Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У червні 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача за період з 24.01.2020р. по 15.04.2023р. інфляційні нарахування та 3% річних у загальній сумі 1 554 392,82 грн. В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2020р. стягнуто з відповідача на коритсь позивача заборгованість за договором позики , укладеного 25.09.2014р., у розмірі 53 000 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 289 543,00грн., інфляційні втрати у розмірі 1 406 633,50 грн. та 3% річних у розмірі 197 558,39 грн. Загальна сума заборгованості станом на 23.01.2020р. склала 2 893 734,89 грн. Вимагати сплатити суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання. Просить позов задовольнити. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.06.2023р. позовну заяву [PERSON] направлено до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю. Постановою Київського апеляційного суду від 11.10.2023р. ухвалу судді від 09.06.2023р. скасовано, направлено для продовжено розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.10.2023р. відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.12.2023р. закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог. Надала до суду відзив на позовну заяву в якому вказала, що у даному випадку позивач, який протягом останніх років отримував кошти, що перераховувались на рахунок виконавчої служби відповідачем, не долучив будь якого доказу (довідки, розрахунку, виписки з банківської картки), який би відобразив реальну картину перерахувань, які здійснювались відповідачем. Натомість позивач обмежився лише долученням чотирьох квитанцій з особистого кабінету відповідача за 2021р., який останній особисто долучав до іншої справи. Виконавче провадження було відкрито 19.10.2020 року, відповідно до Постанови державного виконавця. Так, [PERSON] за період з 2021р. по 2023р. в рамках виконавчого провадження на виконання рішення суду систематично перераховувались кошти, не зважаючи на ковід, введення воєнного стану в країні, що значно погіршили ситуацію в країні, у тому числі і ситуацію в економіці. Окрім цього, ще до відкриття виконавчого провадження відповідачем на рахунок Позивача були переховані кошти на суму 2800, 00грн. Враховуючи зазначене вище, розрахунок 3 річних та інфляційних втрат, на підставі якого Позивач просить стягнути відповідну суму є невірним та необґрунтованим. Також, позивачем всупереч вимог діючого законодавства України, а саме відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18, але всупереч вимог законодавства 3 % річних та інфляційні втрати були розраховані за період з 24.01.2020р. по 15.04.2023р. включно. (з 24.02.2022р. по 15.04.2023р діє воєнний стан), що є підставою для відмови у задоволенні вимог в цій частині. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.01.2020р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики, укладеним 25.09.2014р. у розмірі 53 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день розгляду справи складає 1289 543, 00 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 406 633, 50 грн., 3% річних у розмірі 197 558,39 грн./а.с.14-16/. Рішення суду набрало законної сили 10.08.2020р. Постановою старшого державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ) від 19.10.2020р. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 759/12210/18 виданого 09.09.2020р. З долучених до матеріалів справи квитанцій вбачається, що відповідачем перераховувались кошти з примусового виконання виконавчого листа № 759/12210/18. Відповідно до квитанції від 03.10.2020р. [PERSON] перераховано 2 800, 00 грн. в рахунок боргу/а.с.93/. Відповідно до квитанції від 26.02.2021р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 5 400,00 грн./а.с.94/. Відповідно до квитанції від 21.05.2021р. (11:31:27) [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 5 400,00 грн./а.с.95/. Відповідно до квитанції від 21.05.2021р. (20:18:1-) [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 5 400,00 грн./а.с.96/. Відповідно до квитанції від 10.09.2021р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 5 400,00 грн./а.с.97/. Відповідно до квитанції від 15.12.2021р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженніВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 2 000,00 грн./а.с.103/. Відповідно до квитанції від 23.12.2021р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 2 000,00 грн./а.с.102/. Відповідно до квитанції від 12.05.2022р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 1 500,00 грн./а.с.101/. Відповідно до квитанції від 09.06.2022р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 2 000,00 грн./а.с.100/. Відповідно до квитанції від 11.07.2022р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 2 000,00 грн./а.с.99/. Відповідно до квитанції від 03.08.2022р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 2 000,00 грн./а.с.98/. Відповідно до квитанції від 10.09.2022р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 3 000,00 грн./а.с.114/. Відповідно до квитанції від 11.10.2022р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 4 000,00 грн./а.с.118/. Відповідно до квитанції від 10.11.2022р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 4 000,00 грн./а.с.115/. Відповідно до квитанції від 29.12.2022р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 2 000,00 грн./а.с.116/. Відповідно до квитанції від 07.04.2023р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 2 500,00 грн./а.с.111/. Відповідно до квитанції від 15.04.2023р. (22:31) [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 2 500,00 грн./а.с.109/. Відповідно до квитанції від 15.04.2023р. (22:29) [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 2 500,00 грн./а.с.110/. Відповідно до квитанції від 28.04.2023р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] в рахунок погашення боргу 3 000,00 грн./а.с.108/. Відповідно до квитанції від 30.06.2023р. [PERSON] перераховано по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] . в рахунок погашення боргу 3 000,00 грн./а.с.113/. Тобто, відповідачем на рахунок Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) було перераховано в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] від 19.10.2020р. борг на загальну 62 400,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора. Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути заборгованість за період з 24.01.2020 по 15.04.2023р., в той же час рішення суду набрало законної сили 10.08.2020р. З наданих позивачем доказів вбачається, що при розрахунку суми заборгованості не було враховано кошти вже перераховані відповідачем в рахунок заборгованості по виконавчому провадженні ВП [NUMBER] кошти. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до статті 78 ЦПКУ, Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 79 ЦПКУ, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПКУ, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 77 ЦПКУ, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, з 24 лютого 2022р., відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).» Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є необгрунтованим, а тому не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано обгрунтованого розрахунку заборгованості, тому відсутні вірні нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed