Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 24\~961,56 грн. інфляційних витрат та 4\~990,45 грн. річних за період з 22.02.2022 по 12.01.2024 за невиконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2021 у справі №161/11887/21 про стягнення з відповідача заборгованості. 15.01.2024 було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.8 ст.\~128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України\~відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подав. Також, до суду не надходило\~клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно електронного сайту Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про наявність справи у суді, але вони результатів не дали. Відповідно до\~ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У суду є підстави для ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2021, яке залишене без змін постановою Волинського апеляційного суду від 21.02.2022, у справі №161/11887/21 стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «Юнівес» страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 88\~000,00 грн. (а.с. 9-13). Рішення суду набрало законної сили 21.02.2022. Позивач стверджує, що на даний час відповідачем рішення суду виконане частково у сумі 1\~500,00 грн., решта стягнутої рішенням суду заборгованості не сплачено. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами законодавства. Згідно\~з ч. 1 ст.18\~ч.1\~ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всі органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Приписи частини другої\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання\~статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер. Тому 3% річних не є неустойкою у розумінні\~статті 549 ЦК України. За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені\~статтею 625 ЦК. Правомірність застосування\~ст.625 ЦК України\~в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена, також, у постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018р., № 463/4711/15 від 04.07.2018р., № 703/4704/15-ц від 28.02.2018р., № 361/7939/2015-ц від 06.08.2018р. Суд виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, тому позивач вправ вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем заборгованість відповідачів за невиконання зобов`язання, встановленого рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2021, складає 24\~961,56\~грн.\~інфляційних витрат\~та 4\~990,45\~грн.\~річних за\~період з\~22.02.2022\~по 12.01.2024. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, оскільки відповідачем не було виконано належним чином зобов`язання перед позивачем по сплаті заборгованості, чим порушено норми чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню. Розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних проведений позивачем у відповідності до положень діючого законодавства та відповідачем не спростований. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved