Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька. Свій позов мотивувала тим, що 21.02.2018р. між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого 04.04.2018р. у них народилась донька - [PERSON] . [PERSON] до укладення їх шлюбу, перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 21.12.2009р. до 12.11.2012р.. У шлюбі [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився [PERSON] . Також позивачка зазначила, що 15.05.2022р. її повідомили, що чоловік - молодший сержант [PERSON] помер в населеному пункті в районі с. Малинівка Гуляйпільського району Запорізької області під час бойових дій, загинув у результаті танкового обстрілу, отримавши поранення несумісне з життям. При зверненні до нотаріуса матір померлого - [PERSON] було повідомлено відомості про коло спадкоємців станом на 01.07.2022р., а саме: [PERSON] - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину; [PERSON] - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину; [PERSON] , [INFO] - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України; [PERSON] , [INFO] - спадкоємець за законом, який прийняв спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України; [PERSON] , [INFO] - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України. Як на підставу звернення до суду позивачка зазначила, що [PERSON] за своє життя, в ході несення служби на передовій під час відбиття нападу з боку російської федерації на території України, в телефонній розмові з нею та матір`ю [PERSON] повідомив їм, що мав розмову по телефону з братом відповідачки [PERSON] , в ході якої останній зважаючи на обставини і можливість смерті [PERSON] вважав за необхідне повідомити секрет, який приховувався його родиною від [PERSON] , суть якого полягала в тому, що [PERSON] , [INFO] , не є його біологічним сином. Зміст даної розмови [PERSON] передав їй - своїй дружині та своїй матері, повідомивши, що в разі настання його смерті під час бойових дій, тягар доведення чи спростування цієї інформації про відсутність між ними кровного споріднення буде покладено на неї. У разі повернення його з війни він особисто планував встановити чи спростувати даний факт, але він отримав поранення несумісне з життям та помер, тим самим втративши об`єктивну можливість довести чи спростувати факт спорідненості з [PERSON] . Крім того, позивачка зазначила, що ані [PERSON] , ані його родичам включаючи її, як дружину, та матір [PERSON] , взагалі не було відомо, що [PERSON] був вказаний батьком у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] . Про даний факт стало відомо лише коли вони звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Померлий та його сім`я знали, що у [PERSON] народилася донька, але ні дати її народження, ні точного віку [PERSON] не було відомо. [PERSON] ніколи не пред`являла претензій до [PERSON] з приводу виконання будь-яких батьківських обов`язків відносно [PERSON] . Аналізуючи рішення суду від 30.10.2012р. про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] можна дійти висновку, що ні відповідач, ні позивач, не були присутні у судовому засіданні під час розгляду справи та винесення відповідного рішення про розірвання шлюбу. Також, як вбачається з цього рішення суду та копії позовної заяви від 11.09.2012р., [PERSON] виступала ініціатором розірвання шлюбу та повідомляла суд, що не проживає з [PERSON] «разом уже 3 роки», вказувала на припинення шлюбних відносин з грудня 2009 року, спільне господарство не ведеться, також [PERSON] не повідомила суд та [PERSON] про свою вагітність. Що свідчить про те, що [PERSON] не знав та не міг знати стосовно того, що він вказаний згідно закону батьком [PERSON] . Просила суд виключити відомості про [PERSON] , як батька, з актового запису №2 від 20 серпня 2009 року про народження [PERSON] , [INFO] ; виключити відомості про [PERSON] , як батька, з актового запису №05 від 15.11.2012 року про народження [PERSON] , [INFO] ; а також стягнути з відповідачки на її користь всі понесеній нею судові витрати (витрати на оплату судового збору та витрати на оплату правничої допомоги, витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи). Відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовною заявою повністю не згодна, вважає її необґрунтованою та безпідставною, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього. з поважних причин, інформації про запис батьком дитини. Позивачка на підтвердження даної гіпотези про те, що померлий [PERSON] за життя не знав, що він вказаний батьком дитини [PERSON] вказує: «Під час несення служби [PERSON] повідомив позивачу, що брат [PERSON] вирішив повідомити секрет який приховувався, суть якого полягала в тому, що [PERSON] не є його біологічним батьком. У разі повернення з війни він планував особисто встановити чи спростувати даний факт». Проте дана обставина не відповідає дійсності, факт такого змісту розмови може спростувати сам брат відповідачки. Також навіть якщо, суто теоретично припустити, що це правда, то зміст даної розмови не спростовує факту того, що [PERSON] не знав про те, що він записаний батьком дитини [PERSON] . Навпаки обставини по справі свідчать про те що, [PERSON] знав, що він вписаний батьком дитини [PERSON] . На момент його народження [INFO] він та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 лютого 2009 року, який був розірваний лише 30 жовтня 2012 року. Хоч з рішення суду і слідує, що шлюбні відносини припиненні з грудня 2009 року, але подружжя спілкувалось і до розірвання шлюбу, і після. За весь час до своєї смерті у [PERSON] не було жодних сумнівів, що [PERSON] його дитина, про що свідчить відсутність жодних активних дій для спростування даного факту шляхом запропонування [PERSON] пройти процедуру спростування батьківства (тест ДНК) або подання відповідного позову з проведенням судового молекулярно-генетичної експертизи для встановлення факту відсутності спорідненості між ним та дитиною. Всі ці обставини на її переконання свідчать про те, що спадкоємці намагаються створити «штучний» привід для розпочинання процесу розірвання кровної спорідненості між батьком, та як наслідок, виникнення обставин відсутності права на спадщину дітей спадкоємця та відповідно отримання більшої частки у праві спадкування. Також позивачка просить суд виключити відомості про [PERSON] , як батька з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , та зазначає, що [PERSON] не знав про факт вписування його як батька доньки [PERSON] . При цьому, не зазначаючи жодних доказів про протилежне. Єдине, що вказано, це те, що на момент розірвання шлюбу [PERSON] зазначала, що вони більше трьох років не проживають разом, не ведуть спільне господарство. Проте, потрібно розуміти, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відтак батько дитини [PERSON] мав розуміти, і розумів, що народжена дитина буде вписана, як його дитина. Більше того, брат відповідачки неодноразово питав [PERSON] чому він не бере участі у житті дітей, адже це його діти. Відтак, [PERSON] , знаючи про те, що його вписано батьком двох дітей, а саме: [PERSON] , [PERSON] , за життя не оспорював своє батьківство відносно двох дітей. Доводи позову щодо необізнаності [PERSON] про те, що він не є біологічним батьком сина та дочки відповідачки правового значення не мають. Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Позивачка надала відповідь на відзив та зазначила, що [PERSON] , дізнавшись про те. що він не є батьком [PERSON] , був фактично обмежений у захисті своїх прав через його конституційні обов`язки щодо захисту держави, забезпечення її безпеки. В міру своїх можливостей він повідомив свою дружину та матір, що в разі настання його смерті під час бойових дій, тягар доведення чи спростування інформації про відсутність кровного споріднення між ним та [PERSON] буде покладена на неї, а в разі повернення його з війни він особисто планував встановити чи спростувати даний факт. Про те, що він вказаний батьком у свідоцтві про народження [PERSON] не було відомо, як йому самому, так і всім його родичам, включаючи дружину та матір. Про даний факт стало відомо лише коли позивачка звернулася до нотаріуса. Сторона відповідача намагається спростувати факти, викладені в судовому рішенні, зокрема, факт припинення шлюбних відносин за три роки до розірвання шлюбу, який не потребує доведення, так як зафіксований в рішенні суду, яке не оскаржувалось відповідачкою ані в частині мотивів, ані в частині задоволених позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідачка протягом 10 років не зверталась до суду з вимогами до [PERSON] щодо утримання їх начебто спільної доньки, та не надає жодних доказів того, що він брав участь в утриманні чи вихованні доньки. [PERSON] не знав та навіть не здогадувався, що внесений до актового запису [PERSON] - як батько дитини. Протягом 4 років перебування в шлюбі позивач не була жодного разу свідком того, що [PERSON] вітав [PERSON] з днем народження чи з буть яким іншим святом, чи піклувався про її здоров`я, чи проявляв в будь-який інший спосіб зацікавленість дитиною та хоч якось виконував батьківські обов`язки стосовно доньки. Також [PERSON] не повідомляв будь-кого зі своїх родичів, включаючи магір, про те, що він є батьком [PERSON] . Вказані обставани свідчагь про те, що відповідачка знала, що він не є батьком дітей, тому не пред`являла претензій до виконання ним батьківських обов`язків. Проте зараз цинічно бажає нажитися на чужому горі, нехтуючи моральними та духовними цінностями. Також звертає увагу, що позовна заява про розірвання шлюбу підписана особисто відповідачкою, що є доказом автентичного викладення нею обставин. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того, позивачка [PERSON] допитана за її згодою як свідок пояснила суду, що з [PERSON] вона познайомилася в 2015 році, до 2017 року між ними були дружні відносини, вона знала, що він вже був одружений та в нього є дитина, казав, що до досягнення сином 1 року він їздив, навідував його. В 2017 році вони з [PERSON] одружилися, у них народилася донька, і вона жодного разу не бачила ніяких контактів з колишньою родиною, вони взагалі не підтримували зв`язок, не було будь-якого піклування щодо [PERSON] . Вона завжди знала, що в нього була колишня дружина й син [PERSON] . Також чоловік в військоматах завжди показував, крім їхньої спільної доньки [PERSON] , ще й сина [PERSON] . Якби він знав, що відповідачка й [PERSON] на нього записала, то він би обов`язково вказав би і її у військовий квиток. Коли він вже був на війні й в нього відбулася телефонна розмова з братом відповідачки, то він повідомив їй, що став сумніватися, що [PERSON] його син. На «поминках» чоловіка вона спитала в брата відповідачки про ту розмову, але він сказав: « Хай все залишиться між нами чоловіками». Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також відповідачка суду пояснила, що вони з [PERSON] жили однією сім`єю, в 2009 році народився [PERSON] , чоловік сам їздив оформляв свідоцтво про його народження, у нього не було сумнівів, що він вказаний батьком. До грудня 2009 року вони ще проживали разом, а потім [PERSON] просто приїздив до них, навідував її та дитину. Розлучилися вони 30.10.2012 року. [PERSON] народилася [INFO] , за тиждень до розірвання шлюбу. До цього [PERSON] бачив, що вона була вагітною, він не питав її чи це його дитина. На розірвання шлюбу вони прийшли в суд, написали заяви і розійшлися. [PERSON] не був проти того, що записаний батьком [PERSON] , дитину зареєстрували в сільській раді вже після розлучення. До [PERSON] він приїздив, привозив гроші. Після того як вона народилася, вони ще два місяці спілкувалися. На аліменти вона не подавала. Він знав, що не є біологічним батьком [PERSON] , але він казав: «Я тебе люблю, хай буде як є». [PERSON] він дуже любив, гуляв з ним, це було протягом трьох років його життя, а потім вони перестали спілкуватися. Допитана за її згодою як свідок третя особа [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , вона повністю підтримує заявлені позовні вимоги. У сина було два шлюба, перший шлюб з відповідачкою, з якою вони прожили близько пів року. Потім син ще рік допомагав їй, але в подальшому [PERSON] сказала, що не хоче спілкуватися. Потім вони розлучилися, про доньку навіть мови не йшло. Це вони вже дізналися, коли після загибелі сина оформляли у нотаріуса спадок і дізналися, що є троє дітей, не могли зрозуміти звідки ця третя дитина. Крім того, якби він знав про третю дитину, то він обов`язково записав би її у військовий квиток. Син, коли був на війні, звонив дуже рідко і одного разу він повідомив їй свої сумніви, що [PERSON] його син, а також сказав їй, що якщо з ним щось трапиться, то щоб вони довели чи це правда. Вона особисто з [PERSON] спілкувалася до 1 року, останній раз були у нього на день народження, коли йому виповнився 1 рік. Коли [PERSON] з [PERSON] розійшлися, то він заборонив їх спілкування. Вони фактично розірвали стосунки після досягнення [PERSON] 1 року, ще десь з пів року вони спілкувалися, на той період [PERSON] проживав у неї, був у сильному «запою». Між сином та [PERSON] не було вже ніяких відносин, [PERSON] не повідомляв її ні про те, що [PERSON] вагітна ( [PERSON] ), ні про її народження, він ніколи не приїздив до [PERSON] . Вона знала, що у [PERSON] народилася друга дитина, але, що [PERSON] записаний батьком він ніколи не казав. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідачка його рідна сестра. З [PERSON] вони разом навчалися, а потім він жив з його сестрою. Вони жили з батьками, коли сестра була вагітна другою дитиною, і у них в будинку вигоріла стеля, то [PERSON] приїхав до них і допомагав йому відремонтувати ту стелю, це було десь у жовтні. Він бачив, що [PERSON] вагітна. Хто записаний батьком [PERSON] він не цікавився. До [PERSON] [PERSON] відносився нормально. Ще після народження [PERSON] він хотів помиритися з [PERSON] . Коли [PERSON] був на війні, він зателефонував йому, проте за дітей вони взагалі не спілкувалися, балакали тільки за війну, він не повідомляв [PERSON] , що [PERSON] не його біологічний син. Позивачку він особисто не знає, перший раз побачив її на поминках, знає тільки, що вона [PERSON] і що в них дитина. Представники третіх осіб - Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Макаренко Н.О. - в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивачки та відповідачки, їх представників, третьої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 21 лютого 2018 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб (т.1 а.с.14). Від якого у них [INFO] народилась донька - [PERSON] (т.1 а.с.20). До укладення шлюбу з [PERSON] , [PERSON] з 21 грудня 2009 року перебував у шлюбі з [PERSON] (т.1 а.с.28), який рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №2/1620/974/2012 від 30 жовтня 2012 року було розірвано (рішення набрало законної сили 12.11.2012р.) - (т.1 а.с.29). У шлюбі [PERSON] та [PERSON] [INFO] народився [PERSON] (т.1 а.с.21). Також з витребуваного за клопотанням сторони позивача Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису № 05 від 15 листопада 2012р. про народження [PERSON] , [INFO] , судом встановлено, що відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , вказані за бажанням матері та у зв`язку з відсутністю його паспорта на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської облвсті від 30.10.2012 року, справа № 2/1620/974/2012, про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 12.11.2012р., при цьому зазначено, що відомості про громадянство та місце проживання батька відсутні (т.1 а.с.158-159). З відповіді [INFO] №7/670 від 30 січня 2024р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , під час уточнення облікових даних у четвертому відділі [INFO] у відомостях про сімейний стан та наявність неповнолітніх дітей вказав: «одружений [PERSON] , [INFO]., син [PERSON] , [INFO]., дочка [PERSON] , [INFO].» (т.2 а.с.83). [INFO] [PERSON] загинув в результаті танкового обстрілу, отримавши поранення несумісні з життям (а.с.15,16). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №163 Комунального закладу «Дніпровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради від 16.05.2022, [PERSON] [INFO] - помер [INFO] у державі Україна, Запорізької області, Гуляйпільського району, в населеному пункті в районі с. Малинівка під час бойових дій. Смерть настала внаслідок ушкодження внаслідок військових дій, передбачених законом, та воєнних операцій (т.1 а.с.17). Після смерті [PERSON] Приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Макаренко Н.О. 01.06.2022р. зареєстрована спадкова справа № 69334047 (т.1 а.с.19). Згідно довідки нотаріуса № 46/01-16 від 01.07.2022р. повідомлено відомості про коло спадкоємців станом на 01.07.2022р. (т.1 а.с.18): - [PERSON] - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину, - [PERSON] - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину, - [PERSON] [INFO] - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України, - [PERSON] [INFO] - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України, - [PERSON] [INFO] - спадкоємець за законом, яка прийняла спадщину згідно п.4 ст. 1268 ЦК України. Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, в тому числі ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (стаття 1). Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Визначення походження дитини, від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою визначено у ст. 122 Сімейного кодексу України. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Статтею 137 Сімейного кодексу України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини, зокрема частиною третьою вказаної статті встановлено, що якщо через поважні причини особа не знала про те, що буде записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. З аналізу вказаної статті вбачається, що оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини. Виходячи із загального правила про недопустимість оспорювання батьківства після смерті особи за інших обставин батьківство не може бути оспорено. Судом встановлено, що дитина - [PERSON] народився [INFO] в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с. 21, 28). Встановлено та не заперечувалось сторонами, що за життя [PERSON] , який помер [INFO] , знав про те, що записаний батьком [PERSON] , визнавав його за сина, повідомляв про своє батьківство відносно нього своїм близьким родичам, зокрема, матері та другій дружині, тривалий час спілкувався з ним, вказував його як сина у своїх облікових документах в [INFO] , з відповідним позовом про оспорювання батьківства не звертався. Ці обставини в ході судового розгляду ніким не оспорювалися, а також підтверджені в судовому засіданні як письмовими доказами, так і показами позивачки, відповідачки, третьої особи, свідка [PERSON] . Як роз`яснено в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (статті 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (стаття 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Отже, чинне законодавство надає право спадкоємцям оспорювати батьківство спадкодавця лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини, проте при розгляді даної справи законних підстав для оспорювання батьківства спадкодавця не встановлено, а згідно обставин справи [PERSON] та дитина [PERSON] є батьком і сином. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №639/8165/16-ц (провадження № 61-31332св18). Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] в частині оспорювання батьківства [PERSON] відносно дитини - [PERSON] , адже у позивачки в розумінні ст. 137 Сімейного кодексу України відсутнє право на пред`явлення даного позову. У зв`язку з цим, висновки судово-медичної генетичної експертизи в цій частині не мають правового значення для вирішення спору. Щодо позовних вимог в частині оспорювання батьківства [PERSON] відносно дитини - [PERSON] судом встановлені наступні обставини. Згідно частин 1, 2 статті 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно статті 136 Сімейного кодексу України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Аналіз норм статті 136 Сімейного кодексу України дає підстави для висновку, що підставою для оспорювання презумпції батьківства є невідповідність встановленого батьківства факту біологічного походження. Обов`язок довести відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною покладається на позивача, тобто на особу, що ініціювала позов. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною можливо будь-якими допустимими доказами, в тому числі висновками судово-медичної, генетичної чи імунологічної експертиз. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Статтею 137 Сімейного кодексу України визначено: якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред`явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці. Якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти. Як було встановлено судом, [PERSON] , батьком якої значиться [PERSON] , який помер [INFO] , народилася [INFO] . За життя [PERSON] з позовом до суду про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини [PERSON] не звертався. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської облвсті від 30 жовтня 2012 року по справа № 2/1620/974/2012, яке набрало законної сили 12 листопада 2012 року, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, шлюб між ними розірвано (т.1 а.с.29). В даному позові про розірвання шлюбу [PERSON] власноруч зазначила, що разом з [PERSON] проживали до грудня 2009 року, не проживають разом вже 3 роки, припинили шлюбні відносини з грудня 2009 року, ці ж обставини зазначені й у вищезазначеному рішенні суду щодо розірвання їх шлюбу (т.1 а.с.27,29). Як стверджує сторона позивача, [PERSON] за життя не було відомо про те, що він записаний батьком дитини, оскільки реєстрація народження дитини [PERSON] відбулася за заявою матері [PERSON] , відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , вказані за бажанням матері та у зв`язку з відсутністю його паспорта на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 30.10.2012 року, справа № 2/1620/974/2012, про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 12.11.2012р., при цьому зазначено, що відомості про громадянство та місце проживання батька відсутні (актовий запис про народження дитини - т.1 а.с.158-159). Крім того, з відповіді [INFO] №7/670 від 30 січня 2024р. встановлено, що [PERSON] під час уточнення своїх облікових даних у відомостях, зокрема, про неповнолітніх дітей вказавував лише сина [PERSON] , 2009 року народження, та дочку [PERSON] , [INFO] (т.2 а.с.83), а також сторона позивача зазначила, що якби [PERSON] знав про те, що він записаний ще й батьком [PERSON] , тобто, що він є батьком трьох дітей, то обов`язково скористався б правом на відстрочку від мобілізації. Також відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що будь-яких матеріальних претензій відносно утримання дитини вона до [PERSON] ніколи не пред`являла. З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що доводи сторони позивача щодо необізнанності [PERSON] про те, що він записаний батьком [PERSON] , стороною відповідача не спростовані, тому оспорювати факт батьківства [PERSON] щодо [PERSON] після його смерті вправі спадкоємці, визначені ч.3 ст.137 СК України, зокрема, дружина, яка в силу ст.1261 ЦК України належать до першої черги спадкоємців за законом (т.1 а.с.14,18). Згідно висновку експерта КЗ «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» № 1846-МГ від 23 жовтня 2023 року молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини [PERSON] серед досліджених локусів виявлені алелі, які не виявляються у припустимого батька, тобто отримані від іншого чоловіка. Таким чином встановлено, що померлий [PERSON] , [INFO] , не може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої громадянкою [PERSON] , [INFO] .. Тобто, батьківство померлого громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , виключається (т.2 а.с. 28-31). Враховуючи вищенаведене, позивачка наділена правом звернення до суду із вказаним позовними вимогами в частині оспорювання батьківства [PERSON] відносно дитини - [PERSON] , в зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи в разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Позивачка [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом понесла наступні судові витрати: на сплату судовго збору - 1984,80 грн. (квитанція від 04.11.2022р. - т.1 а.с.1), витрати на правничу допомогу - 15000,00 грн. (ордер, квитанція від 26.09.2022р., акт приймання-передачі наданої правничої допомоги №1 від 02.02.2024р. - т.2 а.с.87,88 (зв.бік),90), витрати на проведення судових медико-генетичних експертиз - 22907,54 грн. (квитанції - т.2 а.с.87(зв.бік),88,89,91,92), а всього на загальну суму - 39892,34 грн. З урахуванням задоволенних позовних вимог з відповідачки на користь позивачки на відшкодування судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню сума в розмірі 19946,17 грн. (39892,34 грн. : ). На підставі викладеного та

Outcome: partial