Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

15.03.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. 20.03.2024, для вирішення питання про відкриття провадження. Мотивуючи подану заяву заявник вказує, що за її заявою та заявою її дочки - [PERSON] було заведено спадкову справу №29/2023, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за номером 70527242 від 14.04.2023р., інші спадкоємці, які б заявили про прийняття спадщини за вказаною спадковою справою відсутні. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка заявника було відмовлено та надано роз`яснення про необхідність підтвердження родинних відносин між нею та [PERSON] , оскільки моє прізвище « [PERSON] », а прізвище чоловіка - « [PERSON] ». З причини розбіжностей в написанні прізвища чоловіка у документах, заявник не маю змоги оформити право власності на спадкове майно, що і послугувало підставою для звернення до суду. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 21.03.2024 року відкрито провадження у справі. В судове засідання заявник не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином. Представник подав заяву про проведення судового засідання без фіксації технічними засобами та одночасно просив вимоги заяви задовольнити. Заінтересовані особи не з`явилися до суду, про час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення за наступних обставин. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 5 ч 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України наведено перелік справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України цей перелік не є невичерпним, адже у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Судом встановлено, що [INFO] в м. Конотоп Сумської області помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Після смерті [PERSON] , заявник - [PERSON] та її донька (заінтересована особа) - [PERSON] звернулися до Приватного нотаріуса Конотопського нотаріального округу Сумської області Майстренко Ірини Валеріївни із заявою про прийняття спадщини. За вказаними заявами було заведено спадкову справу №29/2023, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за номером 70527242 від 14.04.2023р. Інших спадкоємців, окрім [PERSON] та [PERSON] , які б заявили про прийняття спадщини за вказаною спадковою справою, немає. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] заявнику було відмовлено та надано роз`яснення про необхідність підтвердження родинних відносин між останньою та [PERSON] , оскільки її прізвище « [PERSON] », а прізвище чоловіка - « [PERSON] ». Так, під час судового розгляду, окрім іншого встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 12.01.2023р., та паспорта померлого [PERSON] народився [INFO] в місті Курськ, Росія, при цьому написання його прізвища російською мовою - « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , виданого 29 жовтня 1988р., записи в якому виконані російською мовою, 29 жовтня 1988р. уклали шлюб « [PERSON] , родившийся 24 января 1961г. в г. Курск РСФСР» та « [PERSON] », після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Як вбачається з другої сторінки паспорта заявника - [PERSON] , написання її прізвища російською мовою - « [PERSON] ». В цьому ж паспорті проставлено штамп, з якого вбачається, що 29 жовтня 1988р. зареєстровано шлюб між заявником та [PERSON] , 1961 р. народження. Тобто, дата та місце народження, ім`я, по-батькові померлого, які зазначені в його паспорті, повністю збігаються з даними свідоцтва про шлюб, а прізвище українською мовою відрізняється лише однією літерою, а російською мовою повністю співпадає, що підтверджує, що померлий та чоловік заявника є однією й тією ж особою. Крім того, відповідно до Експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз від 10.08.2023р. № 056/1090-а записи українською мовою прізвища « [PERSON] » (паспорт, запис [PERSON] , паспорт, запис [PERSON] , свідоцтво про народження запис [PERSON] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , штамп у паспорті [PERSON] , запис сімейний стан [PERSON] ) та « [PERSON] » (копія паспорта, свідоцтво про смерть), а також запис російською мовою « [PERSON] » (свідоцтво про укладення шлюбу, запис [PERSON] , Буц/ [PERSON] ) попри розбіжностей в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначених осіб є ідентичними. Розбіжності між документальними записами прізвища українською мовою виникли при його міжмовних (українсько-російських і російсько-українських) перетвореннях, що є типовою девіацією в умовах українсько-російської двомовності. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено частиною сьомою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до пункту 5 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до частини другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно вимог ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Так, для прийняття спадщини заявнику необхідно в судовому порядку підтвердити родинні відносини з її чоловіком з - [PERSON] . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, зібрані у справі докази, а також відсутність будь-яких спорів чи заперечень зі сторони інших заінтересованих осіб, вказує на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved