Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частина від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона з [PERSON] зареєструвала шлюб 21.08.2004 року, а рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13.12.2012 року шлюб між ними було розірвано. В шлюбі у них народились двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишились проживати з нею. Відповідач з моменту розірвання шлюбу протягом останніх десяти років не надавав і не надає по цей час дітям матеріальної допомоги, фінансово не приймає участі у житті їх спільних дітей, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27.03.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 15-16). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.03.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 19). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2023 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей задоволено частково, ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 24.03.2023 року року і до повноліття [PERSON] , [INFO] повноліття - [INFO] , в іншій частині позов залишити без задоволення (а.с. 38-41). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.11.2023 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, прийнято до розгляду заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2023 року, призначено судове засідання (а.с. 81-82). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2023 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2023 року задоволено, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27.06.2023 року скасовано і призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 97-98). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити, пояснила, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей, хоча має кошти і ним не доведено відсутність можливості сплати аліментів. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 14.02.2024 року, 13.03.2024 року та 09.04.2024 року не з`явився, направляв до суду клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 116-117, 127-128, 141-142), які не містять інформацію про електронно цифровий підпис. Судові засідання, призначені на 14.02.2024 року та 13.03.2024 року, були відкладені. Чергове клопотання про відкладення розгляду справи також не містить підпису відповідача. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії», а також в рішенні у справі «Каракуця проти України» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 21.08.2004 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 21.08.2004 року (а.с. 8). Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Сторони від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.09.2005 року (а.с. 12), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.01.2008 року (а.с. 13). Між сторонами виникли правовідносини щодо зобов`язання батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Предметом доказування є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ч. 2 с. 182 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначені розміру аліментів судом враховуються обставини, що передбачені ч. 2 ст. 182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» для дітей віком до 6 років з 1 січня 2023 року - 2272,00 грн, для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2023 року - 2 833,00 грн, Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, оцінивши надані по справі докази, з огляду на те, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя, вважає за можливе задовольнити вимоги позивача. Судом встановлено, що 21.09.2015 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.09.2013 року (а.с. 71). [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.04.2020 року (а.с. 72), проте відповідачем не надано доказів щодо утримання та проживання разом з відповідачем [PERSON] . Також, відповідачем додано до заяви про перегляд заочного рішення суду копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , де батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із того, що відповідач є особою працездатного віку, відповідачем не надано суду інших доказів того, що у нього відсутня можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, у тому числі документів, які підтверджують відсутність заробітку, обставина народження сина [PERSON] не може бути підставою звільнення його від обов`язку по утриманню дочки [PERSON] та сина [PERSON] , а також не свідчить про повне перебування вказаної дитини на утриманні батька. З приводу останньої обставини відповідачем не надано належних та допустимих доказів. А тому доводи відповідача щодо відсутності обов`язку по сплаті аліментів у зв`язку з вихованням ним [PERSON] та [PERSON] не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог . З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про стягнення щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підставі ст. 183 СК України визначити розмір аліментів на законодавчо встановлених загальних підставах у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття старшою дитиною. Такий розмір аліментів на утримання дітей буде розумним і співмірним з матеріальними можливостями відповідача та не призведе до погіршення його матеріального становища. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд враховує, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1 073,60 грн Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладено та

Outcome: partial