Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 05 червня 2018 року з позовом до відповідача ПАТ «Північтранс» та просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду у сумі 150\~060,00 грн. та моральну шкоду у сумі 350\~000,00 грн., посилаючись на вину працівника відповідача у дорожньо-транспортній пригоді. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 10 січня 2017 року приблизно о 15-56 годині в світлий час доби при денному освітленні водій [PERSON] керуючи автобусом «Шаолінь SLG6720CGE» реєстраційний номер [NUMBER] рухався по асфальтному покриттю вулиці Волгоградської з боку вулиці Володимира Великого в напрямку майдану Горького в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, допустив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] під його, позивача, керуванням, внаслідок чого йому було спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Вироком суду від 17 грудня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. На момент вчинення злочину, [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Північтранс». Внаслідок пригоди йому завдано матеріальних збитків внаслідок пошкодження його автомобіля, що за висновком експерта складає 150\~060,00 грн. Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому завдано моральної шкоди, яка виразилась в отриманні ним тілесних ушкоджень середньої тяжкості, тривалому лікуванні, він змушений був пересуватися у тому числі в лікарню громадським транспортом, відчуваючи біль, вимушений відкласти багато своїх справ через хворобу, тому на підставі ст. 1172 ЦК України просить вимоги задовольнити. У ході розгляду справи позивач [PERSON] вимоги уточнив та в редакції заяви від 19.10.2023 просить суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 150\~060,00 грн. та моральну шкоду у сумі 150\~000,00 грн. (том 2 а.с. 101). Ухвалою суду від 08 червня 20218 року прийнято до провадження позовну заяву із призначенням підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою суду від 06 листопада 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . Ухвалою суду від 13 березня 2019 року задоволено клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «СК «Країна». Протокольною ухвалою суду від 14 травня 2019 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року справу прийнято до провадження суддею Ткаченком А.В. з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою суду від 14 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 17 січня 2024 року за клопотанням представника позивача витребувано з Територіального сервісного центру МВС № 1248 в м. Кривий Ріг належним чином завірену копію договору купівлі-продажу автомобіля «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] , укладеного у 2017 році (власник автомобіля на момент купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] ). Ухвалою суду від 09 лютого 2024 року витребувано з Територіального сервісного центру МВС № 1243 ГСЦ РСЦ МВС в Дніпропетровській та Запорізькій областях належним чином завірену копію договору купівлі-продажу автомобіля «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] , укладеного у 2017 році (власник автомобіля на момент купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] ). У судовому засіданні 20.11.2023 представник позивача адвокат Охримович Л.С. на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених у тексті уточненого позову. Представник відповідача адвокат Кудрявцев А.Л. вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву в редакції від 24.07.2018 зазначено, що в наданій копії відповідачу висновку експерта відсутні додатки фото таблиця пошкодженого транспортного засобу, протокол огляду, калькуляції, тощо, а також не долучено підтвердження про виклик заінтересованих осіб при проведенні огляду пошкодженого автомобіля позивача, а отже представник ПАТ «Північтранс» на огляд не викликався. Крім того, згідно висновку експерта сума матеріального збитку 150\~060,00 грн., сума ринкової вартості транспортного засобу до ДТП 150\~060,00 грн., сума відновлювального ремонту 183\~586,00 грн., а отже оскільки транспортний засіб вважається фізично знищеним, розрахунку гідних залишків, які мають певну цінність, позивачем не надано, а отже дана вимога не може бути задоволена судом. Право власності на указаний транспортний засіб за позивачем також не підтверджений наданими доказами. Вимогу про відшкодування моральної шкоди ПАТ «Північтранс» вважає необґрунтованою, оскільки позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування наявності та її розміру. Тому просить відмовити у задоволенні вимог. В обґрунтування відзиву на позов у редакції від 28.02.2023 (том 2 а.с. 39-43) доповнено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Шаолінь» р/н [NUMBER] була забезпечена полісом серії АЕ/7446208 виданого ПАТ «СК «Країна», де встановлений ліміт за шкоду, заподіяну майну потерпілих у сумі 100\~000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих у сумі 200\~000,00 грн. При цьому Верховний Суд неодноразово звертав увагу, з урахуванням позиції ВП ВС по справі № 755/18006/15-ц, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик, тому вважають, що оскільки позивач не пред`являє вимог до страховика в частині виплати страхового відшкодування, не просить стягнути матеріальні збитки та моральну шкоду зі страховика, у даній частині ТОВ «Північтранс» є неналежним відповідачем по справі та вимоги у даній частині задоволенню не підлягають. При цьому враховуючи правову позицію ВП ВС у постанові від 14.12.2021 № 147/66/17, пропуск строків звернення до страховика не покладає на відповідача додаткових зобов`язань, які повинні бути виконані страховиком за вчасного звернення до страховика позивачем або пред`явлення обґрунтованих вимог у поданому позові. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовими поясненнями, в обґрунтування яких зазначено про факт фізичного знищення транспортного засобу позивача згідно висновків експерта, однак позивачем не береться до уваги, що залишки його автомобіля також становлять цінність, яка може бути виражена у грошовому еквіваленті та впливає на остаточне визначення суми матеріальної шкоди, про яку заявляє [PERSON] прирівнюючи її до ринкової вартості та не враховуючи дану обставину. Зважаючи на те, що матеріальна шкода, заподіяна позивачу, визначена в розмірі ринкової вартості автомобіля «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] без врахування утилізаційної вартості спірного автомобіля, тобто позивачеві має бути відшкодована різниця між ринковою вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП, яка підлягає визначенню на підставі огляду і оцінки пошкодженого автомобіля. Отже визначені вартість матеріальної шкоди, яка була прирівняна до ринкової вартості ідентичного транспортного засобу та становить 150\~060,00 грн. є необ`єктивною та завищеною і підлягає коригуванню із визначенням залишкової вартості автомобіля позивача. Крім того, позивач [PERSON] не повідомив про факт звернення його до суду з позовом до нього, [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та ухвалою суду від 01 червня 2018 року у справі № 214/2521/18 було прийнято відмову представника позивача від позову. У рамках указаної справи ним було реалізовано право на замовлення експертизи та відповідно до висновку експерта № 7.10.1/202, 7/6.1/202 від 31.05.2018 експертом установлено в діях [PERSON] по керуванню автомобіля «ЗАЗ Forza» невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку із ДТП. Тому на підставі пункту 3 частини 1 статті 1188 ЦК України вважає, що розмір матеріальної та моральної шкоди, заявлених позивачем, має бути визначений судом у відповідній частці, а враховуючи висновки експерт а має бути відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі. У позовній заяві [PERSON] не обґрунтовує суму нанесеної на його погляд моральної шкоди і взагалі не доводить факт її нанесення, замовчуючи факт добровільного відшкодування ним позивачу шкоди, про що наявна розписка, складена під час розгляду кримінального провадження. При цьому позивачем не пред`являлась вимога про відшкодування майнової шкоди до страхової компанії. Тому просить відмовити у задоволенні вимог. Представник третьої особи ПАТ «СК «Країна» у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовими поясненнями, в обґрунтування яких зазначено, що 14 березня 2016 року між ПАТ «СК «Країна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7446208. За даним полісом ПАТ СК «Країна» було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю наземного транспортного засобу мари Шаолінь н.з. [NUMBER] . 07 березня 2018 року ПАТ «СК «Країна» отримала та зареєструвала повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи від власника транспортного засобу Ігнатова В,В. За інформацією, викладеною у повідомленні, 10 січня 2017 року в місті Кривому Розі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого за полісом АЕ/7446208 транспортного засобу «Шаолінь» державний знак [NUMBER] яким керував [PERSON] та транспортного засобу «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] яким керував [PERSON] 15 травня 2018 року ПАТ «СК «Країна» отримала та зареєструвала заяву про виплату страхового відшкодування від [PERSON] . Однак оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася 10 січня 2017 року, а заяву про виплату страхового відшкодування [PERSON] було подано 15 травня 2018 року до ПАТ «СК «Країна», то на підставі ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] . Про відповідне рішення було повідомлено [PERSON] шляхом направлення на його адресу повідомлення. Таким чином у ПАТ «СК «Країна» не виникло обов`язку відшкодування шкоди заподіяної третім особам, за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7446208, оскільки заява на виплату страхового відшкодування [PERSON] була подана не впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Тому просить проводити розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач [PERSON] є власником транспортного засобу марки «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] (том 1 а.с. 100 копія свідоцтва). 10 січня 2017 року приблизно о 15-56 годині по вулиці Волгоградської з боку вулиці Володимира Великого в напрямку майдану Горького в Саксаганському районі м. Кривого Рогу сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Шаолінь SLG6720CGE» реєстраційний номер [NUMBER] водія [PERSON] та транспортного засобу марки «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року у справі № 214/1957/17 визнано винуватим [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та призначено покарання у межах санкції статті (а.с. 12-13 копія вироку). За висновком експертного автотоварознавчого дослідження № Д19/01/17, складеного 18 січня 2017 року сума матеріального збитку, спричиненого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] у цінах на дату 16.01.2017 складає 150\~060,00 грн. (том 1 а.