Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

18.01.2024 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частині від доходу. Позов обґрунтовано тим, що з 20.08.2015 року сторони перебували у шлюбі, у якому народили дитину [PERSON] , [INFO] . З січня 2023 р., сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети. Дитина знаходиться на утриманні Позивача, відповідач участі в утриманні дитини не приймає. Дитина має захворювання та інвалідність. В позові позивач просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі (1/3) однієї третини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини Ухвалою від 22.01.2024 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у справі за вказаним вище позовом та призначено до розгляду на 12.02.2024 на 09.30 год.. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява слухати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Справа відкладалася у зв`язку із неявкою відповідача, який повторно 03.04.2024 року не з`явився на виклик суду. Суд, розглянувши позовні вимоги позивача, дослідивши надані ним письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20.08.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований за відповідним актовим записом №462 від 20.08.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб. У шлюбі сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження. Через деякий час після народження дитини відносини почали погіршуватись. Почались непорозуміння щодо поглядів на сімейне життя та обов`язків кожного. Остаточно відносини припинились з січня 2023 р. Сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети. Неповнолітня дитина проживає з матір`ю, що підтверджується випискою про реєстрацію місця проживання дитини. Дитина має інвалідність з дитинства, що підтверджується медичним висновком №105.145.9 від 01.12.2023 р. з діагнозами правобічний спастичний геміпарез, кистозно-атрофічні зміни задньо-лобової області гемісфери головного мозку, порушення ходи ІІ рівня, зниження когнітивних функцій, дізартрія. Дитина постійно проходить лікування, реабілітацію. Для дитини постійно купуються засоби реабілітації, розвиваючі засоби. Дитина відвідує центр фізичної реабілітації «Vigor» на постійній основі. Відповідні діагнози потребують специфічного догляду за дитиною, її постійного лікування та реабілітації, постійного посиленого харчування із дотриманням спеціальних дієт та вживанням спеціальних продуктів. Батько дитини у добровільному порядку аліменти сплачує, однак у розмірі, що не дає можливість забезпечити життєдіяльність дитини. Позивач працює, однак зазначає, що грошових коштів не вистачає. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згоди між сторонами щодо утримання дитини не досягнуто. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 3 ст. 184 цього ж Кодексу передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення однієї чверті заробітку. Що стосується додаткових витрат на дитину у зв`язку із лікуванням, то позивач має право на стягнення 50% таких витрат. Стягнення аліментів у певному розмірі не позбавляє позивача права на стягнення таких додаткових витрат. Згідно з вимогами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial