERSON] , [INFO] , виїхала за межі України та в с. Кошельово не проживає вже більше 5 років. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і треба прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Верховий Суд у постанові від 28.09.2022р. у справі № 686/18140/21 провадження N 61-6611св22 дійшов висновку про те, що припинення стягнення аліментів можливе тоді, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. У постанові від 04.09.2019р. у справі №711/8561/16-ц провадження N 61-21318св18 Верховний Суд зазначає, що наявність відкритих виконавчих проваджень з виконання рішення суду про стягнення аліментів із позивача свідчить про порушення його майнових прав та інтересів, оскільки саме він має право розпоряджатися аліментами, які стягуються на утримання дітей. Верховний Суд наголошує на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до ч. 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ч. 2 ст. 18 Сімейного кодексу України, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Таким чином, стягнення аліментів з позивача, [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] має бути припинено рішенням суду. При цьому, оскільки неповнолітній син проживає разом із батьком, [PERSON] правомірно ставить питання про стягнення з [PERSON] на своє ім`я аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Законом України "Про Державний бюджет України на 20241 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з січня 2024 року у розмірі 3 196 грн. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки на теперішній час неповнолітній син постійно проживає разом з позивачем , суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від матері дитини, яка повинна виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також враховує стан здоров`я відповідача, яка є молодою працездатною людиною, та спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини . Суд визначає розмір аліментів у сумі 3000 грн. щомісячно на дитину до досягнення нею повноліття, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.3 ст.184 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину і відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дитині в такому розмірі. Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 3000 грн. відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. За таких обставин позов [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: approved