Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана в провадження судді Саадулаєва А.І. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.02.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання відзиву. Предметом позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиті послуги у розмірі 16290,52 грн., інфляційні витрати в розмірі 18237,53 грн., 3% річних у розмірі 1669,67 грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач, у період з 29.10.2013 по 13.08.2021, була власником квартири [ADDRESS] , а також була споживачем послуг, наданих підприємством позивача. В порушення норм діючого законодавства відповідач не виконувала своїх обов`язків по своєчасному внесенню плати за отримані послуги з утримання будинку, внаслідок чого, утворилась заборгованість за період з 30.11.2013 по 30.04.2017 у розмірі 16290,52 грн., а також, на думку позивача, у зв`язку із порушенням виконання зобов`язань відповідачем має бути сплачено на користь позивача 3% річних у розмірі 1669,67 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 18237,53 грн., розрахованих на суму заборгованості, що є предметом спору. Представником позивача було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не сповістила, правом на подання відзиву не скористалась. Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши доводи на які посилається сторона позивача, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Статуту, затверджений Протоколом № 2 Загальних Зборів Учасників ТОВ «Столичний комфорт» від 16.06.2011 року, зареєстрованого 08.07.2011 року, метою ТОВ «Столичний комфорт» є одержання прибутку та наступний його розподіл між учасниками, сприяння розвитку в країні ринкових відносин, формування ринків товару і послуг, розвиток виробництва. ТОВ «Столичний комфорт» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . За даними Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2024 року, до 13.08.2021 року [PERSON] була власником квартири за адресою: [ADDRESS] , з 29.10.2013 року на підставі договору купівлі-продажу. 01.11.2013 року між ТОВ «Столичний комфорт» та [PERSON] укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1-116, відповідно до умов якого позивач зобов`язався своєчасно надавати споживачу/відповідачу послуги з утримання будинку і споруд та прибудинкової території будинку [ADDRESS] згідно до структури послуг, наведеної у додатку-1 до Договору, а споживач/відповідач зобов`язався своєчасно оплатити ці послуги за узгодженими тарифами та на умовах, передбачених договором. 01.11.2013 року між ТОВ «Столичний комфорт» та [PERSON] укладено Договір про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідно до умов якого позивач зобов`язався своєчасно надавати споживачу/відповідачу послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач/відповідач зобов`язався своєчасно оплатити ці послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених Договором. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до положення статті 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що за період з 30.11.2013 по 30.04.2017 відповідач своєчасно не вносила плату за отримані житлово-комунальні послуги, в результаті чого, утворилась заборгованість у розмірі 16290,52 грн., заборгованість нарахована щодо квартири [ADDRESS] , власником якої, у період з 29.10.2013 по 13.08.2021, була відповідач [PERSON] , та заборгованість підтверджується представленими підприємством позивача довідками та розрахунками. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що у позовній заяві позивач вказує, що заборгованість за житлово-комунальні послуги у відповідача утворилась за період з 30.11.2013 по 30.04.2017, та позивачем здійснено розрахунок інфляційних витрат та 3% річних за період з 30.11.2013 по 30.04.2017. Проте, як встановлено з акта звірки взаємних розрахунків, заборгованість у відповідача виникла з 31.08.2016 року та нараховувалась до 30.04.2017 року. З огляду на викладене, згідно розрахунку інфляційних витрат на основну заборгованість за період з 31.08.2016 до 30.04.2017, зроблених судом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні витрати у розмірі 822,80 грн. Крім того, згідно розрахунку 3% річних на основну заборгованість за період з 31.08.2016 до 30.04.2017, зроблених судом, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 176,55 грн. Отже, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь ТОВ «Столичний комфорт» 3% річних в розмірі 176,55 грн., інфляційні витрати в розмірі 822,80 грн. Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial