Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

23.01.2024 позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 6000 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . У даному шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час зареєстровані та проживають разом із нею. Відповідач аліментів на утримання дітей не платить, жодної допомоги не надає і ніяким чином не приймає участі у їхньому вихованні. Старший син [PERSON] , є дитиною з інвалідністю, тому йому необхідно систематично проходити медичні обстеження та лікування, що призводить до додаткових витрат на його утримання, відновну терапію, профілактичні заходи та медичне спостереження 2 рази в рік у Тернопільській міській дитячій комунальній лікарні. Також було проведено слухопротезування та кохлеарна імплантація у місті Києві в ДУ "Інститут отоларингології ім. проф. О.С.Коломійченка НАМН України". Вказані обставини дають підстави вважати, що у зв`язку зі станом здоров`я дитина потребує додаткових витрат на медичні обстеження та лікування, зокрема дороговартісним є переїзд з м. Тернополя до м. Києва, ночівля там та витрати на обстеження. На даний час, вона перебуває у відпустці по догляду за дітьми до досягнення кожною з них трьохрічного віку, а тому позбавлена можливості працювати та отримувати дохід. Усі витрати на дітей вона покриває за рахунок соціальної допомоги та власних заощаджень. Відповідач у добровільному порядку не надав та не надає будь-якої допомоги на утримання дітей. З огляду на те, що її дохід, не може покрити всіх потреб дітей, вона не має можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дітей, розвиток творчих та пізнавальних здібностей їхніх уподобань, розвиток обдарувань, додаткових занять, оплати за харчування та одягу для них. Крім того, вона самостійно забезпечує духовний та фізичний розвиток дітей і несе усі загальні витрати, що полягають у придбанні продуктів харчування, медикаментів на поточне лікування дітей, одягу та взуття, засобів гігієни, витрати на харчування дітей та інше. Тому, вважає за доцільне стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.01.2024 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подавши попередньо суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був неодноразово повідомлений, шляхом направлення рекомендованого повідомлення за адресою місця реєстрації. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяви про відкладення та відзив на позов не подавав. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки заперечень проти заочного розгляду справи позивач не висловлювала. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що cторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.06.2020, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 20.06.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.09.2020 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.09.2022. Позивач разом з дітьми зареєстровані та проживають по [ADDRESS] , що стверджується Довідками про реєстрацію місця проживання особи. Старший син сторін спору, [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю. Так, із медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років, виданого Тернопільською міською дитячою комунальною лікарнею, вбачається, що малолітньому [PERSON] встановлений діагноз нейросенсорна втрата слуху V ст., двостороння, глухота (двобічне зниження слуху в зоні мовних частот понад 70 дБ (Н90.3), а також у нього присутня затримка мовного розвитку. Йому необхідно систематично проходити медичні обстеження та лікування, відновну терапію, профілактичні заходи та медичне спостереження 2 рази в рік у Тернопільській міській дитячій комунальній лікарні. Також було проведено слухопротезування та кохлеарна імплантація у місті Києві в ДУ "Інститут отоларингології ім. проф. О.С.Коломійченка НАМН України". Відповідно до зазначеного діагнозу, для нормального природного розвитку дитині були придбані завушні слухові апарати, які разом із комплектуючими вартували 111138,00 гривень, що стверджується замовленням покупця №9547 від 18.10.2022. Вищевикладені відомості підтверджуються копією медичного висновку №17 про дитину-інваліда віком до 18 років від 31 січня 2023 року, копією посвідчення виданого УСП Тернопільської міської ради серії [NUMBER] від 23 лютого 2023 року, копією індивідуальної програми реабілітації інваліда №17 вікової категорії від 0 до 18 років від 10 січня 2023 року, копією консультативного висновку спеціаліста від 30.09.2022 року, копією консультативного висновку спеціаліста від 18.10.2022 року, копією консультативного висновку спеціаліста від 07.02.2023, копією консультативного висновку спеціаліста від 01.03.2023, копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого №ІХ-2308144937 від 21.08.2023. Позивачка вказує на те, що деякі обстеження доводиться проходити у м. Києві та м. Львові, тому вона вимушена витрачати значну суму коштів на проїзд у зазначенні міста, а саме у період з жовтня 2022 року по листопад 2023 року було витрачено 9 185 гривень 97 копійок сплаченої вартості на проїзд в зазначені міста, що підтверджується копією посадочного документу для проїзду від 07.10.2022 року №Y1Е269UЕ-CJZTTYVU-0001, копією посадочного документу для проїзду від 07.10.2022 року №FWAD786B-193LKGFX-0001, копією посадочного документу для проїзду від 19.10.2022 року № EQH9AR2L-RQC238М2-0001, копією посадочного документу для проїзду від 19.10.2022 року № Q674Z76V-C8TZNR5U-0001, копією посадочного документу для проїзду від 25.01.2023 року №8WLVJLK2-DMOCWG6A-0001, копією посадочного документу для проїзду від 25.01.2023 року №AFNM8X88-0001, копією посадочного документу для проїзду від 25.01.2023 року №WM3ZD7T1-R0172FСМ-0001, копією посадочного документу для проїзду від 25.01.2023 року №S8L8I7KP-SW50L36C-0001, копією посадочного документу для проїзду від 20.02.2023 №9Т6J3UWH-1RBD11QU-0001, копією посадочного документу для проїзду від 20.02.2023 року №KNDY12JF-4MEECU02-0001, копією посадочного документу для проїзду від 20.02.2023 року №009LS5W5-06ZBQ35E-0001, копією посадочного документу для проїзду від 20.02.2023 року №PJRGG75L-7X96SX90-0001, копією посадочного документу для проїзду від 12.08.2023 року №ЕА2В45В7-59472D5Е-0001, копією посадочного документу для проїзду від 12.08.2023 року №8А7В45В7-43АВ2FАЕ-0001 та копіями аналогічних посадочних документів, що додаються до матеріалів даної позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з`явився та будь-яких доводів на спростування тверджень позивача суду не подав. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2024 року для дітей віком до 6 років становить - 2563 гривні. Проте, у кожному конкретному випадку суд визначає розмір аліментів, виходячи із віку та потреб дітей сторін, а також фізичних та матеріальних можливостей батьків щодо утримання своїх дітей. Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо порядку, способу та розміру сплати аліментів на утримання їхніх дітей. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом із цим, позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності у відповідача постійного місця роботи та розміру доходів, що дозволяли б сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі, саме 6000 гривень, на кожну дитину. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітніх дітей сторін на рівень життя, достатній для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, суд доходить висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, а тому із відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 3000 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. При вирішення питання щодо визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню із відповідача в користь позивача суд враховує стан здоров`я [PERSON] , [INFO] , однак зазначає, що відповідно до положень ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: partial