Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська А.С. про визнання заповіту недійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Після смерті останнього відкрилася спадщина, що складається з нерухомого та іншого майна, яке належало померлому. Спадкова справа за померлим заведена державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. Позивачі, звернувшись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги, дізналися, що батько останніх за життя склав заповіт на все майно, яке йому належало. Спадкоємцем за вищевказаним заповітом є відповідач [PERSON] - рідний брат померлого [PERSON] . У серпні 2021 року у [PERSON] під час медичного обстеження виявлено онкохворобу з діагнозом, ліпосаркома заочеревинного простору. Оскільки, [PERSON] проживав окремо від синів, його лікуванням займався рідний брат - [PERSON] , а також [PERSON] . У жовтні 2021 року [PERSON] у клінічній лікарні «Феофанія» проведена операція по видаленню пухлини. Після операції [PERSON] проживав у товариша. Таким, чином позивачі про перебіг хвороби останніх місяців життя [PERSON] не знали. Про смерть [PERSON] , [PERSON] дізналася лише 01.01.2022, зі слів [PERSON] , який приховував від інших родичів про стан, діагноз хвороби, процес лікування та місце перебування [PERSON] 29.12.2021 за день до смерті [PERSON] , його брат [PERSON] привіз до останнього в госпіс приватного нотаріуса, з метою підписання договору дарування нерухомого майна та заповіту на усе майно останнього. З огляду на викладене, позивачами зроблено висновок, що відповідачем навмисно приховувався стан здоров`я спадкодавця [PERSON] та користуючись його безпорадним станом, отримати від останнього все майно, власником якого він був. На підставі викладеного позивачі, просять визнати недійсним заповіт [PERSON] , складеного на ім`я [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С. 29.12.2021 та зареєстрованого в реєстрі за № 1110 згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.10.2022, вищевказану позовну заяву залишено без руху. Надано позивачам строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання ухвали. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03.10.2022, заяву представника позивачів про забезпечення позову - повернуто. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.10.2022, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12.10.2022, у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] - Позднякова П. В. про забезпечення позову - відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.03.2023, клопотання представника позивача - адвоката Позднякова П.В. про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано від П`ятої державної нотаріальної контори, належним чином посвідчену копію матеріалів спадкової справи щодо майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . В іншій частині клопотання - відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 07.03.2023, клопотання представника позивача - адвоката Позднякова П.В. про витребування доказів - задоволено. Витребувано від старшого слідчого, слідчого відділу Печерського У ГУНП у м. Києві Мінів Г.О. документи, що містять інформацію про стан здоров`я [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та знаходяться в матеріалах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12022100060001196: медичну картку стаціонарного хворого № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , медичну картку амбулаторного хворого № 16436/21 на ім`я [PERSON] , медичну картку стаціонарного хворого № 21/1/2533 на ім`я [PERSON] . На виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 07.03.2023, П`ятою Київською державною нотаріальною конторою до суду надано копію спадкової справи № 1/2022 щодо майна померлого [INFO] громадянина [PERSON] . Також, на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 07.03.2023, старшим слідчим, слідчого відділу Печерського У ГУНП у м. Києві Мінів Г.О. до суду надано медичну картку стаціонарного хворого № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , медичну картку амбулаторного хворого № 16436/21 на ім`я [PERSON] , медичну картку стаціонарного хворого № 21/1/2533 на ім`я [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10.04.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.10.2023, у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Холіна А. Б. про зупинення провадження - відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.12.2023, в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О. В., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська А. С. про визнання заповіту недійсним - залишено без розгляду. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Палій А.В., заперечуючи щодо задоволення позовних вимог подала відзив на позову заяву, вказуючи на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Сторона позивачів вказуючи на погані відносини між братами [PERSON] та померлим [PERSON] , але при цьому саме брат померлого займався лікуванням [PERSON] , таким чином позивачі власно підтверджують ту обставину, що вони не займались лікуванням [PERSON] , не надавали останньому жодної матеріальної допомоги, а всім займався виключно рідний брат близнюк [PERSON] . Сторона відповідача наголошує на тому, що [PERSON] не займалася лікуванням [PERSON] Позивачі не цікавились померлим, а згадали лише після його смерті, коли настав час приймати спадщину. [PERSON] вирішив розпорядитись своїм майном на власний розсуд і заповісти його своєму рідному брату-близнюку, відповідачу по справі [PERSON] . Представником позивачів адвокатом Поздняковим П. В. до суду подано відповідь на відзив, відповідно до якої, представник вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Доводи сторони відповідача, що викладені у відзиві на позовну заяву вважає надуманими, необґрунтованими, не підтвердженими жодними доказами та такими, що ґрунтуються на припущеннях. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Палій А.В. подала до суду заперечення відповідно до яких, остання наполягає на позиції, викладеній у відзиві на позовну заяву. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська А.С. електронною поштою до суду подала пояснення. Відповідно до яких, остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Вказала, що у грудні 2021 року до нотаріуса звернувся [PERSON] на прохання свого брата-близнюка [PERSON] за консультацією для подальшого посвідчення заповіту від імені [PERSON] . В процесі консультації [PERSON] повідомив, що його брат-близнюк [PERSON] хворіє на онкологічне захворювання та проходить лікування в Київському міському клінічному онкологічному центрі за адресою: [ADDRESS] , тому для посвідчення заповіту, необхідно здійснити виїзд в лікарню. Враховуючи хворобу [PERSON] , було прийнято рішення звернутися до фахівця в галузі психіатрії для здійснення огляду та надання відповідного висновку щодо можливості усвідомлення значення своїх дій, прийняття рішення та вчинення нотаріальних дій. 29.12.2021 з 10:50 год. по 12:15 год. було проведено огляд [PERSON] фахівцем у галузі судово-психіатричної експертизи [PERSON] та складено Висновок спеціаліста в галузі судової психіатрії від 29.12.2021. За результатами якого, нотаріусу Чернявській А.С., повідомлено та надано Висновок про те, що [PERSON] знаходиться в стані, який дозволяє усвідомлювати значення своїх дій, приймати рішення, усвідомлено розпоряджатися своїм майном та вчиняти нотаріальні дії. 29.12.2021 після спілкування з [PERSON] , вислухавши його волевиявлення, що [PERSON] хоче заповісти своє майно своєму брату - близнюку [PERSON] . В подальшому [PERSON] ознайомився з текстом заповіту, прочитав його вголос та підписав заповіт власноруч в присутності нотаріуса. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Холін А.Б., позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Палій А.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О. В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чернявська А. С. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Письмові матеріали справи містять клопотання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чернявської А.С. про розгляд справи у її відсутність, проти прозову заперечує. На адресу Деснянського районного суду міста Києва від П`ятої Київської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника. Вислухавши вступне слово, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 04.01.2022, актовий запис № 210, [PERSON] [INFO] , помер [INFO] у віці 51 року (том 2 а.с. 10), після смерті якого відкрилась спадщина. 29.12.2021 [PERSON] звернувся із заявою до спеціаліста в галузі судової психіатрії [PERSON] для проведення огляду та надання відповіді на питання: чи страждає заявник на будь-які психічні розлади, якщо так, то на які саме? Чи може заявник за своїм психічним станом брати участь в юридичних діях , укладання правочинів? Для складання висновку [PERSON] надав дозвіл на користування будь-якою медичною документацією (Т. 2 а.с. 245). 29.12.2021 фахівець у галузі судово-психіатричної експертизи [PERSON] надав висновок спеціаліста (Т. 1 а.с.110-112). Відповідно до вказаного висновку, [PERSON] має намір скласти заповіт на ім`я свого брата [PERSON] і хоче мати результати огляду спеціаліста з приводу свого психічного стану, бо не виключає ситуації, в якій цей висновок може стати в нагоді. За результатами дослідження медичної документації, огляду [PERSON] та бесіди із ним, спеціаліст надав висновок про те, що [PERSON] внаслідок ракової та наркотичної медикаментозної інтоксикації має психічні розлади на рівні органічного астенічного розладу та легкого когнітивного органічного розладу. Виразність вищевказаних психічних розладів у [PERSON] така, що останній здатний за своїм психічним станом брати участь в юридичних діях, правочинах. 29.12.2021 [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А. С. та зареєстровано в реєстрі за №1110, відповідно до якого, спадкодавець все своє майно заповів [PERSON] (том 2 а.с. 13). [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] є рідними братами, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським відділом ЗАГ м. Києва від 27.01.1970, актовий запис № 175, та свідоцтвом про народження, виданим Дніпровським відділом ЗАГ м. Києва від 27.01.1970, актовий запис № 176 (том 2 а.с. 21). [PERSON] , [INFO] мав двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, виданим Відділом реєстрації громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 31.08.2001, актовий запис № 1200 та свідоцтво про народження, виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 11.07.2017, актовий запис № 1880 (том 1 а.с. 12, 14). За даними Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.09.2022 внесено відомості щодо кримінального провадження 12022100060001196 за заявою [PERSON] з приводу таємного викрадення [PERSON] майна у великому розмірі, яке належить малолітньому сину заявниці - [PERSON] (том 1 а.с. 15). Сторона позивача, звертаючись до суду із позовом про визнання заповіту недійсним посилається на ч. 1 ст. 225 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положення статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 2 ст. 1257ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до приписів статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України від 28 вересня 2016 року № 6-1531цс16, від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12 та у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 61-5896св18. На підтвердження позовних вимог, письмові матеріали справи містять висновок експертного дослідження №784 від 15.12.2022 (Т. 1 а.с. 199-202), відповідно до якого [PERSON] [INFO] , на період підписання заповіту 29.12.2021, виявляв ознаки психологічного розладу у вигляді Глибокої астенії внаслідок ранкової інтоксикації на тлі прийому наркотичних анальгетиків, який істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, обмежуючи цю здатність. Для встановлення ступеню психічних порушень у [PERSON] на період підписання заповіту 29.12.2021, необхідно в обов`язковому порядку проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в рамках ст. 255 ЦПК України. Проте, суд вказаний висновок не вважає належним та допустимим доказом, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 18.12.2019 по справі № 522/1029/18, оскільки наданий висновок експертного дослідження № 784 від 15.12.2022, не містить посилання, що останній підготовлений для подання до суду. Відповідно до письмових матеріалів справи, представник позивачів Поздняков П.В. звертався до суду із клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи Т. 1 а.с. 197-198). Відповідно до протоколу судового засідання від 07.03.2023 суд відклав розгляд вказаного клопотання до виступу сторін із вступним словом та проведення допиту заявлених свідків. Разом з тим, представник позивача [PERSON] - адвокат Холін А.Б. в судовому засіданні 12.09.2023 вказав, що клопотання про призначення посмертної судово - психіатричної експертизи не є актуальним, а відтак просив не розглядати. Натомість вказав, що після проведення відповідної експертизи у цивільній справі, що перебуває в провадженні Дніпровського районного суду міста Києва, ним буде заявлено клопотання про долучення такої експертизи до матеріалів даної цивільної справи. Отже, враховуючи висловлену позицію представником позивача [PERSON] - адвокатом Холіним А.Б. в судовому засіданні, питання щодо призначення судової-психіатричної експертизи судом не розглядалось. Представник позивача [PERSON] - адвокат Холін А.Б. подав висновок судово-психіатричної експертизи №1153 від 07.11.2023 (Т. 2 а.с. 228-231), відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у момент укладення заповіту від 29.12.2021 на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С. виявляв ознаки стану наркотичного сп`яніння на тлі вираженої астенії, соматогенно обумовленої (ракова інтоксикація) (МКХ-10:F11.0). [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] , у момент укладення заповіту від 29.12.2021 на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернявською А.С. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Палій А.В. вказаний висновок судово-психіатричної експертизи № 1153 від 07.11.2023 заперечувала. Вказала, що експерти не об`єктивно проводили експертизу. В медичній документації відсутні записи, що [PERSON] був у безпорадному стану. Експерти не надали чіткої відповіді щодо стану [PERSON] , а ознаки це лише припущення, а не чіткий стан особи, тому наголошують на тому, що стан [PERSON] який в нього був не є тим наркотичним сп`янінням, який включає свідомість. В медичній документації яка була надана для проведення експертизи не вбачається, що [PERSON] був абсолютно неспроможною особою яка в момент вчинення правочину не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. У висновку судово - психіатричної експертизи №1153 від 07.11.2023 на п`ятому аркуші вказано, що нібито експерт [PERSON] зазначав у своєму висновку, що у [PERSON] - апатія та седація, але в його висновку вказано інше, а саме те, що у [PERSON] апатія відсутня, є легка седація, виснажливість та помірно виражена астенізація. А також, у посмертній експертизі вказано, що нібито експерт [PERSON] зазначав у своєму висновку, що у [PERSON] - психомоторна загальмованість, але в його висновку вказано, що у [PERSON] психомоторна загальмованість в легко вираженому ступеню. Крім того, у експертизі вказано, що нібито експерт [PERSON] зазначав у своєму висновку, що у [PERSON] - порушення уваги, але в його висновку зазначено - порушення уваги в легко вираженому ступеню. Також у експертизі вказано, що нібито експерт [PERSON] зазначав, що у [PERSON] - зниження здатності логічно міркувати і критично оцінювати свої вчинки, але насправді у висновку написано, що - зниження здатності логічно та послідовно міркувати і критично оцінювати свої вчинки у [PERSON] відсутнє. Тому у зв`язку із зазначеним вище, наявні викривлення та неврахування експертами при складанні висновку посмертної експертизи результатів огляду [PERSON] . спеціалістом в області судово-психіатричної експертизи [PERSON] , який оглядав [PERSON] живим. Отже, у висновку судово - психіатричної експертизи №1153 від 07.11.2023 не встановлена абсолютна неспроможність [PERSON] в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, а відтак сторона відповідача вважає, що даний доказ не підтверджує позовних вимог позивачів, а тому слід відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, висновок судово-психіатричної експертизи № 1153 від 07.11.2023 наданий представником позивача [PERSON] - адвокатом Холіним А.Б. до уваги не приймає, оскільки в основу висновку покладені матеріали, в тому числі медична документація, яка за датою складена пізніше (15.12.2023), ніж дата складання самого висновку (07.11.2023) та копія матеріалів кримінального провадження № 12022100060001196 від 13.09.2022 з Печерського УП ГУНП у м. Києві, що не було предметом дослідження судом під час розгляду справи, що підтверджується письмовими матеріалами справи (Т. 2 а.с. 95, 145-149, 159, 167, 221). Суд звертає увагу на те, що на виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 07.03.2023, старшим слідчим, слідчого відділу Печерського У ГУНП у м. Києві Мінів Г.О. до суду надано медичну картку стаціонарного хворого № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , медичну картку амбулаторного хворого № 16436/21 на ім`я [PERSON] , медичну картку стаціонарного хворого № 21/1/2533 на ім`я [PERSON] , серед яких відсутні матеріали кримінального провадження № 12022100060001196 від 13.09.2022 з Печерського УП ГУНП у м. Києві. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] допитаних в судовому засіданні, суд до уваги не приймає, оскільки покази останніх зводились до наведення обставин в частині спілкування братів та їх взаємовідносин. Разом з тим, покази вказаних свідків не можуть бути доказами в розумінні ст. 77-80 ЦПК України та ч. 1 ст. 225 ЦК України, оскільки вказані свідки не спілкувались із померлим [PERSON] в день складання ним спірного правочину - заповіту. Свідок [PERSON] - хресний батько Гліба. Працював фельдшерем мав досвід медбрата. Після операції забрав [PERSON] до себе до дому, оскільки у квартирі нікого не було, а він потребував догляду. [PERSON] проживав у свідка з жовтня по грудень 2021, поки не почались нестерпні болі. Свідок, зателефонувавши лікарю в Феофанію, повідомив про стан [PERSON] , у зв`язку із чим, останнього направили в госпіс. За два дні до складання заповіту, [PERSON] подзвонив свідку та повідомив, що хоче скласти заповіт, запропонував скласти на свідка, проте останній відмовився. При розмові [PERSON] був нормальним, відповідав адекватно, але говорив дуже повільно. Свідок приїхав в лікарню до [PERSON] , коли заповіт вже був складений, у палаті знаходились нотаріус, фахівець у галузі судово-психіатричної експертизи, [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, сторона позивача всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала суду належні, достовірні та допустимі докази на підтвердження того, що [PERSON] під час складання заповіту 29.12.2021 був абсолютно неспроможний розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, а відтак позов є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed