Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

ТОВ "ФК "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2584,35 доларів США (за курсом НБУ на дату подачі позову становить 93856,10 грн.), інфляційних збитків у розмірі 22428,24 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн. та судового збору у сумі 2684 грн. Суд своєю ухвалою від 29.12.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 лютого 2024 року. Розгляд справи призначено на 09:30 годину 05.04.2024 року. Представник позивача Бурдюг Т.В., який діє в інтересах ТОВ "ФК "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних збитків, витрат на правову допомогу та судового збору підтримує у повному обсязі, просить задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві (вх.№ 10165). Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження. Поштове повідомлення повернуто до суду із розпискою відповідача про отримання копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з доданими до позову документами (а.с.36). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалам. Заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги до суду не надійшло. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить розгляд без участі сторін за наявними матеріалами та доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 12.03.2008 року між АКБ «ФОРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0144/08/26-Z, відповідно до якого банк надав позичальникові кредит у розмірі 59000 доларів США зі сплатою 13% річних. Відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09.11.2010 року ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №2-960/2010 змінений позов публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі Відділення № 3600 Ужгородська дирекція ПАТ "Банк Форум" задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ "Банк Форум" в особі Відділення № 3600 Ужгородська дирекція: прострочену заборгованість по кредиту в сумі - 56587,32 доларів США; прострочену заборгованість по відсотках в сумі 10886,91 доларів США на загальну суму заборгованості у розмірі 67474,23 доларів США (за офіційним курсом НБУ - 534341,92 грн. Стягнуто з [PERSON] в користь ПАТ "Банк Форум" в особі Відділення № 3600 Ужгородська дирекція штрафні санкції за несвоєчасне повернення кредиту і несвоєчасну сплату нарахованих відсотків (штраф та пеню) в розмірі - 109645,86 грн. та штраф в розмірі 5000 грн., передбачений п. 4.4 кредитного договору. Вирішено питання розподілу судових витрат (повернення суми сплаченого державного мита у розмірі 1700 грн. та витрат по ІТЗ у розмірі 120 грн.). Заочне рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось, за заявою відповідача судом першої інстанції не переглядалось. Рішення набрало законної сили 29 листопада 2010 року та звернуто до виконання. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року, справа № 310/11534/13-ц, у постанові від 04.06.2019 року, справа № 916/190/18). 26.03.2019 року між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «БАНК ФОРУМ» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА», а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, у тому числі за кредитним договором №0144/08/26-Z від 12.03.2008 року. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 29.08.2019 року у справі №306/1529/19 суд замінив первісного стягувача ПАТ «БАНК ФОРУМ» його правонаступником ТОВ «ФК «ВЕСТА» у рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09.11.2010 року у справі №2-960/2010. На підставі протоколу №06/08-2019 загальних зборів учасників ТОВ «ФК «ВЕСТА» від 06.08.2019 року перейменовано товариство з обмеженою відповідальністю "Фнансова компанія "ВЕСТА" на товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» із внесенням відповідних змін до Статуту товариства та реєстрацією змін у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Звертаючись до суду з позовом, представник ТОВ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» зазначив, що рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 09.11.2010 року у цивільній справі №2-960/2010 залишається невиконаним, а тому не звільняє боржника [PERSON] від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання і є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Відповідно до ст.524, 533-535, 625 ЦК України - грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч. ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом; ч.2 ст.625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Під індексом інфляції розуміється показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, отже норма ЦК України, яка регламентує сплату індексу інфляції за прострочення виконання грошового зобов`язання, поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором. Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється у розмірі 101 %. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 01.10.2014 року, справа №6-113цс14; у постанові від 14.01.2020 року, справа № 924/532/19). ТОВ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» здійснено нарахування 3% річних та індексу інфляції, що полягає в компенсації боржником плати за користування утримуваними ними грошовими коштами, належними до сплати. Розмір заборгованості відповідно до розрахунку, виконаного ТОВ «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» з присудженої рішенням суду становить 3% річних у розмірі 2584,35 доларів США (за курсом НБУ на дату подачі позову становить 93856,10 грн.), інфляційних збитків у розмірі 22428,24 грн. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з`явився, заявлені проти нього позовні вимоги не оспорював, доказів протилежного у відповідності до ст. 81 ЦПК України до суду не подав (у відповідності ч.4 ст.12 ЦПК України - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши надані суду докази, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, аналізуючи надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог, а саме дані, які містяться в копіях документів та матеріалах,суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. В частині вимоги позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені ТОВ "ФК "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА", які складаються з судового збору в розмірі 2684 грн. (платіжне доручення №7167 від 27 листопада 2023 року) за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" станом на 01.01.2023 року (на день подачі позову до суду). Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ( ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦПК України - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір). Вартість наданих послуг адвокатом визначена у розмірі 20000 грн. Суд перевірив опис робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги у зв`язку із розглядом справи № 306/3052/23 та зазначає таке. В акті приймання-передачі наданих послуг від 21.11.2023 року зазначено загальну вартість наданих послуг у розмірі 20 000 грн., з яких: усна консультація по кредитній справі - 3000 грн. (2 години), письмова консультація по судовому рішенню у справі №2-960/2010 - 3000 грн. (2 години), підготовка (складання) позовної заяви - 9 000 грн. (3 години), формування додатків до позовної заяви, зібрання та передання справи замовнику - 5000 грн. (2 години). Доказом оплати позивачем вартості послуг адвокатського об`єднання є зазначений акт, про що зазначено у п.2 акта. З огляду на вищенаведене, враховуючи досліджені документи, долучені до позовної заяви, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" необхідно стягнути 7500 грн. витрат на правову допомогу адвоката, оскільки позивачем не доведено факту надання письмової консультації вартістю 3000 грн., а тому в їх компенсації необхідно відмовити за недоведеністю. Окрім того, суд вважає неспівмірною вартість підготування позовної заяви, її необхідно задовольнити у сумі 4500 грн. Щодо сплати послуг формування додатків до позову, зібрання та передання справи замовнику, то суд вважає їх невиправданими, поскільки всі додатки до позову є власністю позивача, не потребують послуг адвоката для їх формування, адже саме надання таких позивачем адвокату є підставою для підготовки позовної заяви. Такі послуги як "зібрання та передання справи замовнику" не конкретизовані (не деталізовані), що не дає змоги суду оцінити справедливість оцінки таких. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial