Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Надвірнянська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном, відшкодування матеріальної і моральної шкоди. В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником земельної ділянки і домоволодіння, які розташовані за адресою [ADDRESS] , що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 030640 від 27.07.2004, та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.01.2011, витягом про державну реєстрацію прав на домоволодіння від 11.01.2011. Її земельна ділянка межує із земельною ділянкою сина відповідача, [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] . Вже тривалий час, а саме з квітня 2014 року відповідач регулярно самовільно знищує або ламає межові знаки на її земельній ділянці, а також старається зробити все можливе, щоб спричинювати мені регулярні стреси, що стверджується копією її заяви від 22.12.2015. Також 04.11.2015 син відповідача, [PERSON] , подав до неї позов про усунення порушень права власності на землю. Позовними вимогами було те, щоб вона не чинила йому перешкод у встановленні твердої межі - бетонної огорожі по межі між сусідніми із її земельними ділянками. Рішенням Надвірнянського районного суду від 15.08.2018 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позовних вимог. Апеляційна інстанція 21.11.2018 залишила дане рішення суду без змін. Після цього відповідач знищив межові знаки на її земельній ділянці. Вона звернулася до ФОП [PERSON] , для відновлення і закріплення межових знаків на її земельній ділянці, який повідомляв відповідача про проведення робіт із закріпленням межових знаків меж її земельної ділянки в натурі за адресою, [ADDRESS] , що стверджується копіями повідомлень від 16.01.2020, 11.03.2020, 14.05.2020, 20.07.2020, 27.08.2020.Нею витрачено кошти на покупку конвертів і оплати для надсилання таких повідомлень відповідачу, що стверджується копіями фіскальних чеків від: 16.01.2020 на суму 18,00 грн.; 11.03.2020 на суму 17,00 грн.; 14.05.2020 на суму 17,00 грн.; 20.07.2020 на суму 17,00 грн.; 31.08.2020 на суму 17,00 грн. Також оплачено за геодезичні роботи ФОП [PERSON] на його рахунок кошти на суму 104,00 грн., що стверджується копіями квитанцій від 12.05.2015 на суму 100,00 грн. і 4,00 грн. 04.09.2020 на підставі її неодноразових звернень, земельна комісія Надвірнянської міської ради з сертифікованою організацією в присутності [PERSON] відновили межові знаки. Після цього, в лютому 2022 року на своїй земельній ділянці зі своєї сторони від межових знаків вона установила огорожу довжиною 9 метрів із запланованих 16,5 метрів. Після цього прийшов [PERSON] і завалив огорожу. Вона подзвонила в поліцію і поки вони приїхали, то [PERSON] втік геть. Також вночі того ж дня він повністю демонтував незавалену вдень огорожу. 23.02.2022 близько 12:00 год. [PERSON] пошкодив її огорожу, що стверджується копією протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.02.2022. Також 31.08.2022 відповідач самовільно, в супереч встановленому законом порядку, витягнув прути арматури та перемістив покрівельні матеріали (шифер), які були встановлені на межі її земельної ділянки, тим самим ліквідувавши межові знаки. Постановою засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Надвірнянської міської ради № 50/2022 від 21.10.2022 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 186 КУпАП, а саме, що він самовільно, в супереч встановленому законом порядку, витягнув прути арматури та перемістив покрівельні матеріали (шифер), які були встановлені на межі її земельної ділянки, тим самим ліквідувавши межові знаки, та накладено на нього адміністративне стягнення. Дана постанова не була оскаржена до виконавчого комітету Надвірнянської міської ради. 01.09.2022 близько 06:00 год., коли вона вийшла з будинку і почала наближаться до межі земельних ділянок, то почула, що біля неї щось упало важке. Однак на щастя вона не отримала удар у голову. Тоді вона побачила відповідача, який тоді сказав такі слова: «на жаль не попав». Пізніше вона побачила, що на землі лежав шифер, який у неї кинув відповідач, і його розміри становили 1,2 метри довжини і 0,4 метри ширини, що при попаданні в обличчя міг бути небезпечним для її життя і здоров`я. Після цього вона подзвонила на лінію «102» і звернулась із заявою в поліцію, що стверджується копією її заяви від 01.09.2022 та копією талона від 05.09.2022. В поліції їй пояснили, що даний спір можна вирішити тільки в судовому порядку. Також 29.10.2022 відповідач закидав камінням і землею 8 ям, які були викопані для встановлення стовпів огорожі, які були викопані 30.08.2022 на території її земельної ділянки. 31.10.2022 працівник поліції [PERSON] сказав їй, що він приїде на місце події і складе протокол на відповідача. 01.11.2022 дільничний приїхав на територію її земельної ділянки разом із відповідачем, відповідь була готова, розказав де має проходити межа, протокол писати не буде, так як не відновлені межові знаки. Їй знову необхідно відновлювати межі знаки. Згідно талону повідомлення єдиного обліку № 45 вона подала заяву в поліцію про те, що сусід [PERSON] в нетверезому стані завалив огорожу 9 метрів і демонтував її з межовими знаками, ображав нецензурними словами, погрожував фізичною розправою на словах, зареєстровано за № 6593 від 02.11.2022. Розмір завданої їй матеріальної шкоди складається із: 104,00 грн. - оплата за геодезичні роботи ФОПу [PERSON] ; 86,00 грн. - оплата за відправку рекомендованих листів відповідачу; 210 грн. - вартість 2 мішків цементу, які були необхідні для відновлення межових знаків, що стверджується накладною від 29.08.2022; 1900,00 грн. - знищені відповідачем більше ніж 100 кущів суниці садової Sandra, які вона замовила в газеті «Сільський вісник», яка має свій інтернет-сайт, після чого розсадила на грядці її земельної ділянки розміром 10x2,5 м., які родили смачні великі суниці; 980,00 грн. - знищені відповідачем 4 кущі аґрусу «Високий замок», що стверджується скріншотом з сайту «Агромаркет». Враховуючи все вище вказане, просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 3280,00 грн. Також зазначає, що протиправними діями відповідача їй було завдано також і моральну шкоду, яка виявилася у: сильному психологічному стресі, який вона отримала в результаті неправомірних дій відповідача, через те, що він постійно ламає і знищує межові знаки на її земельній ділянці, через що вона змушена звертатися в поліцію і в інші органи для захисту своїх інтересів. Також їй дотепер страшно згадувати момент, коли відповідач кинув у неї шифер, оскільки тоді вона вже подумки прощалася з життям, і вона не хоче щоб таке і дальше продовжувалось, оскільки відповідач і надалі вчиняє сварки і скандали. Також відповідач поламав кущі суниці, про які вона довго дбала і доглядала, та знищив 4 кущі агруса. Також відповідач знову і знову знищує межові знаки, які вона змушена постійно відновлювати. Також вона 5 разів повідомляла відповідача рекомендованими листами про те, що будуть встановлюватися межові знаки. Крім того вона змушена складати гроші з пенсії для того, щоб встановлювати огорожу, яку поламав відповідач, та заплатити робітникам, які зможуть викопати ями в кількості 8 штук, які засипав відповідач. Всі ці переживання призвели до того, що вона перенесла інсульт та витратила багато коштів на лікування, і потрібно ще невідомо скільки часу для відновлення і повернення до нормального життя. Враховуючи все вище наведене, просить стягнути з відповідача на її користь завдану їй моральну шкоду, яку она оцінює в розмірі 50000,00 грн. Короткий зміст заперечень відповідача: Від відповідача [PERSON] поступили письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що він заперечує проти обставин, викладених у позові [PERSON] . Так, він є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яку він купив у 2005 році в [PERSON] на підставі угоди купівлі продажу. У 2006 році він переоформив дану земельну ділянку на себе, та в тому ж році змінив цільове призначення з ведення сільського господарства на будівництво житлового будинку, на що є державний акт на землю, кадастровий номер 2624010100:03:001:0558. На момент купівлі земельної ділянки та до 2014 року на спільній межі з ділянкою [PERSON] була присутня огорожа (металеві стовпчики та металева сітка-рабиця). У 2014 на прохання [PERSON] спільними зусиллями стару огорожу було демонтовано та викопано траншею під нову огорожу. Роботи проводилися нею і чоловіком позивачки [PERSON] у присутності [PERSON] .. Траншею було викопано чітко на місці старої огорожі, тобто перед демонтажем огорожі було спочатку знято сітку та на місці існуючих стовпчиків було викопано траншею, а потім стовпчики демонтували. Роботи проводилися три дні в присутності позивачки і жодних заперечень чи претензій з її сторони не було. Коли настав момент монтажу огорожі та заливки бетону, [PERSON] раптово та безпричинно змінила свою думку та відмовилася продовжувати будівництво огорожі, і в подальшому перешкоджала закінчити йому роботи. Ним було запропоновано поставити стару огорожу на місце, де вона була демонтована, однак [PERSON] забрала сітку та стовпчики і відмовилася це робити. Зазначає, що з 2005 року до 2014 року жодних претензій стосовно спільної межі не було. Також в технічній документації [PERSON] , продавця земельної ділянки, є акт встановлення та погодження меж, де є підпис [PERSON] , який засвідчує погодження даної межі. Через деякий час [PERSON] запропонувала (без жодних на те пояснень та підстав) змістити межові знаки і, відповідно, їхню спільну межу в сторону його земельної ділянки приблизно на 1 метр та по всій довжині (приблизно 16 м2), на що отримала категоричну відмову. Неодноразово з його сторони були спроби порозумітися в даному питанні, однак щоразу умови, площа, конфігурація земельної ділянки, яку [PERSON] хотіла привласнити, збільшувалися. Також неодноразово, розуміючи, що траншея виказує реальне місце розміщення старої огорожі, позивачка намагалася її приховати та кілька разів засипала грунтом та камінням, після чого він був змушений її чистити. Також користуючись тим, що в будинку ще ніхто не проживає, і немає постійного нагляду, позивачкою було здійснено кілька спроб самовільно встановити огорожу на його земельній ділянці. У 2015 році [PERSON] подала позов до суду про усунення перешкод. З його боку було подано зустрічний позов, і одразу ж на другому чи третьому засіданні, розуміючи безперспективність цього кроку, позивачка забрала свою позовну заяву. У свою чергу, сподіваючись, що дане непорозуміння вдасться вирішити поза залом суду, він також забрав свій позов. Однак позивачка продовжувала свої спроби захопити частину його земельної ділянки, писала скарги на нього в землевпорядні організації і т.д. Розуміючи, що даний конфлікт сам собою не вирішиться, він був змушений зі свого боку знову подати позов з вимогою до [PERSON] не перешкоджати у встановленні огорожі. Під час судового розгляду були зроблені обміри обидвох земельних ділянок та встановлено, що накладка земельних ділянок складає площу менше 1м2 за рахунок: з його боку прямої спільної межі, а з боку [PERSON] - ледь ламаної. Неодноразово в залі суду ним пропонувалися мирові угоди, на які [PERSON] не погодилась. Суд не задовільнив його позовні вимоги з тих причин, що технічні документації на земельні ділянки як [PERSON] , так і [PERSON] виготовлені з помилками та мають неточності, і обидвом сторонам суд рекомендував звернутися до землевпорядних організацій і усунути дані недоліки. У 2019 році він звернувся до організації, яка повторно провела обміри його земельної ділянки та виготовила технічну документацію, яку він погодив з усіма межівниками, окрім [PERSON] , яка відмовилася погоджувати. Під час оформлення технічної документації виявилося, що земельна ділянка [PERSON] на публічній геодезичній карті якимось чином перемістилася в просторі, тобто змінилися її координати. На даний момент ділянка [PERSON] , по факту, накладається на його земельну ділянку приблизно на 1 метр по всій довжині, тобто так, як забагалось [PERSON] . Якщо ще в 2018 році, при розгляді справи в суді накладка складала менше 1 м2, то на даний час накладка складає вже порядком 21 м2, і ділянка перемістилася в його бік майже на метр по всій довжині. Виявилося, що в 2019 році ФОП [PERSON] , за заявою позивачки, вніс зміни в технічну документацію, а саме: змінив координати ділянки, які були внесені реєстратором на публічну карту. При зверненні до підприємця [PERSON] із запитанням навіщо він вніс зміни, він отримав відповідь, що земельна ділянка [PERSON] , ніби-то, виступає на тротуар, і вони змушені її змістити. Замість того, щоб впорядкувати контури ділянки, [PERSON] змістив її в сторону його земельної ділянки. На це порушення його прав одразу було направлено звернення до різних інстанцій про грубе порушення її права на землю. У відповідь він отримав банальні і некомпетентні відписки та небажання вирішити дану справу. Зазначає, що всі зміни до державного акту, які були замовлені [PERSON] та виконані ФОП [PERSON] , були зроблені з грубими порушеннями всіх норм, законів, правил, а саме: не було зроблено жодного погодження з межівниками, навмисне не були нанесені споруди, які знаходяться на земельній ділянці [PERSON] , тому що вони виходили б за її межі (частина гаражу знаходиться на суміжній земельній ділянці [PERSON] ), будинок позивачки, з порушеннями будівельних норм, розміщений впритул до межі [PERSON] Користуючись тим, що його ділянка з невідомих причин відсутня на публічній карті (що не відміняє його права на землю), позивачка терміново замовляє цю ж землевпорядну організацію (ФОП [PERSON] ) для виносу меж в натурі. У присутності земельної комісії міської ради та землевпорядника [PERSON] при винесенні меж в натурі було встановлено, що земельна ділянка [PERSON] частково накладається на його земельну ділянку, гараж [PERSON] частково знаходиться на земельній ділянці [PERSON] , відстань від житлового будинку [PERSON] до краю земельної ділянки [PERSON] , що не відповідає будівельним нормам. Окрім того було безліч помилок та неточностей в обмірах сторін та геометрії ділянки. Комісією рекомендовано [PERSON] звернутися в землевпорядну організацію для впорядкування меж її земельної ділянки. Після цього [PERSON] , зрозумівши безвихідність своєї ситуації, виготовила нову технічну документацію, в якій вказала вже іншу площу ділянки, яка є суттєво більшою, ніж вона була до того, але їхню спільну межу знову залишила без змін, тобто не полишила свого бажання захопити частину його земельної ділянки. Ним така технічна документація не була погоджена. Окрім нього ще двоє межівників ( [PERSON] та [PERSON] ) не погодили цю технічну документацію, бо по факту вона захоплює їхні частини земельних ділянок також. Після цього [PERSON] звернулася до міської ради, а саме до земельної комісії, із заявою про погодження її технічної документації без присутності межівників. Декілька разів він та межівник [PERSON] брали участь в даній комісії та доводили свою позицію. Земельна комісія, чітко розуміючи суть справи, відмовилась погодити технічну документацію [PERSON] , після чого позивачка не полишила своїх спроб встановити межу ще декілька разів. Зазначає, що жодної вини його батька [PERSON] в даній справі немає. Він, не піддаючись на провокації та образи позивачки, захищав їхні права. Короткий зміст відповіді на відзив: Від позивача [PERSON] поступила письмова відповідь на відзив, в якій зазначено, що вона не погоджується з обставинами, викладеними у письмових запереченнях відповідача [PERSON] . Так, у своїй заяві від 30.06.2023 [PERSON] частково порушив питання, які вже були предметом в іншій справі 348/2136/15-ц. У згаданій справі [PERSON] просив суд зобов`язати її не чинити йому перешкоди у встановленні твердої межі - бетонної огорожі. Надвірнянським районним судом відмовлено [PERSON] в задоволені позову. Із даного рішення вбачається, що фактичне користування нею земельною ділянкою відповідає технічній документації і землеустрою, металеві межові знаки встановлені згідно правовстановлюючих документів. Її технічна документація внесена до публічної кадастрової карти. Також встановлено,\~що при\~розробці технічної\~документації [PERSON] \~землевпорядна організація\~повинна була\~прив`язатися до\~вже існуючої\~межі,\~яка внесена\~до публічно кадастрової карти, проте не зробила цього. Ще в той час [PERSON] викопав траншеї так, як йому захотілося, така межа не відповідає жодній технічній документації, що сам і підтвердив, і вважав, що межу слід посунути на 50 см в бік її будинку. Проте [PERSON] приховано той факт, що на земельній ділянці, яку він придбав у попередньої власниці [PERSON] , був накладений сервітут, і відповідні межі земельної ділянки та сервітут були нею погоджені як суміжним землекористувачем. Проте при зміні цільового призначення земельної ділянки у 2006 році та виготовленні нового державного акту ні відмітки про земельний сервітут ні дійсних меж у акті не має. Державний акт [PERSON] зовсім не відповідає тому, який був погоджений із суміжними землекористувачами. Таким чином [PERSON] і сам не заперечував, що чинив їй перешкоди у встановленні огорожі та твердої межі згідно діючих правовстановлюючих документів. Також земельно-технічною експертизою було встановлено, що в державному акті на право власності на землю [PERSON] є технічні помилки саме що стосуються межі між нею та [PERSON] . Після винесення даного судового рішення вона звернулася до землевпорядної організації з метою усунення технічних помилок, та внесла правки в існуючу документацію. Також повторно було встановлено межові знаки згідно документації. Проте [PERSON] , не виправивши технічні помилки в свою технічну документацію, і надалі не погоджується із встановленими знакам, та надалі вважає, що межу слід посунути згідно його технічної документації. Враховуючи те, що відповідач не привів свою технічну документацію в порядок, і те, що землевпорядна організація не взяла до уваги межі вже існуючої в публічно кадастровій карті, виникла накладка земельних ділянок, що відповідач називає рейдерським захватом. Окрім того, після відмови [PERSON] в задоволенні позовних вимог, 18.04.2019 останній розчистив забитоновану нею траншею, чого і сам не заперечує у своїй заяві, накидав каміння з землею на грядку із полуницею, розчистив коріння аґрусу від землі, в результаті чого кущі засохли. В подальшому у 2020 рокі [PERSON] забетонував стовп висотою 2 м. на її земельній ділянці, тобто дальше наполягаючи, що межові знаки слід посунути в бік її земельної ділянки. В той час у неї була травма (перелом) руки. Відповідач, встановивши стовп, пригрозив їй, що зламає і другу руку, якщо зачеплять стовп. В подальшому дві доби відповідач сторожив стовп, щоб його не зруйнували. Відновлення межових