Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Бондар Б.Є. звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 08.09.2007 він зареєстрував шлюб з відповідачем. Мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] і дочку [PERSON] , [INFO] . Між сторонами останнім часом виникали сварки, що переходили в особисті образи із залученням правоохоронних органів до їх вирішення. Для уникнення поширення для дітей такої моделі сім`ї, як єдино можливої, психологічного травмування їх сварками між батьками позивачем прийнято рішення про припинення спільного проживання з відповідачем та розірвання шлюбу. Починаючи з жовтня 2023 року введення спільного господарства та проживання однією сім`єю припинено. Спільне життя не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя та за відсутності взаєморозуміння, вони втратили почуття поваги та кохання один до одного. Подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Посилаючись на ці обставини, прохав шлюб розірвати, судові витрати покласти на відповідача. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, у поданій заяві [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу прохав розглянути за його відсутності (а.с.21). Відповідачем направлено відзив на позов, в якому заявлені позовні вимоги визнає, але враховуючи обставини, зазначених у відзиві. Прохає врахувати, що в сім`ї були не сварки, а неодноразове домашнє насильство з боку чоловіка на очах дітей. Постановами Дніпровського районного суду міста Києва від 26.06.2023 у справі №755/4862/23, та від 07.07.2023 у справі №755/6935/23 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП. 12 лютого 2024 року у зв`язку із вчиненням домашнього насильства Дніпровським УП ГУНП у м.Києві видано [PERSON] терміновий заборонний припис. Пошкодження її речей, викидання їжі та продуктів, псування побутової техніки, приниження і докори стали для неї та дітей складним випробуванням. Вона намагалась врятувати сім`ю, пробачала його і продовжувала жити, але 30.01.2024 позивач зібрав всі речі і виїхав із спільного житла без жодних пояснень. Саме з 30.01.2024 вони перестали проживати як сім`я, а не з жовтня 2023 року. Наявність систематичного домашнього насильства в сім`ї з боку чоловіка на очах неповнолітніх дітей і є причиною припинення взаємовідносин подружжя. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. В силу статті 24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч.2 ст.105\~СК\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 109 цього Кодексу. Частиною другою ст.112\~СК\~України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач\~та відповідач\~ подальшого спільного життя і збереження сім`ї не бажають, виходячи із законодавчо закріпленого принципу неможливості примушення чоловіка чи дружини до збереження шлюбу, враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, наполягання сторін на розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та засадам добровільності шлюбу, який повинен ґрунтуватися на вільній згоді жінки і чоловіка. Про зміну прізвища після розірвання шлюбу відповідач не клопотала, що є підставою в силу ч.1\~ст.113 СК України\~для залишення їй шлюбного прізвища. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved