Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 17261,95 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що [PERSON] 22.10.2020 о 17 год. 20 хв. на автодорозі Н-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська, керуючи автомобілем марки «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , під час обгону не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.3 ПДР, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вина [PERSON] встановлена постановою Золочівського районного суду Львівської області від 11.11.2020 у справі №445/1956/20, згідно з якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У постанові зазначено, що в судовому засіданні [PERSON] вину у вчиненні ДТП визнав. На дату скоєння ДТП 22.10.2020 автомобіль «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , не був забезпеченим, тобто його власник не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки в ДТП винним є відповідач, враховуючи, що його цивільно-правова відповідальність не була застрахована на дату скоєння ДТП, власник автомобіля «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] 08.02.2021 звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та з відповідною заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 22.10.2020. Постраждалий в ДТП власник автомобіля «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , станом на 22.10.2020 мав поліс ОСЦПВ № 156892273 в АТ «CK «Мега Гарант» строком дії 16.01.2020-15.01.2021. На підставі згаданого полісу позивач здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 15799,01 грн. Зважаючи на вищенаведене, просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в порядку регресу, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 17261,95 грн, з яких: витрати на встановлення розміру шкоди 1462,94 грн, страхове відшкодування потерпілому в ДТП - 15799,01 грн. Відповідач не скористався правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2024 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 36/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.02.2024 позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 29.02.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 39/. Ухвалою суду від 29.02.2024 судове засідання відкладено на 26.03.2024 /а.с. 47/. Ухвалою суду від 26.03.2024 судове засідання відкладено на 18.04.2024 а.с. 50/. Розгляд справи по суті відбувся 18.04.2024 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст.\~280\~ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд відповідно до вимог ч. 7 ст.\~81\~ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів, якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх в апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Відтак суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22.10.2020 о 17 год. 20 хв. на автодорозі Н-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , не була застрахована /а.с. 7/. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в АТ «СК «Мега-гарант» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 156892273 /а.с. 8/. Згідно з постановою Золочівського районного суду Львівської області від 11.11.2020 у справі № 445/1956/20 [PERSON] 22.10.2020 о 17 год. 20 хв. на автодорозі Н-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська, керуючи автомобілем марки «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , під час обгону не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 13.3 ПДР, вчинивши правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП /а.с. 11-12/. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року в справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року в справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Так як обставини події встановлені і викладені у постанові Золочівського районного суду Львівської області від 11.11.2020 про визнання [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, то така є обов`язковою та враховується судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вказану постанову суду, однак лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена та в порядку ст.\~82\~ЦПК України доказуванню не підлягає. Потерпілий [PERSON] повідомив позивача про ДТП, поліс ОСЦПВВНТЗ №156892273, термін дії з 16.01.2020 по 15.01.2021, що підтверджується повідомленням про ДТП з долученою схемою ДТП від 22.10.2020 /а.с. 9-10/. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , № 23/02/31 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки "«Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням коофіцієнту фізичного зносу становить 15799,01 грн /а.с. 13-26/. Згідно з довідкою № 1 від 12.04.2021 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих розмір шкоди, відшкодованої [PERSON] , складає 15799,01 грн /а.с. 27/. Наказом МТСБУ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] за номером справи 74048 визначено розмір регламентованої виплати у розмірі 15799,01 грн /а.с. 28/. Позивачем надіслано лист відповідачу [PERSON] від 14.04.2021 про компенсацію витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди в загальній сумі 17261,95 грн /а.с. 29/. Моторне (транспортне) Страхове бюро України скерувало [PERSON] лист за вих. №74048 від 14.09.2021 про компенсацію витрат позивача в сумі 17261,95 грн /а.с. 30/. З платіжної інструкції від 25.03.2021 за № 942564 вбачається, що Моторне (транспортне) Страхове бюро України сплатило ТОВ «Авто Одекс» 1462,94 грн за послуги аварійного комісара (експерта) по справі № 74048 згідно з рахунком № 80 від 22.03.2021 /а.с. 31/. Відповідно до платіжної інструкції № 1029372 від 15.04.2021 Моторне (транспортне) Страхове бюро України сплатило [PERSON] 15799,01 грн виплати у справі № 72048 згідно з наказом № 3.1/2325 від 14.04.2021, т/з [NUMBER] /а.с. 32/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з відшкодуванням позивачем шкоди, завданої відповідачем, та набуттям права зворотної вимоги (регресу) до винної особи (відповідача) у розмірі виплаченого страхового відшкодування. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до п. 21.1 ст.\~21\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Обов`язок обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладений на водіїв також положеннями п.п. «ґ» п.\~2.1\~Правил дорожнього\~руху України та ст. 16 Закону України «Про дорожній рух». Відповідно до положень підпункту а) пункту 41.1 ст.\~41\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з абз. 2 п. 22.1 ст.\~22\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 15799,01 грн. Згідно зі ст.\~28\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого це, в тому числі, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, а також з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. Витрати, пов`язані із оплатою послуг аварійного комісара (експерта), понесені позивачем, становлять 1462,94 грн. Згідно з пунктом 40.3 Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст. 41 цього Закону. Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ. Згідно з пунктом 41.4 ст.\~41\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює оплату послуг аварійного комісара, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до пункту 40.3 статті 40 цього Закону. Регресом є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до особи, з вини якого заподіяно шкоду. При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим, виникає право регресної вимоги до такої винної особи. Статтею 1191 ЦК України, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою. Під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання. Згідно з п. «в» п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст.\~38\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Матеріали справи не містить інформації належності відповідача до осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Отже, Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» прямо встановлений порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій у ДПТ особі, а саме: в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом встановлено, що винуватцем ДТП, яка мала місце 22.10.2020 о 17 год. 20 хв. на автодорозі Н-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська, є водій транспортного засобу «Renault Trafic», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , який станом на дату ДТП не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Зважаючи на вказане, Моторне (транспортне) страхове бюро України заявило регресні вимоги до відповідача [PERSON] , який не сплатив потерпілому [PERSON] коштів на відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою школи в добровільному порядку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача грошових коштів в розмірі 17261,95 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. В п. 27 постанови №\~2\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 12.06.2009\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268\~ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.04.2024, є та дату, на яку було призначено розгляд справи, 18.04.2024, а датою складення повного тексту судового рішення 29.04.2024.

Outcome: approved