Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області 2 січня 2024 року надійшов вищевказаний позов, відповідно до якого позивачка просить визнати за нею право власності по праву спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на будинок та господарчі споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивачки. Позивачка з дитинства проживала зі своїми батьками, зокрема, батьком [PERSON] та [PERSON] . В подальшому, [INFO] помер її батько [PERSON] , про що було складено актовий запис про смерть № 45. [INFO] померла мати позивачки, актовий запис про смерть № 93. Після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . З метою отримання спадщини, позивачка звернулась до нотаріуса, разом з цим, отримала лист, згідно якого нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на будинок є неможливим, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власносі спадкодавця на нього та рекомендувала звернутись до суду (а.с. 1 4). Стислий виклад позиції відповідача. Представник відповідача [PERSON] надіслала на адресу суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» клопотання про розгляд справи без участі представника на підставі усіх юридично значущих обставин (а.с. 129 133). Процесуальні дії у справі (крім протокольних). 4 січня 2024 року позов залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків (а.с. 56 58). 24 січня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 85 86). 19 березня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 138). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [INFO] народилась [PERSON] , батьки: [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, за параметрами позивачки, прізвище після державної реєстрації шлюбу остання змінила на « [PERSON] », дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 10). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с. 13). В подальшому, [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років, про що 7 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 93, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до акту приймання індивідуального домоволодіння, комісія прийняла рішення про здання домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14 - 15). Вказаний факт підтверджується домовою книжкою (а.с. 16 21). Відповідно до листа приватного нотаріуса Іванової Альвіни Йосипівни від 23 серпня 2017 року, позивачці роз`яснено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , є неможливим, оскільки в акті приймання в експлуатацію зазначено номер будинку «72», інших документів позивачка не надала (а.с. 22). У вересні 2017 року було виготовлено технічний паспорт на житловий (садибний) будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , інвентаризаційна справа № 333/09-17 (а.с. 24 - 29). Згідно довідки відділу містобудування та архітектури Управління житлово-комунального господарства та інфраструктури Роздільнянської міської ради № 162 від 15 березня 2024 року, житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ), що згідно «Акту приемки индивидуального домоволодения» зареєстрованого виконавчим комітетом Ради депутатів Роздільнянського району міста Роздільна за № 3 від 13 лютого 1964 року, належить [PERSON] , померлій у 2017 році, та успадковується позивачкою, має на сьогодні адресу: [ADDRESS] (а.с. 135). При цьому, судом під час встановлення фактичних обставин справи була досліджена витребувана копія спадкової справи № 46/2017, заведена після смерті [PERSON] (а.с. 93 - 124). Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України\~передбачено,\~що суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Жодні докази\~не мають\~для суду\~заздалегідь встановленої\~сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~Суд надає\~оцінку як\~зібраним у\~справі доказам\~в цілому,\~так і\~кожному доказу\~(групі\~однотипних доказів),\~який міститься\~у справі,\~мотивує відхилення\~або врахування\~кожного доказу\~(групи\~доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Стаття 41 Конституції України\~визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкодавець за життя заповіт не склала, а тому має місце спадкування за законом. Згідно статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка є спадкоємцем першої черги, оскільки вона є донькою спадкодавця. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна правова позиція викледена Верховним Судом в постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19. Як встановлено судом, у позивачки існуть перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку права на спадщину на вищевказаний будинок та господарчі споруди, оскільки спадкодавець належним чином за життя не оформила право власності на нього. На підставі встановлених обставин, а також оскільки оформити в нотаріальному порядку право власності на будинок є неможливим, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved