Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що [INFO] помер дід позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок по [ADDRESS] , земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0.5963 га, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,5188 га, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7501 га та самохідне шасі марки Т-16, реєстраційний номер [NUMBER] . За життя [PERSON] залишив заповіт, згідно з яким вказане майно заповів на користь позивача. Під час звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин позивач змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач - представник Лисянської селищної ради Звенигородського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням в якому просив про розгляд без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер дід позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.02.2022 року, свідоцтвами про народження [NUMBER] від 25.08.1990 року та серії [NUMBER] від 06.04.1964 року, свідоцтвом про шлюб від 15.06.2013 року. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок по [ADDRESS] , земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0.5963 га, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,5188 га, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,7501 га та самохідне шасі марки Т-16, реєстраційний номер [NUMBER] . Із заповіту, посвідченого секретарем Хижинської сільської ради Лисянського району Черкаської області, зареєстрованого в реєстрі за №19 від 19.06.2020 року вбачається, що [PERSON] все своє майно заповів позивачу - [PERSON] . Позивач, як спадкоємець за заповітом, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №960/02-31 виданої приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Бедратою-Скляр Н.М. від 01.11.2023 року. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1218, ч.1 ст.1225 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За вимогами ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності на майно, у разі коли це право оспорюється або не визнається, а також у разі втрати документів на право власності на майно. З огляду на викладене, визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved