Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права на житловий будинок в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина. Позивач є спадкоємцем за заповітом, прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна - право на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката серія ХМ № 00288234. Окрім цього померлому за життя належав житловий будинок садибного типу [ADDRESS] . Проте отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане домоволодіння він не має можливості, так як правовстановлюючі документи відсутні. Саме з цих підстав нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок садибного типу [ADDRESS] . 18.03.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, але надіслав на адресу суду заяву, у якій зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу розглядати у його відсутність. Представник Віньковецької селищної ради Лужняк В.О. у судове засідання не з`явився, але надіслав письмову заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника селищної ради, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Суд, враховуючи наявність законних підстав для задоволення позову відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, приймає визнання позову відповідачем та вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.06.2001 року. Згідно заповіту від 06.12.2000 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Осламівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області Заєць Н.І., зареєстрованого за № 89, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день його смерті і на що він за законом буде мати право заповів [PERSON] . Таким чином, [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] відповідно до ст. 534 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року. Позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , фактично вступивши в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Осламівського старостинського округу № 69 від 28.02.2024 року та спадковою справою № 67/2005 щодо майна померлого [PERSON] . Також позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 15.03.2005 року, згідно якого спадкоємцем майна [PERSON] є [PERSON] , а спадщина складається з: права на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката серія ХМ № 0288234; права на пайовий фонд майна СК «Осламово» відповідно до майнового сертифікату серія ХМВН № 013436. Після смерті [PERSON] також залишився житловий будинок садибного типу, що розташований за адресою6 [ADDRESS] . Реалізувати своє право на оформлення спадкових прав на житловий будинок через органи нотаріату позивач не може у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, необхідного для оформлення спадкового майна, що підтверджується листом приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Макарової Н.В. № 19/02-31 від 05.03.2024 року. Відповідно до ч. 3 ст. 3 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року (надалі Закон№ 1952-IV)\~речові права\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяження,\~що виникли\~до 1\~січня 2013\~року,\~визнаються дійсними\~за наявності\~однієї з\~таких умов: 1)\~реєстрація таких\~прав була\~проведена відповідно\~до законодавства,\~що діяло\~на момент\~їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року (надалі Інструкція), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Відповідно до\~п.\~6\~Інструкції не\~підлягають реєстрації\~будинки та\~домоволодіння,\~які розташовані\~на територіях,\~що вилучені\~з віддання\~місцевих Рад\~депутатів трудящих\~постановами Уряду\~(на\~землях промислових\~підприємств,\~транспорту,\~Міністерства оборони\~СРСР та\~ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Право власності [PERSON] підтверджується: довідкою Віньковецької селищної ради № 30 від 18.01.2024 року з погосподарської книги № 4 за 2001-2005 роки, згідно [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був власником домогосподарства в [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] належало право власності на будинок садибного типу, розташований за адресою [ADDRESS] , відповідно до законодавства, чинного на час його виникнення. Згідно з експлікацією приміщень до плану будинку садибного типу [ADDRESS] , яка міститься в технічному паспорту на вказаний будинок, загальна площа будинку становить 27,1 кв.м., із них житлова площа - 11,1 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власника є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що померлому [PERSON] на праві власності належить будинок садибного типу по [ADDRESS] , що входить до складу спадщини після його смерті, а позивач є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після померлого [PERSON] , але не може отримати спадщину через органи нотаріату через відсутність правовстановлюючого документу, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 534, 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV, ст.ст. 321, 392 ЦК України за [PERSON] необхідно визнати право власності на житловий будинок садибного типу загальною площею будинку 27,1 кв.м., із них житлова площа - 11,1 кв.м., який розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 534, 549 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року, ст.ст. 321, 392 ЦК України, ст. 3 закону України від «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року,

Outcome: approved