Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] суму боргу за договором позики в сумі 50\~000 грн, а також нараховані в порядку ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 308 грн та 601,75 грн інфляційних втрат за період з 01.11.2023 по 15.01.2024 та сплачений судовий збір. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.07.2023 під розписку в присутності двох свідків надав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 50\~000 грн, які останній зобов`язався повернути в строк до 31.10.2023 шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами. Проте у вказаний строк відповідач взяте на себе зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув. Ухвалою суду від 26.01.2024 відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.02.2024, 21.03.2024 судове засідання було відкладене в зв`язку з оголошеною повітряною тривогою. Позивач надав суду заяву, в якій справу просив розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 50 000 грн, що підтверджується копією розписки від 06.07.2023. Також [PERSON] зобов`язався повернути вказаний борг у повному обсязі у строк до 31.10.2023 шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами, починаючи з липня 2023 року (а.с. 7). 06.11.2023 [PERSON] направив [PERSON] письмову вимогу про повернення грошових кошиів в сумі 50\~000 грн в строк до 30.11.2023 (а.с. 8-9). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.530 ЦПК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що надана позивачем розписка від 06.07.2023 є належним доказом укладення між сторонами договору позики на указану в ній суму 50 000 грн, оскільки підтверджує як його укладення, так і умови договору: суму позики, зобов`язання та дати повернення боргу, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу. Цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування. Оскільки відповідач суму позики у встановлений договором строк не повернув, позовні вимоги [PERSON] про повернення боргу підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] нараховані 3% річних за період з 01.11.2023 по 15.01.2024 в сумі 308 грн та інфляційні втрати в сумі 601,75 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved