Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

У проваджені Октябрського районного суду м.Полтави перебуває цивільна справа за позовом керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 173636,4 грн. Позов мотивовано тим, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №1851 від 30.07.2013 зареєстрованого 30.07.2013 на праві власності належить нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 180 кв.м. по [ADDRESS] , що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] з 30.07.2013 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,1119 га. по [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об?єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об?єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, [PERSON] з 30.07.2013 використовує земельну ділянку по [ADDRESS] без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Відповідно до Порядку надання земельних ділянок у м. Харкові у власність або користування, затвердженого рішенням Харківської міської ради №1191/13 від 03.07.2013 особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування для експлуатації та обслуговування будівель і споруд - заявник, звертається до Харківської міської ради, на ім?я міського голови, із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із зазначенням місця розташування (адреси), цільового призначення та орієнтовного розміру (площі) земельної ділянки, а також бажаного терміну експлуатації об?єкта. У подальшому передача вказаної земельної ділянки здійснюється на підставі рішення Харківської міської ради про надання земельної ділянки у користування (оренду або постійне користування) або про передачу у власність. Рішення Харківської міської ради про надання земельної ділянки у користування (оренду) є підставою для укладення договору оренди землі. Договори оренди вказаної земельної ділянки між Харківською міською радою та [PERSON] не укладались. Відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб?єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього як землекористувача - орендна плата (статті 14.1.72, 14.1.73 ПК). За даними органів податкової інспекції [PERSON] не перебуває на обліку ГУ ДФС в Харківській області як платник за землю. Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Розмір доходу [PERSON] через відсутність платежів за земельну ділянку по [ADDRESS] розраховано Департаментом територіального контролю Харківської міської ради як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується і сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади тa органами місцевого самоврядування. Згідно плану зйомки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] проведеного за участі інженера-геодезиста ДП «Дентр Державного земельного кадастру» Харківської регіональної філії [PERSON] , площа земельної ділянки яка використовується [PERSON] відповідно до її меж складає 0,1119 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі. Геодезичні роботи виконувалися з використанням Електронного тахометра Nikon NLP-332 заводський №042323, що пройшов перевірку 21.03.2018. Координати точок ходу та кутів повороту зовнішніх меж обчислені в СК-63 за допомогою програмного комплексу Геодезична інформаційна система 6 (ГІС 6). Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки. Відповідно до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1209/13 від 03.07.2013 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013», базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова встановлена у сумі 291,18 грн., яка щорічно підлягає індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 №783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель», і відповідно до листа Держземагентства України від 13.01.15 у 2015 році індексується на коефіцієнт індексації 1,249 та відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у 2016 році - на коефіцієнт індексацій 1789817 який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за 2014 рік - X, за 2015 рік - 1,249 та за 2016 рік - 1,433. Розрахунки проведено Департаментом із застосуванням комплексу геодезичних та землевпорядних робіт та програмного комплексу з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова, розробленого на підставі Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженої рішенням Харківської міської ради №1209/13 від 03.07.2013 та введеної в дію з 01.01.2014, у яких в електронному вигляді міститься інформація про зонування міста та арифметичні показники коефіцієнтів: Кф - коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки, Км2 - коефіцієнту, який характеризує зональні фактори місцеположення земельної ділянки в межах міста та Км3 - коефіцієнту, який характеризує локальні фактори місцеположення земельної ділянки за територіально-планувальними, інженерно-геологічними, історико-культурними, природно-ландшафтними, санітарно-гігієнічними умовами та рівнем облаштування території, за допомогою яких розрахунковим методом отримано дані про нормативну грошову оцінку конкретно визначеної земельної ділянки, під будівлею, що належить на праві власності [PERSON] , а саме: літ. «А-1». Коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки по [ADDRESS] на якій розташована нежитлова будівля літ. «А-1» становить 1,2, відповідно до примітки до наказу Міністерства аграрної політики України №489 від 25.11.2016 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів». Відповідно до розрахунку департаменту територіального контролю Харківської міської ради [PERSON] під час використання нежитлової будівлі літ. «А-1» розташованої по [ADDRESS] за період з 01.03.2016 по 31.12.2016 безпідставно збережено кошти за орендну плату за землю у розмірі 46228,90 грн. Аналогічним розрахунком проведеним за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 встановлено, що [PERSON] під час використання нежитлової будівлі літ.«А-1» розташованої по [ADDRESS] безпідставно збережено кошти за орендну плату за землю у розмір 58803,44 грн. Відповідно до розрахунку департаменту територіального контролю Харківської міської ради [PERSON] під час використання нежитлової будівлі літ. «А-1» розташованої по [ADDRESS] за період з 01.01.2018 по 28.02.2019 безпідставно збережено кошти за орендну плату за землю у розмірі 68604,06 грн. Таким чином, згідно проведених розрахунків, через відсутність платежів за земельну ділянку по [ADDRESS] на якій розташована нежитлова будівля літ. «А-1», що належить [PERSON] , бюджет міста Харкова за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 недоотримав 173636,4 грн. орендної плати за землю, яку позивач міг би отримати у разі укладення між ним і відповідачем договору оренди. Просять позов задовольнити та стягнути безпідставно збережені у кошти у розмірі орендної плати. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.05.2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 24.06.2019 року від відповідача надійшов відзив, в обґрунтуванні вказувала, що дана позовна заява не відповідає вимогам матерального права, а відтак не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Харківською міською радою здійснено невірний розрахунок розміру позовних вимог, оскільки у міської ради відсутнє право самостійно проводити розрахунок розміру орендної плати без наявності даних щодо розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки, який у свою чергу може бути визначено у вигляді витягу з технічної документації виключно після формування земельної ділянки як об?єкта цивільних прав в порядку статті 79-1 ЗК України, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у справі № 920/739/17, №922/3639/17, №922/391/18. Як вбачається з позовної заяви на підставі договору купівлі-продажу від 30.07.2013 право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 180,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] перейшло від [PERSON] до [PERSON] . Право власності на зазначену будівлю зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 7261799 від 30.07.2013 (арк.26-28 проекту землеустрою). В обгрунтування позовних вимог керівник Харківської місцевої прокуратури № 4 зазначає, що відповідач з 30.07.2013 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,1119 га по [ADDRESS] . Згідно плану зйомки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , проведеного за участі інженера-геодезиста ДІ «Центр Державного земельного кадастру» Харківської регіональної філії [PERSON] , площа земельної ділянки, яка використовується відповідачем відповідно до її меж складає 0,1119 га. Разом з тим, до позовної заяви надано акт обстеження земельної ділянки від 12.03.2018, складений головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Салогубом Р.Г., з якого вбачається, що земельна ділянка по [ADDRESS] площею орієнтовно 0,0831 га огороджена та використовується [PERSON] для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі без виникнення права власності/користування. Крім цього, до позовної заяви додано розрахунки безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 на суму 173636,4 грн., які виконано Департаментом територіального контролю Харківської міської ради виходячи з площі земельної ділянки 0,1119 га., межі якої самостійно визначені Харківською міською радою за зовнішніми межами нерухомого майна шляхом складання акта обстеження земельної ділянки від 12.03.2018, за відсутності доказів формування саме спірної земельно ділянки, виходячи з розміру якої здійснений розрахунок позовних вимог, як об?єкта цивільних прав у порядку, встановленому статтею 79-1 ЗК України. Таким чином, площа земельної ділянки визначена на підставі плану зйомки земельної ділянки та акту обстеження земельної ділянки, які не є документацією землеустрою згідно положень статей 25, 26, 50 Закону України "Про землеустрій". Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо виділення земельної ділянки, її кадастрового номеру з 01.03.2016. Позивач вважає, що зазначені у позові обставини щодо меж та розміру земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,1119 га. як об?єкта цивільних прав не узгоджується з письмовими доказами, наданими до позовної заяви та взагалі спростовуються наступним. 03.07.2017 [PERSON] звернулась з заявою до Харківської міської ради стосовно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 180,0 кв.м. для експлуатації виробничого будинку літ. «А-1» (кондитерський цех), що розташований за адресою: [ADDRESS] (арк. 8 проекту землеустрою), Як вбачається з графічних матеріалів місця розташування земельної ділянки, погоджених Управлінням містобудування та архітектури 29.11.2017, орієнтовна площа земельної ділянки складає 0,0831 га. (арк. 10-13 проекту землеустрою). Рішенням Харківської міської ради від 21.02.2018 № 991/18 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розробку документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель та споруд» гр. [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,0831 га. для обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» (кондитерський цех) за адресою: [ADDRESS] (арк. 9 проекту землеустрою). На виконання зазначеного рішення на замовлення [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності для 7-B, Московського району, м. Харків, обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1» (кондитерський цех) за адресою: [ADDRESS] . Зазначений проект погоджено управлінням містобудування та архітектури 03.07.2018 №5311/0/27-18 (арк. 33 проекту землеустрою). Під час формування земельної ділянки за результатами складання документації із землеустрою та після її погодження в установленому порядку було проведено 17.08.2018 державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №HB-6306380462018 від 17.08.2018 земельна ділянка по [ADDRESS] (кадастровий номер 6310137500:12:002:0088) площею 0,0825 га. Таким чином, спірна земельна ділянка була сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі як об?єкт цивільних прав площею 0,0825 га. лише 17.08.2018. Після формування зазначеної земельної ділянки та її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі з метою подальшого оформлення права користування цією ділянкою відповідачем замовлено витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку. Як вбачається з витягу № 898/0/45-19 від 28.05.2019 площа земельної ділянки(кадастровий номер 6310137500:12:002:0088) - 825, нормативно грошова оцінка земельної ділянки - 1083844 грн. Згідно виконаного Департаментом земельних відносин розрахунку розміру орендної плати на земельну ділянку комунальної власності, грошова оцінка якої проведена станом на 01.01.2013 № 351/18 від 21.08.2018, розмір орендної плати за користування даною земельною ділянкою в рік складає: 43353,76 грн., розмір орендної плати в місяць - 3612,81 грн. Як вбачається з акту обстеження земельної ділянки № 1149/18 від 05.09.2018, складеного Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, площа земельної ділянки становить 0,0825 га. відповідно до витягу з Державного земельного кадастру №HB-6306380462018 від 17.08.2018. Рішенням Харківської міської ради від 17.10.2018 №1241/18 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» гр. [PERSON] надано в оренду строком до 01.11.2023 земельну ділянку комунальної власності площею 0,0825 га. (кадастровий номер 6310137500:12:002:0088) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв?язку, енергетики, оборони. Таким чином, відповідач вважає, що керівником Харківської місцевої прокуратури № 4, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, з посиланням на додані до позовної заяви докази не доведено загальну площу земельної ділянки, якою користується відповідач та її формування як об?єкта цивільних прав. 25.06.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтуванні зазначив, що щодо твердження відповідача про неправильність визначеного розміру земельної ділянки та доводів відповідача про необґрунтованість виконаного розрахунку безпідставно збережених коштів заперечують. 25.06.2021 року від представника відповідача надійшло пояснення, щодо заперечення обстави які викладені у відповіді на відзив. Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Бугрія В.М. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28.04.2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї матеріалів надіслано учасникам справи. Прокурор надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Враховуючи викладене, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Суд враховує, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу №1851 від 30.07.2013 зареєстрованого 30.07.2013 на праві власності належить нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 180 кв.м. по [ADDRESS] , що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] з 30.07.2013 по теперішній час використовує земельну ділянку площею 0,1119 га. по [ADDRESS] . [PERSON] з 30.07.2013 використовує земельну ділянку по [ADDRESS] без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Цей факт відповідач не спростовує у відзиві. Договори оренди вказаної земельної ділянки між Харківською міською радою та [PERSON] укладено 05.07.2020 року. Договір оренди укладено строком до 01.11.2023 року. Розмір доходу [PERSON] через відсутність платежів за земельну ділянку по [ADDRESS] розраховано Департаментом територіального контролю Харківської міської ради як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати за землю, який нараховується і сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади тa органами місцевого самоврядування. Згідно плану зйомки земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , проведеного за участі інженера-геодезиста ДП «Дентр Державного земельного кадастру» Харківської регіональної філії [PERSON] , площа земельної ділянки яка використовується [PERSON] відповідно до її меж складає 0,1119 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі. Геодезичні роботи виконувалися з використанням Електронного тахометра Nikon NLP-332 заводський №042323, що пройшов перевірку 21.03.2018. Координати точок ходу та кутів повороту зовнішніх меж обчислені в СК-63 за допомогою програмного комплексу Геодезична інформаційна система 6 (ГІС 6). Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки. Відповідно до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1209/13 від 03.07.2013 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013», базова вартість одного квадратного метра земель міста Харкова встановлена у сумі 291,18 грн., яка щорічно підлягає індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 №783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель», і відповідно до листа Держземагентства України від 13.01.15 у 2015 році індексується на коефіцієнт індексації 1,249 та відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у 2016 році - на коефіцієнт індексацій 1789817 який визначається виходячи з добутку коефіцієнтів індексації за 2014 рік - X, за 2015 рік - 1,249 та за 2016 рік - 1,433. Розрахунки проведено Департаментом із застосуванням комплексу геодезичних та землевпорядних робіт та програмного комплексу з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова, розробленого на підставі Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013, затвердженої рішенням Харківської міської ради №1209/13 від 03.07.2013 та введеної в дію з 01.01.2014, у яких в електронному вигляді міститься інформація про зонування міста та арифметичні показники коефіцієнтів: Кф - коефіцієнту функціонального використання земельної ділянки, Км2 - коефіцієнту, який характеризує зональні фактори місцеположення земельної ділянки в межах міста та Км3 - коефіцієнту, який характеризує локальні фактори місцеположення земельної ділянки за територіально-планувальними, інженерно-геологічними, історико-культурними, природно-ландшафтними, санітарно-гігієнічними умовами та рівнем облаштування території, за допомогою яких розрахунковим методом отримано дані про нормативну грошову оцінку конкретно визначеної земельної ділянки, під будівлею, що належить на праві власності [PERSON] , а саме: літ. «А-1». Коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки по [ADDRESS] на якій розташована нежитлова будівля літ. «А-1» становить 1,2, відповідно до примітки до наказу Міністерства аграрної політики України №489 від 25.11.2016 «Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів». Відповідно до розрахунку департаменту територіального контролю Харківської міської ради [PERSON] під час використання нежитлової будівлі літ. «А-1» розташованої по [ADDRESS] за період з 01.03.2016 по 31.12.2016 безпідставно збережено кошти за орендну плату за землю у розмірі 46228,90 грн. Аналогічним розрахунком проведеним за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 встановлено, що [PERSON] під час використання нежитлової будівлі літ.«А-1» розташованої по [ADDRESS] безпідставно збережено кошти за орендну плату за землю у розмір 58803,44 грн. Відповідно до розрахунку департаменту територіального контролю Харківської міської ради [PERSON] під час використання нежитлової будівлі літ. «А-1» розташованої по [ADDRESS] за період з 01.01.2018 по 28.02.2019 безпідставно збережено кошти за орендну плату за землю у розмірі 68604,06 грн. Таким чином, згідно проведених розрахунків, через відсутність платежів за земельну ділянку по [ADDRESS] на якій розташована нежитлова будівля літ. «А-1», що належить [PERSON] , бюджет міста Харкова за період з 01.03.2016 по 28.02.2019 недоотримав 173636,4 грн. орендної плати за землю, яку позивач міг би отримати у разі укладення між ним і відповідачем договору оренди. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Отже, підстави для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власнику земельної ділянки відсутні, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16 (провадження № 14-77цс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19). Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень». Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17. З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що на відповідача як власника будівлі покладено обов`язок належного оформлення права користування нею земельною ділянкою, яка необхідна для обслуговування вказаної будівлі. Однак цього обов`язку відповідач не виконав та не вчинив будь-яких дій, спрямованих на оформлення права власності або право користування вказаною земельною ділянкою. Таким чином, з огляду на те, що речові права відповідача [PERSON] , на земельну ділянку не реєструвались, остання не набула належних прав власності або користування щодо земельної ділянки, а тому використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. За змістом частини 2 статті 60 Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом. У пункті 10 прикінцевих та перехідних положень Закону України від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу. За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об`єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад. Із уведенням у дію 01.01.2002 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності, про що зазначено у частині 2 статті 83 ЗК України. Отже, принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображено у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 01.01.2002 перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України. Законом України від 05.02.2004 № 1457-IV "Про розмежування земель державної та комунальної власності" (втратив чинність 01.01.2013, підстава - Закон № 5245-VI) було визначено правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин з метою створення умов для реалізації ними конституційних прав власності на землю, забезпечення національного суверенітету, розвитку матеріально-фінансової бази місцевого самоврядування. У статті 5 цього Закону було наголошено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Водночас при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави (стаття 7 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності"). Із 01.01.2013 набув чинності Закон № 5245-VI, за змістом пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. Згідно з пунктом 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI державна реєстрація права держави чи територіальної громади на земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється на підставі заяви органів, які згідно зі статтею 122 ЗК України передають земельні ділянки у власність або у користування, до якої додається витяг з Державного земельного кадастру про відповідну земельну ділянку. Як передбачено у пункті 6 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI, "у разі якщо відомості про земельні ділянки, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, не внесені до Державного реєстру земель, надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для державної реєстрації таких земельних ділянок, а також її затвердження здійснюються: у межах населених пунктів - сільськими, селищними, міськими радами; за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками". За змістом пункту 9 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом. Отже, беручи до уваги наведені положення Конституції України, ЗК України і пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 5245-VI, Рада є власником спірних земельних ділянок, оскільки ці ділянки розташовані в межах населеного пункту, а відсутність державної реєстрації речового права не впливає на обставини виникнення права комунальної власності на них. Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки та, як вже було зазначено судом, не може бути постійним землекористувачем, а тому, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата. Частиною 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому, відповідач належних дій, спрямованих на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинив. Та з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Протягом тривалого часу цього обов`язку відповідач не виконував, а отже без законних підстав зберіг у себе майно - кошти за оренду землі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року по справі № 3-1345гс16. Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Із розрахунку неотриманого доходу, долученого до матеріалів справи, вбачається, що даний розрахунок здійснено з урахуванням загальної площі земельної ділянки, що фактично зайнята відповідачем. Вказаний розрахунок зроблений позивачем за період використання відповідачем земельної ділянки з 01.03.2016 по 28.02.2019 у сумі 173636,4 грн. Також слід зазначити, що перехід до особи права власності на нерухоме майно, надає останній право на оформлення відносин землекористування, реалізація якого виражається в укладенні сторонами договору та виникненні у такої особи обов`язку внесення орендної плати власнику земельної ділянки. Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Пунктом 21 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачами, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку з моменту отримання рішення по наданню згоди на складання технічної документації і відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача, направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Суд зазначає, що відновлення порушених прав міської ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які останній мав би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. У зв`язку з тим, що позивачем доведена, у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, обґрунтованість свого звернення до суду, за наявності порушення інтересів держави, необхідністю їх захисту, визначені підстави для звернення до суду, позивач є органом, уповноваженим Державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Харківської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2604,50 грн.

Outcome: approved