с. 14-19 копія висновку). Згідно зі статтею 30 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8\~ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду, а отже позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280 св 20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879 св 21). Згідно висновку експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 183\~586,94 грн., ринкова вартість транспортного засобу становить 150\~060,00 грн., а отже ремонт указаного автомобіля є економічно необґрунтованим та транспортний засіб вважається фізично знищеним (а.с. 14-19). Згідно довідки від 16.05.2018, [PERSON] з 06.02.2014 та на момент ДТП перебував у трудових відносинах з ПАТ «Північтранс» (том 1 а.с. 29 копія довідки), що не оспорюється учасниками процесу. Частиною першою\~статті 1172\~ЦК України\~ передбачено\~обов`язок юридичної або фізичної особи відшкодовувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 999\~ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено вищевказаний Закону, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди. Згідно зі статтею 3\~вказаного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно з частинами першою, другою статті 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194\~ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 вказаного Закону) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду\~\~від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20). У постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20)). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №\~1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених\~Законом № 1961-IV\~випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №\~1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Ураховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). У тій постанові від 14 грудня 2021 року Велика Палата Верховного Суду, уточнюючи свій висновок у попередній справі, а саме № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), висловила правову позицію про те, що в разі якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії), винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі в судовому порядку. Доказів звернення позивача [PERSON] до суду з вимогою стягнення розміру страхового відшкодування із страховика винної у спричиненні шкоди особою, матеріали справи не містять. У постанові від 16 жовтня 2023 року у справі № 715/2489/22 (провадження № 61-7757 св 23) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що «[PERSON] має право на компенсацію за рахунок [PERSON] 153 829,60 грн у відшкодування шкоди, пов`язаної з економічною недоцільністю ремонту автомобіля «BMW 525» (509 329,60 грн (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 133 000 грн (вартість автомобіля під час продажу) - 230 000 грн (сума страхового\~відшкодування + 7 500 грн (витрати на евакуацію з місця ДТП)). Судом апеляційної інстанції вірно враховано звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 30 грудня 2021 року № 148/21, відповідно до якого вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, заподіяного власнику автомобіля, становить 509 329,60 грн.» У цій справі сума страхового відшкодування за полісом № 7446208 за шкоду, завдану майну, становить 100\~000,00 грн., франшизи 1\~000,00 грн. (том 1 а.с. 156). Ринкова вартість автомобіля «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] за висновками експерта 150\~060,00 грн. (том 1 а.с. 17). З урахуванням вказаної позиції та заяви сторони позивача щодо продажу автомобіля «ЗАЗ Forza» реєстраційний номер [NUMBER] , судом було зроблено запити щодо витребування договору купівлі-продажу автомобіля з метою установлення вартості автомобіля під час продажу, однак відомості до суду не надійшли, за повідомленням Територіального сервісного центру МВС № 1248 термін зберігання запитуваних документів закінчився (3 роки). Доказів продажу автомобіля із відомостями про ціну продажу, сторона позивача не надала. За таких обставин суд позбавлений можливості вирішити питання щодо суми відшкодування збитків позивачу, встановити з наданої до суду експертизи різницю між вартістю\~транспортного засобу\~до та\~після ДТП,межі відповідальності відповідача, тощо, оскільки докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Таким чином суд дійшов висновку про те, що у розумінні статей 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України відповідальним за завдану [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки моральну шкоду є ТОВ «Північтранс», як володілець джерела підвищеної небезпеки, а тому враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, установлені обставини справи, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами, суд вважає, що є правові підстави для визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 20\~000,00 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості (постанова Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 496/2319/19 (провадження № 61-604св22). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування сплаченого при подачі до суду судового збору у сумі 5\~000,00 грн., які з врахування часткового задоволених вимог, підлягають стягненню на його користь з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved