Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом (а.с.1-11) в якому просить: - визнати незаконним та скасувати Наказ Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» № 52/О 30 від 17.02.2023 «Про припинення трудового договору»; - поновити строк для оскарження Наказу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №148 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» від 30.09.2022 в частині призупинення договору з провідним інженером з нормування праці 1 вантажного району Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» [PERSON] ; - визнати незаконним та скасувати Наказ Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №148 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 30.09.2022 в частині призупинення договору з провідним інженером з нормування праці 1 вантажного району Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» [PERSON] ; - поновити [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на посаді провідного інженера з нормування праці 1 вантажного району Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»; - стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (Ідентифікаційний код юридичної особи: 01125672) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.10.2022 року по день прийняття рішення по суті в даній справі; - допустити рішення в даній справі до негайного виконання в частині поновлення [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на посаді провідного інженера з нормування праці 1 вантажного району Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (Ідентифікаційний код юридичної особи: 01125672) та стягнення на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (Ідентифікаційний код юридичної особи: 01125672) середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах одного місяця; - стягнути з Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (Ідентифікаційний код юридичної особи: 01125672) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) понесені судові витрати у розмірі 10000 (десять тисяч) грн., як витрати на професійну правничу допомогу. Позов мотивований тим, що [PERSON] з липня 1990 року безперервно працювала на різних посадах в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ», а з 23.04.2020 року, займала посаду провідного інженера з нормування праці 1-го вантажного району Державного підприємства ДП «МТП «Чорноморськ». Наказом №52/О-30 від 28.02.2023 року, складеним 17.02.2023 про припинення трудового договору, її було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності працівників відповідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що звільнення відбулося без законних підстав, з грубим порушенням норм Кодексу законів про працю України, оскільки: на момент звільнення з нею вже було призупинено дію трудового договору за ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, який не було зафіксовано та внесено в трудову книжку; порушено принципи належного ознайомлення особи з наказами; не доведено законності змін в організації і праці шляхом скорочення чисельності працівників Підприємства; при звільненні не було враховано обов`язкові приписи ст.42 КЗпП України; їй не запропоновано всі наявні вакантні посади, що відповідають її кваліфікаційному рівню протягом періоду звільнення; при звільненні було порушено переважне право позивача на залишенні на роботі. Представник відповідача надав до суду відзив на позов та заперечення (а.с.46-56, 86-93), в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити, мотивуючи тим, що процедура звільнення позивача відбулась на законних підставах. 03.05.2023р. представник позивача надала до суду відповідь на відзив, просила позов задовольнити в повному обсязі (а.с.74-80). В судовому засіданні представник позивача - адвокат Марінкевич М.М. підтримала позов, просила суд його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з липня 1990 року безперервно працювала на різних посадах в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (ДП «МТП «Чорноморськ»), має посвідчення ветерану порту (а.с.22-25). З 23.04.2020 року позивач займала посаду провідного інженера з нормування праці 1-го вантажного району Державного підприємства ДП «МТП «Чорноморськ». Згідно Наказу директора ДП «МТП «Чорноморськ» від 24.06.2022 №84 «Про зміни в організації виробництва і праці та скорочення чисельності працівників» які виконують функціональні обов`язки на час видання цього наказу, призупинити дію трудових договорів після закінчення терміну виконання виробничих завдань з посиланням на ст.13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ з 03.10.2022 року (а.с.29). Відповідно Наказу директора ДП «МТП «Чорноморськ» №148 від 30.09.2022 року з позивачем призупинено дію трудового договору (а.с.28). Із зазначеним наказом позивач була ознайомлена 08.11.2022. З Наказом №84 від 24.06.2022, що став підставою для призупинення трудового договору з позивачем, вона була ознайомлена 09.11.2022 року. 28.02.2023 року, Наказом №52/О-30 складеним 17.02.2023 про припинення трудового договору, позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності працівників відповідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Підставами для звільнення було вказано Наказ №84 від 24.06.2022 та Попередження про майбутнє звільнення №274/11.2-09 від 27.06.2022 (а.с.27). Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Згідно із частинами 1-3 статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю. Статтею 5-1 КЗпП України забезпечено правовий захист громадян від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до ст.13 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України. Отже, спеціальна норма права передбачає право сторін призупинити дію трудового договору за умови наявності військової агресії проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. При цьому, роботодавець має перебувати в таких обставинах коли він не може надати роботу працівнику, працівник не може виконати роботу. Лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою, мають для сторін наступити відповідні наслідки за обставинами, що передбачає така норма права. Відповідно до ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. Аналіз вищевказаних положень Закону передбачає, що законом надано право роботодавцю призупиняти дію трудового договору з працівниками, що не припиняє трудових відносин, однак таке право роботодавця не є абсолютним. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її. У зв`язку з призупиненням дії трудового договору працівник звільняється від обов`язку виконувати роботу, визначену трудовим договором, а роботодавець звільняється від обов`язку забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи. Головною умовою для призупинення дії трудового договору є абсолютна неможливість надання роботодавцем та виконання працівником відповідної роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а також виконання інших обов`язків, передбачених трудовим договором. Відповідачем за для підтвердження обставин факту припинення діяльності підприємства було надано копії: Наказу від 28.02.2022 року №43 «Про заходи в період дії воєнного стану» та Наказу від 09.03.2022 року №44 «Про заходи в період дії воєнного стану» (а.с.64,92). Оцінюючи надані докази, суд не погоджується з тим, що вони підтверджують фактичне та реальне припинення господарської діяльності та виробничої діяльності відповідача внаслідок якого настала абсолютна неможливість роботодавця надавати роботу працівнику, а працівнику виконувати її, бо зазначені документи не свідчить про повне зупинення діяльності, про що йдеться в самих наказах (де є посилання на додатки з переліком працівників, що залишаються на роботі). В матеріалах справи також міститься інформація з офіційних джерел відповідача (офіційного сайту та офіційної сторінки в Facebook) яка та свідчить про роботу підприємства, зокрема 1 вантажного району де працювала позивач, який, за офіційною інформацією відповідача, відновив свою роботу у березні 2022 року, що вказує на відсутність обставин абсолютної неможливості роботодавця надавати роботу працівнику, а працівнику виконувати її. Таким чином, зазначене підтверджує, що ДП «МТП «Чорноморськ» працювало на момент винесення відповідного наказу, зокрема, здійснював діяльність і структурний підрозділ де працювала позивач. Отже, лише наявність правової норми яка передбачає право сторін призупинити дію трудового договору не є достатньою, для сторін мають наступити відповідні наслідки за обставинами, що передбачає така норма права. Головною умовою призупинення трудового договору з працівником, є саме абсолютна неможливість роботодавця надати роботу, а працівника - виконувати її, про це йдеться в роз`ясненні Міністерства економіки України до Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ, зокрема і коментаря до статі 13 вказаного Закону. В свою чергу стосовно строків оскарження Наказу, суд зазначає, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. Відповідно доводів позивача, після отримання нею копії наказу про призупинення трудового договору 08.11.2022 вона, впродовж трьох місяців самостійно намагалася з`ясувати інформацію з цього приводу. Неодноразово, в усному порядку, зверталася до профспілки робітників морського транспорту морського порту Чорноморськ, членом якого вона є. Оцінка доказів по справі та їх аналіз дають суду підстави вважати, що обставини призупинення дії трудового договору та наступне звільнення вже за іншим наказом є обставинами, що були предметно пов`язані між собою в даному конкретному випадку. Окремо призупинення договору відповідно умов закону не передбачало подальше звільнення, але після винесення наказу про звільнення позивача, наявна обставина призупиненого договору з нею стала предметно пов`язаною, що передбачає порушення норм трудового законодавства, а отже відновлення строків на оскарження зазначеного наказу про призупинення дії трудового договору є цілком обґрунтованим задля реалізації принципу об`єктивності і всебічності розгляду справи та поновлення порушених трудових прав особи. У відповідності до ст.49-2 КЗпП України, яка регулює порядок вивільнення працівників у випадках змін в організації виробництва і праці, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відлік двомісячного строку, встановленого статтею 49-2 КЗпП України, починається з наступного дня після ознайомлення працівника з попередженням про звільнення. В свою чергу, при вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, що використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював (пункт 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»). Отже, після закінчення строку попередження про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган має звільнити працівника у строк, який він вказав у попередженні про звільнення та згідно статі 47 КЗпП України зобов`язаний провести з ним повний розрахунок і видати йому трудову книжку та копію наказу про звільнення. Якщо в день, що був зазначений у попередженні про звільнення датою звільнення, працівник відсутній на роботі з поважної причини (відпустка, тимчасова непрацездатність, військові збори, виконання громадських обов`язків тощо), звільнення проводиться у перший день виходу працівника на роботу. Не звільнення працівника з роботи після спливу 2-х місячного строку з моменту ознайомлення його з попередженням про звільнення, якщо він в цей час знаходився на роботі,

Outcome: approved