знаків відбувалося 04.09.2020 у присутності відповідача, про що [PERSON] був попередньо повідомлений 5 разів. При відновленні межових знаків ніяких заперечень зі сторони відповідачів не було. Відповідно до листа Головного управління держгеокадастру в Івано-Франківській області від 27.05.2020, земельна ділянка [PERSON] не внесена до публічної кадастрової карти, і внесення її можливе після встановлення меж земельної ділянки в натурі. Таким чином вона має всю необхідну документацію на право власності на земельну ділянку, яка ніким не оспорювалася і не скасовувалася, межові знаки повторно відновлені згідно діючої технічної документації, а тому має повне право на встановлення межових знаків по встановленій межі. Короткий зміст заперечень на відповідь позивача: Від представника відповідачів-адвоката Гуменюка Б.С. поступили письмові пояснення на відповідь позивача на відзив, в якій зазначено, що відповідачі не погоджуються з обставинами, викладеними позивачем у письмовій відповіді на відзив.Зазначають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які би свідчили про те, що відповідачі перешкоджають користуватися її майном, а саме земельною ділянкою. Докази надані позивачкою не є належними та допустимими, та не вказують на те, що відповідачі саме на земельній ділянці позивачки вчиняють їй перешкоди в користуванні її земельною ділянкою.Також позивач не надала технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у якій би були погоджені межі земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами, не надала доказів її звернення до Надвірнянської міської ради з приводу врегулювання спору щодо межі земельної ділянки між позивачем та відповідачами, та орган місцевого самоврядування прийняв будь-яке рішення з цього приводу, та погоджувалися межі земельної ділянки., немає доказів про те, що земельна комісія Надвірнянської міської ради погоджувала межі між земельними ділянками. Крім того позивачкою не надано належних розрахункових документів на придбання нею 10 кущів суниці садової Sandra вартістю 1900 грн., та 4 - кущів аґрусу «Високий замок» варістю 980,00 грн.та належних доказів оплати 104 грн. за геодезичні роботи ФОП [PERSON] , а квитанції щодо оплати за відправку рекомендованих листів не вказують, які саме листи позивачкою направлялись відповідачуа також квитанція про придбання двох мішків цементу не вказує на те, що саме цей цемент використовувався позивачкою для відновлення межових знаків. Також вважають безпідставними вимоги про завдану позивачу моральну шкоду в розмірі 50000 грн. так як на підтвердження заявлених вимог позивач: не конкретизувала та не обґрунтувала в чому полягає ця моральна шкода; належними та допустимими доказами не довела наявності моральної шкоди; не зазначила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, як і не надала таких доказів; не довела наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; не обґрунтувала і не доказала наявності вини відповідача в заподіянні шкоди., також позивачем не надано належних та допустимих доказів, які би свідчили про наявність сервітуту. Короткий зміст письмових пояснень третьої особи. Від представника третьої особи Надвірнянської міської ради поступила письмові пояснення, в яких зазначено, що матеріальною підставою залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, є обґрунтоване припущення, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною у справі. Судове рішення може вплинути на права або обов`язки третьої особи, якщо між цією особою і стороною, на боці якої вона бере участь у справі, існують певні правовідносини (права та обов`язки), які за наслідками вирішення справи можуть змінитися або припинитися, або якщо на підставі рішення суду між стороною і третьою особою виникнуть нові правовідносини (права і обов`язки). Як вбачається із позовної заяви, земельна ділянка по [ADDRESS] , знаходиться у приватній власності позивача, є сформованою та присвоєно кадастровий номер. Аналогічно земельна ділянка по [ADDRESS] , знаходиться у приватній власності відповідача. Таким чином рішення суду у даній справі не впливатиме на права та законні інтереси Надвірнянської міської ради, адже власники земельних ділянок користуються земельними ділянками на приватної власності. На підставі наведеного зазначає, що Надвірнянська міська рада у вирішенні даного спору покладаться на розсуд суду. Стислий виклад позицій сторін: Позивач та\~її представник\~в судовому\~засіданні позовні\~вимоги підтримали\~повністю з\~підстав,\~зазначених в\~позовній заяві.\~Просили суд\~ухвалити рішення,\~яким зобов`язати\~відповідачів не\~чинити позивачу\~перешкод у\~встановленні огорожі\~на її\~земельній ділянці\~по межі\~між земельними\~ділянками,\~які розташовані\~за адресами:\~ [ADDRESS] ,\~і [ADDRESS] . Також просили стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження її майна в розмірі 3280,00 грн., та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав з підстав, зазначених у письмових запереннях відповідача [PERSON] та його пимьмових поясненнях. Просив суд ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Надвірнянська міська рада, про усунення\~перешкод у\~користуванні майном,\~відшкодування матеріальної\~і моральної\~шкоди, відмовити повністю. Представник третьої особи Надвірнянської міської ради в судове засідання не з`явився, однак від неї поступила письмова заява, в якій просить справу розглядати у відсутності представника міської ради, у вирішенні даного спору покладаться на розсуд суду. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.06.2023 по даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 05.10.2023 по даній справі залучено в якості співвідповідача [PERSON] . Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.12.2023 по даній справі закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки і домоволодіння, які розташовані за адресою [ADDRESS] , що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 030640 від 27.07.2004, та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.01.2011, витягом про державну реєстрацію прав на домоволодіння від 11.01.2011. (а.с. 6, 7). Як вбачається з повідомлення Головногоуправління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 27.05.2020 на звернення позивача [PERSON] , за результатами розгляду звернення встановлено, згідно з відомостями з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,0548 га для будівницва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, яка розташована по [ADDRESS] (кадастровий номер 2624010100:06:001:0005), перебуває у власності [PERSON] . На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок та господарські споруди. Крім того встановлено, що суміжна земельна ділянка площею 0,0979 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по [ADDRESS] , набута у власність гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.07.2006. В подальшому рішенням Надвірнянської міської ради від 27.07.2006 № 214-ІV/2006 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки на [ADDRESS] », гр. [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки по [ADDRESS] , - для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На замовлення гр. [PERSON] виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення, який отримав позитивні висновки Надвірнянського районного відділу Головного управління земельних ресурсів, Управління охорони навколишнього природного середовища в Івано-Франківській області, Надвірнянської районної СЕС, Головного архітектора виконавчого комітету Надвірнянської міської ради. Проект землеустрою отримав позитивний висновок державної експертизи обласного головного управління земельних ресурсів Держкомзему України від 20.04.2007 № 1166/П. Вказаний проект землеустрою затверджений рішенням Надвірнянської міської ради від 30.05.2007 № 776-ХІІІ/2007, яким змінено цільове призначення з - «для ведення особистого селянського господарства» на «для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд». Однак відомості про вище вказану земельну ділянку гр. [PERSON] не внесено до Державного земельного кадастру. Конфігурація та довжини ліній вказані в державному акті до зміни цільового призначення та вказані в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки по зміні цільового призначення відповідають один одному. Одночасно встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо проходження меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). [PERSON] звертався до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належною йому земельною ділянкою. В ході судового розгляду було призначено та проведено судову земельну будівельно-технічну експертизу, за результатами якої встановлено наявність технічної помилки накладення меж земельних ділянок згідно з державними актами на право власності. За результатами судового розгляду гр. [PERSON] було відмовлено в задоволенні позову. Враховуючи те, що відомості про межі земельної ділянки, яка переб власності [PERSON] , не внесено до Державного земельного кадастру, встановити наявність чи відсутність перетинів меж між належними [PERSON] та [PERSON] земельними ділянками можливо після здійснення робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Здійснення геодезичних робіт з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками не відноситься до повноважень Головного управління. Враховуючи вище викладене, з метою вирішення порушених у зверненні питань необхідно провести роботи по винесенню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), у разі не усунення спірного питання щодо проходження межі, питання може бути вирішено виключно в судовому порядку згідно ст. 158 ЗК України. Позивач [PERSON] зверталась до ФОП « [PERSON] » для відновлення і закріплення межових знаків на її земельній ділянці, який повідомляв відповідача про проведення робіт із закріпленням межових знаків меж її земельної ділянки в натурі за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копіями повідомлень від 16.01.2020, 11.03.2020, 14.05.2020, 20.07.2020, 27.08.2020 (а.с. 15-25). Постановою засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Надвірнянської міської ради № 50/2022 від 21.10.2022 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 186 КУпАП, а саме, що він самовільно, в супереч встановленому законом порядку витягнув прути арматури та перемістив покрівельні матеріали (шифер), які були встановлені на межі моєї земельної ділянки, тим самим ліквідувавши межові знаки, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді попередження (а.с. 38). Позивач неодноразово зверталась до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області з приводу конфліктних ситуацій, що мали місце між нею та відповідачами, що підтверджується копією протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.02.2022; копією її заяви від 01.09.2022, та копіями талонів від 05.09.2022 та від 02.11.2022 (а.с. 27, 30-32). З відповідей Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області на дані звернення вбчається, що заявниці рекомендовано звернутись в суд для вирішення цивільно-правових відносин (а.с. 33). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Згідно з частинами першою та другою статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (стаття 107 ЗК України). Відповідно до статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Згідно з матеріалами справи між сторонами існує тривалий спір щодо меж земельних ділянок, які належать їм на праві приватної власності та встановлення огорожі на межі. Як позивач так і відповідач неодноразово ініціювала судові справи щодо цих земельних ділянок в тому числі усунення перешкод у встановленні огорожі. Судом встановлено що [PERSON] звертався до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні належною йому земельною ділянкою. Рішенням суду в задоволені позову [PERSON] відмовлено, рішення вступило в закону силу. В ході судового розгляду було призначено та проведено судову земельну будівельно-технічну експертизу, за результатами якої встановлено наявність технічної помилки накладення меж земельних ділянок згідно з державними актами на право власності. Враховуючи те, що відомості про межі земельної ділянки, яка переб власності [PERSON] , не внесено до Державного земельного кадастру, встановити наявність чи відсутність перетинів меж між належними [PERSON] та [PERSON] земельними ділянками можливо після здійснення робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Позивач [PERSON] звертаючись до суду посилалась на те, що після рішення суду відповідач знищив межові знаки та 04.09.2020 на підставі її неодноразових звернень, земельна комісія Надвірнянської міської ради з сертифікованою організацією в присутності [PERSON] відновили межові знаки. Крім того зазначила, що відповідач 23.02.2022 пошкодив її огорожу та 31.08.2022 самовільно витягнув прути арматури та перемістив покрівельні матеріали шифер, які були встановлені на межі її земельної ділянки, тим самим ліквідувавши межові знаки, та закидав камінням і землею 8 ям, які були викопані для встановлення стовпів огорожі. Такими неправомірними діями завдав їй матеріальну шкоду в сумі 3280 грн. та моральну шкоду в сумі 50000 грн. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін. Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами факт відновлення меж, а повідомлення ФОП [PERSON] про проведення робіт із закріплення межових знаків в натурі від 16.01.2020, 11.03.2020, 14.05.2020, 20.07.2020, 27.08.2020, не є належним доказом у справі щодо підтвердження порушення відповідачем межі між належними сторонам земельними ділянками. Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення її права, яке, на думку цієї особи, полягає у позбавленні її частини земельної ділянки діями відповідача щодо знесення покладеного паркану з порушенням межі між належними сторонам земельними ділянками. Постановою адміністративної комісії від 21.10.2022 у справі за № 50/2022, в діях відповідача [PERSON] , який 31.08.2022 самовільно, всупереч встановленому законом порядку, витягнув прути арматури та перемістив покрівельні матеріали, які встановлені на межу земельної ділянки, визнано його вину та склад адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 186 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Докази оскарження вказаної постанови відсутні в матеріалах справи, однак у зв`язку з цим слід зауважити, що законодавцем закріплено право особи на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, проте відсутність реалізації такого права не означає визнання особою своєї вини в правопорушенні. Отже позивачем не доведено належними і допустимими доказами порушення відповідачем її права на землю та чинення перешкод відповідачами у встановленні огорожі. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність В даній справі позивач [PERSON] звернулася до суду за захистом свого права як власника майна, у відповідності до положень статті 391 Цивільного кодексу України. Тлумачення наведеної норми права свідчить, що негаторний позов це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка неправомірно перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Тому для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2021 року у справі № 947/30277/19 (провадження № 61-12547св21) вказано, що «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю». Умовою задоволення негаторного позову позивача є встановлення судом факту протиправності дій відповідача. Проте, у даній справі всупереч наведеним нормам чинного процесуального законодавства, позивачем не надано доказів, які б відповідали вимогам щодо їх належності, допустимості та достатності, а також однозначно свідчили про порушення саме відповідачами її прав щодо користування межею та встановлення паркану і його знищення відповідачем. У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~вказано, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 23.02.2022, відповідно якого позивач звернулась до Надвірнянського відділу поліції із зазначення обставин неправомірних дій, зокрема 23.02.29022 близько 12 год. сусід [PERSON] , перебуваючи у п`яному вигляді, ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та повалив паркан заявниці, а також талон повідомлення єдиного обліку № 39 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінального правопорушення, згідно якого [PERSON] звернулась із заявою по факту конфлікту із [PERSON] через спір на земельній ділянці від 05.09.2022, та талон повідомлення єдиного обліку № 45 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінального правопорушення, згідно якого сусід [PERSON] завалив огорожу 9 метрів, демонтував її разом з межовими знаками від 02.11.2022, не є належними доказами на підтвердження факту об`єктивно існуючих неправомірних перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей, перешкод у встановленні паркану з боку сусідів, завдання матеріального збитку, так як підтверджують тільки факт звернення позивача до правоохоронних органів. Отже суд не бере до уваги надані позивачем докази, оскільки такі не встановлюють і не підтверджують як наявність факту порушення меж земельних ділянок та чинення перешкод у встановленні паркану. Крім заявленої вимоги про зобов`язання не чинити перешкоди у встановлені огорожі на її земельній ділянці по межі, позивач заявила позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження майна, в сумі 3280 грн., та моральної шкоди в розмірі 50000 грн. Зазначені позовні вимоги є похідними від вимог про зобов`язання не чинити перешкоди у встановлені огорожі на її земельній ділянці по межі. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вказано, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Оцінюючи в сукупності надані докази суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами факту протиправності дій відповідачів, та відповідно завдання матеріальної шкоди і спричинення моральної шкоди. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. Щодо розподілу судових витрат: Згідно ч.ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, тому понесені позивачем судові витрати необхідно покласти на неї. Висновки суду: Враховуючи встановленні обставини суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами у відповідності до вимог статей 77-78, 81 ЦПК України наявності порушень\~її права\~з боку\~відповідачів.\~На підставі\~наведеного суд\~вважає,\~що в\~задоволенні позовних\~вимог позивача\~про усунення\~перешкод у\~користуванні майном\~та стягнення\~матеріальної і\~моральної шкоди необхідно відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові, понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи, необхідно покласти на позивача. На підставі ст.ст. 15, 16, 319, 391, 1166 ЦК України, ст.ст. 91, 103, 107, 108, 152 ЗК України,

Outcome: dismissed