Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

У лютому 2021 року позивач звернувся до суду, з уточненим в ході судового розгляду позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті залишилась спадщина, до складу якої увійшла 1\\2 частина житлового будинку, 1\\2 частки земельної ділянки площею: 0, 0669 га, розташовані у [ADDRESS] ; а також 1\\2 частки земельної ділянки площею 0, 0587 га, розташованої в [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно належало його батькам на праві спільної сумісної власності, оскільки набуто в період шлюбу та спільного мешкання. Після смерті матері позивача, [PERSON] , який є батьком позивача, прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оскільки на момент відкриття спадщини проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. Сестра позивача - [PERSON] , звернулась до першої нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Позивач також протягом встановленого законом строку звернувся до першої нотаріальної контори міста Слов`янська Донецької області із заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса йому було відмовлено, оскільки ним не були надані правовстановлюючі документи на спадкове майно. На теперішній час позивачу стало відомо, що 27 та 28 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] були укладені договори дарування спірного житлового будинку та земельних ділянок. Вважає, що [PERSON] , даруючи житловий будинок та земельні ділянки не мав достатніх повноважень на це, оскільки не мав права розпоряджатися 1/6 часткою зазначеного майна, яка йому по закону не належала. Просить суд визнати за його матір`ю [PERSON] та його батьком [PERSON] , право спільної сумісної власності на вищезазначений житловий будинок та земельні ділянки. Визнати недійсними договори дарування вищевказаних житлового будинку та земельних ділянок, укладені між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, враховуючи відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірне майно та неможливість у зв`язку з цим оформити право на спадщину за законом в нотаріальному порядку, просив суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1\\6 частку житлового будинку та зазначених земельних ділянок. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Чередниченко Ю.В., до судового засідання не з`явились, надавши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник- адвокат Керанчук Л.Л., до судового засідання не з`явились, від представника відповідачів на адресу суду надійшла заява про визнання позову та про розгляд справи без їх участі. Третя особа, приватний нотаріус Бігун В.В. до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, надавши всебічну і повну оцінку наданим сторонами доказам та враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. 13 жовтня 1973 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] є сином відповідача [PERSON] та померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 1045. Згідно зі\~ст. 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2006 року - житлового будинку [ADDRESS] ; витягу № 10247651 від 30.03.2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно на вищевказаний будинок; державних актів на право власності на земельні ділянки серії ДН № 105847 та серії ДН № 105848 за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , вбачається, що все вище вказано нерухоме майно набуто під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. Верховний суд у своїй постанові від 18.05.2023 у справі №344/5528/22 зазначив, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що зазначене вище майно вважається спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , додаткове визнання цього факту на підставі рішення суду є недоцільним, а тому, позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, визначення судом частки співвласника за померлою особою не узгоджується з вимогами статті 16 ЦК України. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями [PERSON] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадкова справа до спадкового майна [PERSON] була заведена 26.02.2019 року за № 108/19 по заяві [PERSON] та за № 108/19 по заяві [PERSON] , що підтверджується інформаційним витягом зі спадкового реєстру № 55267383 від 26.02.2019 року. Відповідач [PERSON] прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оскільки на момент відкриття спадщини, проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем в якості члена однієї сім`ї за однією адресою. Постановою державного нотаріуса Першої слов`янської державної нотаріальної контори від 15.10.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ч.5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що 27 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування серія та №3154 житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , 27 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування: серія та №3155 земельної ділянки, яка має цільове призначення для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташована в [ADDRESS] , площею: 0, 0669 га, кадастровий номер: 1414100000:01:016:0247. 28 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування серія та №3181 земельної ділянки площею: 0, 0587 га, кадастровий номер: 1414100000:01:016:0247, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, розташованої в [ADDRESS] . Суд набуває висновку, що відповідач [PERSON] під час укладення вказаних договорів дарування, в порушення ч.5 ст. 1268 ЦК України, незаконно розпорядився 1/6 часткою спірного майна позивача у спадщині після смерті [PERSON] , оскільки з моменту відкриття спадщини зазначена частка належала позивачу, як одному зі спадкоємців за законом. Згідно зі\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~(ст. 215 Цивільного кодексу України). Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача було порушено та потребує судового захисту, а тому, позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Також, п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з незалежних від спадкоємця причин. Враховуючи той факт, що постановою державного нотаріуса Першої слов`янської державної нотаріальної контори від 15.10.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, та беручи до уваги всі встановлені фактичні обставин у справі, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на 1/6 частку спадкового майна. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи , належать витрати на професійну правничу допомогу. По справі документально підтверджені судові витрати в сумі 1263 грн. судового збору, та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та результати розгляду справи, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача з відповідачів у солідарному порядку і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5333 грн. 33 коп. та в частковому порядку витрати по оплаті судового збору в розмірі 842 грн., по 421 грн. з кожного.

Outcome: partial