Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Чорноіваненка Д.О. звернувся до суду з позовною заявою до Білозірської сільської ради, мотивуючи позов тим, що він фізична особа-підприємець [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів. 01.02.2005 року позивач та його партнер по підприємницькій діяльності ФОП « [PERSON] » набули у власність майстерню по ремонту блоків в селі Білозір`я Черкаського району, яку в подальшому використовували спільно у своїй підприємницькій діяльності. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.02.2005 року, укладеного між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «БІЛЕ ОЗЕРО» (продавець) та [PERSON] (покупець) та [PERSON] (покупець), продавець передав, а покупці прийняли у спільну часткову власність нежитлову будівлю майстерню по ремонту блоків літ. «А-І, а» площею 116,5 кв.м. з оглядовою ямою літ. «Б», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до Витягу про реєстрацію права власності №6578726 від 23.02.2005 Позивачу належить на праві власності частина вказаної нежитлової будівлі. Також, у відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно з 23.02.2005 року [PERSON] є власником частини вказаної нежитлової будівлі. Поділу нежитлової будівлі в натурі позивач та [PERSON] не здійснювали. 3 моменту придбання вказаної нежитлової будівлі позивач та [PERSON] спільно використовували вказане приміщення в якості СТО та спільно здійснювали підприємницьку діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів. В приміщенні будівлі позивач розмістив власне обладнання для здійснення ремонту автотранспортних засобів, на якому працювали позивач та [PERSON] . Обидва співвласники спільно утримували майно (обслуговування, ремонт, оплата комунальних витрат тощо). В квітні 2012 року у зв`язку із необхідністю оформлення права оренди землі на спільну нежитлову будівлю позивач та [PERSON] подали спільну заяву на розробку технічної документації по встановленню в натурі меж та складання документа, який посвідчує право на земельну ділянку договору оренди землі. Позивач зазначає, що фактично весь процес оформлення земельної ділянки з боку замовників (відвідування різних установ, отримання довідок тощо) взяв на себе особисто він. Однак оформлення технічної документації затягнулося. [INFO] [PERSON] раптово помер на робочому місці. Після смерті [PERSON] позивач пропонував його дружині викупити частку [PERSON] після оформлення нею спадщини. Позивач вказує, що дружина [PERSON] спадщину не оформила, права власності на майно [PERSON] не набула. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 28.12.2023 власником частини вказаної нежитлової будівлі є [PERSON] . З 2014 року позивач не спілкується з дружиною [PERSON] , про її теперішнє місцезнаходження йому невідомо, номер її телефону втрачено, дітей [PERSON] позивач не знає та їх контакти йому невідомі. Позивачу відомо, що [PERSON] не залишав заповіту. З 2014 року ніхто з спадкоємців [PERSON] не цікавився майном нежитловою будівлею, не здійснював оплату за користування землею під будівлею, не брав участі в ремонті будівлі. Таким чином, позивач вважає, що спадкоємці проявили байдужість до спадщини [PERSON] та фактично її не прийняли, оскільки згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, власником частини будівлі є [PERSON] . Позивач зазначає, що Білозірська сільська територіальна громада не подавала заяви про визнання відумерлою спадщини [PERSON] , а саме частини нежитлової будівлі, що належала [PERSON] . Водночас, з 23.09.2013 року по день подання даного позову (десять років та три повних місяця) позивач відкрито та безперервно користується вказаною нежитловою будівлею, самостійно несе тягар утримання всієї будівлі, утримує її в стані, що відповідає цільовому призначенню, ремонтує її та обслуговує, оплачує комунальні послуги, збільшує цінність будівлі за рахунок поліпшень, що невіддільні від будівлі, самостійно сплачує плату за користування землею під будівлею. Влітку 2015 року позивач зробив капітальний ремонт покрівлі, також встановив підключення до електроенергії та новий електролічильник. Позовні вимоги позивач адресує Білозірській сільській раді, як суб`єкту на користь якого згідно до ч.1 ст. 1277 ЦК України могло відійти спадкове майно [PERSON] . Після смерті [PERSON] у позивача виникла необхідність переробляти технічну документацію на землю оскільки попередня документація оформлена частково на [PERSON] . Також, внаслідок тривалої відсутності спадкоємця позивач не може оформити право на оренду землі. Позивач не має можливості поділити це майно в натурі, купити частину [PERSON] або продати своє майно. Весь тягар утримання майна останні 10 років та 3 місяці лежить на позивачеві, який його утримує в належному стані, відкрито та добросовісно ним користується. Таким чином, позивач вважає, що він є єдиною особою, хто зацікавлений у прийнятті цього майна у свою власність, а тому звернувся до суду з вказаним позовом та просить визнати за собою в порядку набувальної давності право власності на частини нежитлової будівлі майстерні по ремонту блоків літ. «А-І, а» площею 116,5 кв.м., з оглядовою ямою літ. «Б», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та належала на праві власності [PERSON] . У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Чорноіваненко Д.О. позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Білозірської сільської ради не з`явився в судове засідання, однак на адресу суду від Білозірського сільського голови В.Міцука надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, просять прийняти рішення на розсуд суду згідно чинного законодавства. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторони позивача, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що фізична особа-підприємець [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів. 01.02.2005 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОФІРМА «БІЛЕ ОЗЕРО» (продавець) та [PERSON] (покупець), [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, відповідно до якого продавець передав, а покупці прийняли у спільну часткову власність нежитлову будівлю майстерню по ремонту блоків літ. «А-І, а» площею 116,5 кв.м. з оглядовою ямою літ. «Б», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності №6578726 від 23.02.2005 [PERSON] належить на праві власності 1/2 частина нежитлової будівлі, а саме майстерні по ремонту блоків літ. А-І, а загальною площею 116,5 кв.м. з оглядовою ямою літ. Б. В квітні 2012 року [PERSON] та [PERSON] подали спільну заяву на розробку технічної документації по встановленню в натурі меж та складання документа, який посвідчує право на земельну ділянку договору оренди землі. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповіддю Відділу ДРАЦС у місті Черкаси про надання інформації від 24.01.2023 року, наданою на адвокатський запит. На підтвердження утримання [PERSON] вказаної нежитлової будівлі, починаючи з 2013 року, позивачем надані копії договорів про відшкодування плати за землю, а також банківську виписку з 2013 по 2017 роки, квитанції по оплаті за землю з 2018 по 2021 роки та платіжні доручення про сплату за встановлення електролічильника та приєднання електроустановок до електричних мереж. 26.02.2024 року на запит суду надійшла відповідь від державного нотаріуса Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. та надано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру та копію спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] . Згідно наданої інформації спадкова справа після смерті [PERSON] заведена у нотаріуса за №99/2014. 04.03.2014 року до Першої Черкаської державної нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] , згідно якої вона приймає спадщину, що залишилася після смерті її чоловіка [PERSON] 19.03.2014 року до Першої Черкаської державної нотаріальної контори надійшли заяви від [PERSON] та [PERSON] , згідно яких вони приймають спадщину, що залишилася після смерті їхнього батька [PERSON] . Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває права власності на це майно. Відповідно у п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року вказано, що визнання права власності за набувальною давністю на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо володіння є добросовісним та особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, тобто відкрите володіння; безперервне володіння власником протягом строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України, а також частини четвертої статті 344 Цивільного кодексу України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Статтею 175 ЦПК України визначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Тобто вказаною статтею встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач, замінений іншим відповідачем, має право заявити вимогу про компенсацію судових витрат, здійснених ним внаслідок необґрунтованих дій позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішується в ухвалі про заміну неналежного відповідача. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідач у даній категорії справ має не визнавати або оспорювати це право позивача, а також між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Згідно відповіді Першої Черкаської\~державної нотаріальної\~контори судом встановлено, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за №99/2014, спадкоємці у визначений законом термін звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини. Самостійне залучення судом третіх осіб без самостійних вимог спадкоємців [PERSON] не вплине на вирішення спору по суті. Згідно положень цивільного законодавства щодо набувальної давності та судової практики, що склалася, відповідачами по даному спору мають бути саме спадкоємці [PERSON] (3 особи), які звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. При зверненні з позовом [PERSON] вказав відповідачем Білозірську сільську раду, клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідачів позивач не заявляв. Відповідно, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Тягар утримання спільного майна несуть співвласники такого майна. Претензії співвласників один до одного щодо відшкодування витрат на утримання спільного майна мають вирішуватись в окремому порядку та не є предметом даного спору. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що позивачем подано позов до неналежного відповідача, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed