Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що 26 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Чопської міської ради в Закарпатській області було зроблено відповідний актовий запис №4 від 26 лютого 2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Крім того зазначила, що від шлюбу у них є спільна дитина: донька [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день дитина проживає з матір`ю. Позивач також зазначила, що причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали обставини, при яких стосунки між подружжям погіршилися, кожен має різні характери та погляди на сімейне життя, відсутнє взаємопорозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На даний час, подружні стосунки між ними припинено, спільного господарства не ведуть, проживають окремо з початку 2021 року. Подальше спільне проживання та забезпечення шлюбу неможливі. Зазначає про відсутність спору щодо поділу майна Просить не надавати строк для примирення, оскільки вважає такий недоцільним. На день подання позову спір по стягнення аліментів на утримання спільної дитини відсутній. На підставі викладеного, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] та позбавити відповідача батьківських прав стосовно доньки [PERSON] [INFO] . Відзиву на позовну заяву у встановлений строк відповідач не подав. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2023 року було прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 лютого 2024 року постановлено відкласти судове засідання,через неявку відповідача та викликати останнього через оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 березня 2024 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 березня 2024 року постановлено відкласти судове засідання,через неявку відповідача та викликати останнього через оголошення на сайті Ужгородського міськрайонного суду. В судове засідання 08 квітня 2024 року: позивач та її представник не з`явився, про час, дату та місце розгляду повідомлялися належним чином. Через канцелярію суду надійшла заява, згідно якої представник позивача просить розгляд провести у відсутності сторон позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи, та постановлення заочного рішення суду. відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив у встановлений судом строк, не подав. представник третьої особи, не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання згідно якого просить розгляд провести у його відсутності та врахувати раніше наданий висновок органу опіки та піклування. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, на підставі ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами та в порядку ст. 280 ЦПК України вважає за можливе постановити заочне рішення . Застосування технічних засобів фіксування під час розгляду цивільної справи не здійснювалось відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників судового процесу. Встановлені судом фактичні обставини: 26 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Чопської міської ради в Закарпатській області було зроблено відповідний актовий запис №4 від 26 лютого 2016 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Від шлюбу у них є спільна дитина: донька [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день дитина проживає з матір`ю. Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, шлюбних стосунків сторони між собою не підтримують з початку 2021 року. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості прийшов до наступних висновків. Згідно зі ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.1 ст.24, ст.25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані серед іншого піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує зазначені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України і з`ясовує які докази свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо доньки. Частинами 4 та 5 ст. 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Такий висновок наявний в матеріалах справи і у такому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] [INFO] . З висновку від 25 жовтня 2023 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] . Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), а тому позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] проживає з матір`ю, перебуває на її повному утриманні, а батько дитини довгий час не бачиться з нею, життям доньки не цікавиться, не піклується про її здоров`я, матеріально не утримує. При цьому, будь-яких перешкод для спілкування з дитиною немає. Відтак встановлені обставини ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та досліджені докази в сукупності свідчать про його винну поведінку щодо невиконання батьківських обов`язків. Крім того, слід зазначити, що позов про позбавлення батьківських прав подано до суду 15 листопада 2023 року і як встановлено судом, станом на час розгляду справи ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків не змінилось. На підставі наведеного, враховуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, про те, що [PERSON] свідомо тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не піклується про неї, матеріально не утримує, не проявляє інтересу до стану здоров`я та навчання, не цікавиться її фізичним, моральним і духовним розвитком, тому вважає, що в якнайкращих інтересах дітей буде позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачкою судовий збір у сумі 2147 грн. 20 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: approved