Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

19.12.2023 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що під час діалогу, який сторони вели у соціальній мережі Фейсбук, відповідач принижував честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] висловами в його бік без жодних доказів, робив принизливі публікації на своїх сторінках на адресу позивача та інших осіб. [PERSON] висловлювався, що ніби то позивач їздив щомісяця до росії, обзивав його гризуном, дармоїдом, ставив запитання вводячи в оману людей, начебто [PERSON] «здавав» позиції ЗСУ, вказавши, що саме позивач навів рашистів на військову частину, де загинуло багато хлопців (саме це питання, на думку позивача, відповідач побудував як ствердження, хоча [PERSON] і поставив там знак запитання в кінці речення). Крім того, відповідач стверджував, що ніби то [PERSON] брав оплату за правничу допомогу з нього і людей, яким допомагав писати заяви до суду. \~ \~ \~ \~Тому просив визнати інформацію такою, що не відповідає дійсності та порушує права [PERSON] та порушує його права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації, яку [PERSON] розповсюджував в соціальній мережі Фейсбук. \~ \~ \~ \~Також просив зобов`язати [PERSON] спростувати неправдиву інформацію та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, поширену ним через соціальну мережу Фейсбук відносно [PERSON] (під псевдонімом [PERSON] ). \~ \~ \~ \~Крім того, просив зобов`язати [PERSON] видалити всі коментарі та дописи з соціальної мережі Фейсбук, інформацію, яка є неправдивою та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, поширену ним через соціальну мережу Фейсбук відносно [PERSON] (під псевдонімом [PERSON] ), а також стягнути на його користь суму судового збору за подання позовної заяви. \~ \~ \~ \~22.12.2023 вказана позовна заява ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області була залишена без руху та позивачу було надано строк на усунення недоліків, вказаних судом. 10.01.2024 на виконання ухвали суду від 22.12.2023, позивачем подана заява, якою він усунув недоліки, вказавши, що просить зобов`язати відповідача спростувати неправдиву інформацію в той же спосіб, яким він її розповсюджував, а саме на своїх сторінках у соціальній мережі Фейсбук та в створених ним групах на цьому ж інтернет ресурсі, а також просить, щоб були принесені публічні вибачення відповідачем на своїх сторінках у соціальній мережі Фейсбук та в групах, створених ним на цьому ж інтернет ресурсі. Згідно з Розпорядженням №55 від 11.01.2024 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи на підставі наказу голови суду від 10.01.2024 №2-К «Про відрахування судді [PERSON] зі штату суду», призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 583/6337/23. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024, вказана справа надійшла в провадження судді Соколової Н.О. Ухвалою суду від 19.01.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07.02.2024. 05.02.2024 від представника відповідача надійшов відзив. Відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх надуманими та необґрунтованими. Відповідач повідомляє суд, що він не вчиняв жодних дій направлених на розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача у цій справі [PERSON] , зокрема не вів переписку з позивачем в соціальній мережі Фейсбук, крім цього відповідачу нічого не відомо про особу яка зареєстрована в соціальній мережі Фейсбук під псевдонімом [PERSON] , відповідач з цією особою також переписки не вів, та жодних висловлювань на адресу цієї особи не здійснював. \~ \~ \~ \~Відповідач вважає, що позивачем не надано до суду жодних доказів того, що відповідач по цій справі [PERSON] є реєстрантом (власником) доменного імені та/або власником домену з якого в соціальній мережі Фейсбук вівся діалог з позивачем, і з якого на думку позивача була розповсюджена недостовірна інформація що принижувала честь та гідність і ділову репутацію. \~ \~ \~ \~Крім цього, позивач не надав суду жодного доказу про те, що він є власником та є реєстрантом (власником) доменного імені та/або власником домену з назвою Ніколя Я, з якого в соціальній мережі Фейсбук ніби-то вівся діалог з відповідачем. З посиланням на постанову Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 758/14324/15-ц (провадження № 61-19478св18) зазначив, що особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їхньої правдивості. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову, стягнути з позивача понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~07.02.2024 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відзиві представник посилається на ЗУ «Про інформацію», який втратив чинність, тому і лист Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв`язку та інформатизації України від 25.11.2022 № 327/225 також втратив чинність. Також зазначає, що відповідач чудово знав, з ким спілкується в соціальній мережі. 12.02.2024\~від представника\~відповідача надійшли\~заперечення на\~відповідь на\~відзив,\~в яких\~зазначає таке.\~У своєму\~відзиві він\~посилався на\~позицію Верховного\~суду,\~в постанові\~якого наявні\~посилання на\~ЗУ «Про\~інформацію» та\~лист Державного\~комітету інформаційної\~політики… Також\~зазначає,\~що належним\~відповідачем у\~цій категорії\~справ є\~автор відповідного\~інформаційного матеріалу\~та власник\~вебсайту.\~ Основним\~доводом \~сторони \~відповідача \~у \~даній справі\~ є\~ те,\~ що\~ відповідач\~ [PERSON] \~не має\~жодного стосунку\~до користувача\~соціальної мережі\~«Фейсбук» під\~вказаним позивачами\~чужим іменем\~-\~ [PERSON] ,\~і що\~інформацію про\~позивачів він\~не поширював.\~ 12.02.2024 від позивача до суду надійшли виправлення та доповнення до заяви, які суд розцінює як додаткові пояснення та збільшення позовних вимог. Зазначає, що власник вебсайту не є власником вебсторінки, якщо власник вебсторінки володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника вебсайту розміщувати інформацію на вебсторінці та управляти нею. Також просив доповнити позовні вимоги: повідомити керівництво військової частини про те, що [PERSON] паплюжить честь та гідність свою та Збройних сил України. 17.02.2024 від позивача надійшли заперечення, які суд розцінює як додаткові пояснення у справі. В заяві зазначено, що постанова ВС від 04.07.2018 № 761/7795/17 не може бути застосована в цьому випадку у зв`язку з дією на час її розгляду іншого законодавства. Також зазначив, що особа, на користь якої представник відповідача просить стягнути понесені судові витрати не є відповідачем. Ухвалою суду від 27.02.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду на 14.03.2024. 14.03.2024 судове засідання не відбулося через оголошену повітряну тривогу. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав. Зазначив, що відповідач у соціальній мережі Фейсбук в коментарях та дописах в групах Реальна Охтирка і [PERSON] висловлювався про особисте життя позивача, називав його «дебілом», хоча не має медичної освіти. Обвинувачував у тому, що позивач винуватий у ракетній атаці на військову частину. Говорив, що від позивача «мутанта», «зеленого зайця» не приймуть заяву до суду. Також відповідач поширював недостовірну інформацію про те, що позивач отримував кошти від осіб, яким надавав правничу допомогу. Позивач також і відповідачу допомагав, а тепер останній принижує його честь і гідність. Сторінка [PERSON] належить позивачу. А сторінки [PERSON] належать саме відповідачу, оскільки відповідач саме з них розповсюджував інформацію про позивача, особисто позивачу підтверджував, що сторінки належать йому, а також зазначений факт можуть підтвердити свідки. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, зазначених у його заявах по суті. Також зазначив, що його довіритель жодних переписок з позивачем не вів, образ на його адресу не висловлював. Хто такий [PERSON] він не знає. Позивачем не надано доказів, що сторінка [PERSON] належить саме позивачу, тому є сумнів, що він звернувся за захистом своїх прав. Свідок [PERSON] в суді пояснив, що перебуває у дружніх стосунках зі сторонами з 2020 року. Відповідач публічно говорив про [PERSON] непристойні речі, образи. Свідок запитував у [PERSON] чому він так висловлюється та чи не бажає вибачитись. [PERSON] відповів, що не хоче. Сторінка [PERSON] належить [PERSON] . Про це свідку повідомив сам [PERSON] . Також міський голова та депутати міської ради знають, що це сторінка [PERSON] . Сторінка [PERSON] належить відповідачу. Про це свідку відомо з особистого спілкування з ним. Свідку відомо, що у [PERSON] є більше ніж 1 сторінка у Фейсбуці. Свідок у переписці бачив, що [PERSON] на адресу [PERSON] писав: «дебіл», «хробак», «від тебе смердить». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивача і відповідача. Вони були її представниками в суді. Свідок бачила в соціальній мережі, що [PERSON] писав на [PERSON] про те, що «він ніхто, у нього немає дружини, проживає з матір`ю». Свідок запитувала у відповідача навіщо він це робить. Сторінка [PERSON] належить позивачу. Свідку про це відомо, оскільки вона спілкувалася з [PERSON] через цю сторінку та надсилала документи. Шнайдер [PERSON] це сторінка відповідача, у нього декілька сторінок, 2 точно. Там є його фотографії, дописи. Свідок переписувалася з відповідачем. Про грошову допомогу [PERSON] за правову допомогу свідку нічого не відомо, у свідка він грошей не вимагав. Свідок, [PERSON] , [PERSON] допомагали рибакам. А [PERSON] говорив, що тільки він допомагав рибакам, і більше ніхто нічого не робив. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази у справі, дійшов таких висновків. Оспорювана [PERSON] інформація (коментарі) поширена у соціальній мережі «Facebook» на сторінці Реальна [PERSON] та okhtirskarada від імені [PERSON] . На скріншоті сторінки Messenger/Facebook наявна переписка з Надьою [PERSON] , яка підтвердила, що співрозмовник писав для неї заяву до суду при цьому грошової винагороди за це не вимагав (а.с. 9-10). На скріні сторінки Фейсбук Реальна Охтирка наявна переписка [PERSON] з [PERSON] , [PERSON] зазначає: « [PERSON] нагадати як ти говорив, що рибакам з Хухри ти допомагати не будеш, поки вони не заплатять як [PERSON] ? Як хвалився, що допомагаєш виграти суди за водіння в нетверезому стані, за плату? (а.с. 21) «Бо ти рідкісний брехун і корислива людина! В більшості випадків ти береш плату за допомогу (а.с. 22) На скріні сторінки Фейсбук okhtirskarada наявна переписка [PERSON] з [PERSON] , де [PERSON] зазначає: «розкажи що ти робив в «расєї», раз на місяць кожного місяця! Може ти засланий козачок? Може це ти здавав позиції ЗСУ? І саме ти навів рашистів на частину, де загинуло багато хлопців?» «Тепер я вкотре переконався, що ти фарбований гризун-дармоїд» (а.с. 27) На скріні (а.с. 29) наявні чотири акаунти на ім`я [PERSON] . Сторінка у Фейсбуці на ім`я [PERSON] з фото світлинами (а.с. 33). Також позивачем долучена переписка позивача із особою, зареєстрованою у мережі Фейсбук під іменем [PERSON] , однак суд не наводить аналіз, оскільки така інформація виходить за межі заявлених позовних вимог. Також позивачем долучено диск із відеозаписом, на якому особа, яка на відео себе не називає, зазначає про якийсь судовий процес та його наслідки. (а.с. 94) У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Положенням статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. У пунктах 9, 12 та 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник вебсайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, її недостовірність, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає, що відповідач робив принизливі публікації на адресу позивача. [PERSON] висловлювався, що ніби то позивач їздив щомісяця до росії, обзивав його "гризуном", "дармоїдом", ставив запитання, вводячи в оману людей, начебто [PERSON] «здавав» позиції ЗСУ, вказавши, що саме позивач навів рашистів на військову частину, де загинуло багато хлопців (саме це питання, на думку позивача, відповідач побудував як ствердження, хоча [PERSON] і поставив там знак запитання в кінці речення). Крім того, відповідач стверджував, що ніби то [PERSON] брав оплату за правничу допомогу з нього і людей, яким допомагав писати заяви до суду. Пунктом 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року\~№ 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи,\~а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не\~може бути\~притягнутий до\~відповідальності за\~висловлення оціночних\~суджень.\~Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання\~\~мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження\~будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Тлумачення\~статті 277 ЦК України\~свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже,\~суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого\~статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Суд вважає, що оспорювана позивачем інформація по суті є оціночним судженням, яке, в свою чергу, містить образливі вислови щодо особи позивача. З урахуванням обставин справи та контексту всієї поширеної інформації щодо позивача, поширена інформація не містила безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтувалася на інформації, що містила оціночні судження і стосувалася критики особи та дій позивача. При цьому не можуть бути спростовані думки, які виражені мовними засобами, зокрема, вживанням гіпербол, алегорій, сатири і за формою є брутальними. Отже, позивач не довів факт поширення про нього недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Відсутність підстав для визнання оспорюваної інформації недостовірною виключає необхідність спростування поширеної інформації. В той же час поширена інформація містить образливі вирази щодо\~\~позивача, тобто суб`єктивну думку не\~про об`єкт, а про суб`єкт,\~висловлювання у брутальній, принизливій формі, що принижує честь, гідність і ділову репутацію особи, що може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Однак, з такою вимогою до суду позивач не звертався. Також будь-яких\~належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що саме відповідач є автором коментарів, викладених у соціальній мережі «Facebook», зі змістом яких не погоджується позивач, ним не надано. Не доведено, що саме відповідач поширював оспорювану позивачем інформацію в мережі Інтернет з огляду на те, що мережа «Facebook» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок. Оскільки, інтернет-мережа «Facebook» при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно з особистими документами (паспорта, свідоцтва про народження), то ідентифікувати особу, яка публікує, поширює певну інформацію неможливо за винятком сторінок, які створені і інформацію про які поширюють офіційно державні органи, офіційні особи. \~ \~ \~ \~Відповідач не визнає, що він був автором оспорюваної інформації, а доведення належності сторінки певній особі показаннями свідків не є достатнім у даному випадку з врахуванням зазначеного судом вище. Позивач не надав доказів прив`язки сторінки у Facebook до конкретної особи відповідача, не довів приналежність відповідачу сторінки, з якої поширено інформацію. Відповідно до\~положень частини\~третьої статті\~12,\~частини першої\~статті 81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача. Відповідно до 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-6\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані договір про надання правової допомоги № 29/01/24 від 29.01.2024 про надання правничої допомоги адвокатом Кутовим Я.А., акт наданих послуг до договору №29/01/24 від 29.01.2024, детальний опис наданих юридичних послуг, квитанція №12/02 від 12.02.2024 про оплату 8000 грн. Відповідно до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З огляду на викладене, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено, клопотання щодо не співмірності понесений витрат на правничу допомогу позивачем не заявлялося, суд дійшов висновку, що з позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, в повній сумі 8000 грн. При цьому суд не бере до уваги твердження позивача про відсутність підстав для стягнення зазначених витрат у зв`язку з зазначенням у прохальній частині заяви про стягнення цих витрат неправильного прізвища відповідача, оскільки у даному випадку суд стягує понесені судові витрати на користь відповідача, який уклав договір про надання правової допомоги та відповідно до квитанції сплатив кошти.

Outcome: approved