Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Представник позивачки - адвокат Шевчук-Філімон Н.М. звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. Крім того просить стягнути з відповідача, витрати, понесені нею при поданні позову до суду, а саме 1000,00 грн. за послуги правника. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою, та знаходиться на її утриманні. Добровільно батько дитини не надає матеріальної допомоги, а тому просить стягнути з нього аліменти на утримання сина. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Відзив відповідачем не подано, інших заяв та клопотань по справі від учасників справи до суду не надходило. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, представник позивачки адвокат Шевчук-Філімон Н.М. надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з?явився, проте надав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] /а.с. 8/ батьками дитини є: [PERSON] - позивачка по справі та [PERSON] - відповідач по справі. Відповідно до довідки з місця проживання /а.с. 26/, малолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з позивачкою. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи, даних про наявність захворювань та інших неповнолітніх дітей у відповідача суду не надано. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України, перебачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Таким чином, враховуючи, що в цій категорії справ, позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідач визнав позов, суд вважає можливим стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 605,60 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначається у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, на підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу до матеріалів справи позивачем долучено копію ордеру про надання правничої (правової допомоги) від 07.03.2024 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ № 665. Однак, представником позивача не надано доказів на підтвердження сплати відповідачем [PERSON] коштів в розмірі 1000,00 грн, зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Outcome: approved