Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У січні 2024 р. акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі також - АТ «Сенс Банк», банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , позичальник, відповідачка) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 1 219 035,01 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 24.11.2020 між АТ «Альфа-Банк» та позичальником [PERSON] укладено угоду про надання споживчого кредиту № 501278680, відповідно до умов якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі. Договором передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору він зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість. З метою досудового врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу, яку відповідачка залишила без реагування. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та мотивувала свої заперечення тим, що внаслідок запровадження карантинних обмежень та введення в Україні воєнного стану втратила роботу і засоби до існування та у подальшому змушена була покинути Україну. Вказала, що раніше неодноразово зверталась до банку з проханням надати кредитні канікули та реструктуризувати заборгованість, проте банк відмовився укладати з нею будь-які додаткові угоди. Вона жодним чином не ухиляється від сплати кредиту, однак сплата усієї суми за вимогою банку є для неї непосильною і може призвести до банкрутства, що невигідно самому банку. За міркуванням відповідачки на спірні правовідносини поширюються положення пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит в період карантину, а тому позивач неправомірно нарахував їй підвищені проценти. Послалась також на те, що Законом № 2120 до Закону України «Про споживче кредитування» та ЦК України були внесені зміни щодо заборони застосування до позичальника штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання в період дії воєнного стану. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою суду від 29.01.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання 27.02.2024. 26.02.2024 від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення підготовчого засідання. 27.02.2024 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. В підготовче засідання 27.02.2024 учасники справи не з`явились, у зв`язку з чим суд відклав підготовче засідання на 13.03.2024. 13.03.2024 від представника позивача надійшло клопотання про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. В підготовчому засіданні 13.03.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання представника позивача про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відео конференції, відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідка, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні 18.04.2024. 16.04.2024 від представника відповідачки надійшло клопотання про розгляд справи без його участі та без участі відповідачки. 18.04.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо аргументів, викладених відповідачкою у відзиві, та клопотання про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. З огляду на те, що клопотання представника позивача про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції подане з порушенням строку, установленого частиною другою статті 212 ЦПК України, підстав для його задоволення суд не знайшов та з урахуванням достатності доказів для прийняття обґрунтованого рішеннявизнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності учасників справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 24.11.2020 між АТ «Альфа Банк» (банком), правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та [PERSON] (позичальником) шляхом акцептування банком пропозиції (оферти) позичальника було укладено укладено угоду про надання кредиту № 501278680, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії (далі також - угода, кредитний договір). Предметом цієї угоди є, зокрема надання банком позичальнику кредиту в розмірі 1 000 000 грн зі сплатою за користування кредитними коштами процентів за фіксованою процентною ставкою 27,00% річних, строк кредитування - 60 місяців, кінцевий термін повернення кредиту - 24.11.2025. У Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та орієнтовної реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком № 1 до угоди і її невід`ємною частиною, сторони погодили, що платежі з повернення суми кредиту та нарахованих процентів мають здійснюватись щомісячно, до 24 числа кожного місяця, з дати надання кредиту до повного погашення рівними частинами - по 30 535,33 грн. Факт надання банком кредиту у визначеному договором розмірі не оспорюється відповідачкою та підтверджується меморіальним ордером № 5286099 від 24.11.2020 і виписками по особових рахунках позичальника [PERSON] . Натомість відповідачка не виконувала належним чином зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів у встановлені договором строки та розмірах, а з травня 2023 р. будь-які сплати за кредитним договором взагалі припинила. З виписок по особових рахунках відповідачки вбачається, що на виконання умов договору нею було здійснено оплат на загальну суму 442 636 грн, з них на погашення тіла кредиту зараховано 145 666,66 грн, а на погашення процентів - 296 969,34 грн. 05.07.2023 банк надіслав відповідачці досудову вимогу про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором протягом 30 календарних днів з дня отримання вимоги, але не пізніше 35 календарних днів з моменту її надсилання, проте вимоги банку відповідачка не виконала. IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 626, частини першої статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга статті 638 ЦК України). Частина перша статті 1054 ЦК України дає визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальною умовою виконання зобов`язання є виконання його належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 610, частина перша статті 611 ЦК України). Частиною другою статті 1050 ЦК України, положення якої застосовуютьсядо відносин за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1054 цього Кодексу, передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За обставинами справи установлено факт прострочення позичальником [PERSON] зобов`язань щодо здійснення щомісячних платежів на погашення кредиту та сплати процентів, що кореспондує праву банку як кредитодавця вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати нарахованих процентів. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (частина перша статті 625 ЦК України), а відтак є безпідставними посилання відповідачки на погіршення її матеріального стану через втрату доходів внаслідок обставин карантину та воєнного стану. Слід також зазначити, що кредитний договір відповідачка уклала вже в період карантину і тим самим взяла на себе усі ризики, у тому числі й ті, що пов`язані із запровадженими обмеженнями і заборонами та їх впливом на економічну ситуацію в Україні в цілому і матеріальний стан відповідачки, зокрема. Відмова банку надати відповідачці кредитні канікули або реструктуризувати борг також не може слугувати підставою для звільнення від виконання зобов`язань у спірних правовідносинах, оскільки діючий у цивільному праві принцип диспозитивності передбачає вільне здійснення особою своїх цивільних прав (частина перша статті 12 ЦК України), а в законодавстві України відсутні норми, які б зобов`язували банки реструктуризувати кредитну заборгованість (окрім споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті). На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок, відповідно до якого заборгованість за кредитним договором, розрахована станом на 17.08.2023, складає 1 219 035,01 грн, що включає заборгованість за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 854 333,34 грн та заборгованість за процентами в розмірі 364 701,67 грн. Дослідженням вказаного розрахунку установлено, що наявні у ньому відомості про сплачені відповідачкою суми узгоджуються з даними виписок по її особових рахунках, а заборгованість розрахована банком відповідно до умов кредитного договору. Всупереч доводам відповідачки розрахунок заборгованості за процентами проведений на основі визначеної у договорі фіксованої процентної ставки (27,00% річних), яка залишалась незмінною впродовж усього періоду кредитування. Згідно з принципом змагальності кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12, 81 ЦПК України),проте жодних доказів на спростування наданого банком розрахунку заборгованості відповідачкою не надано. З огляду на викладене суд вважає наданий банком розрахунок заборгованості достовірним доказом розміру наявної у відповідачки заборгованості за кредитним договором та покладає його в обґрунтування свого рішення. За змістом законодавчих положень, які регулюють кредитні відносини, процентиза користування кредитом є обов`язковою умовою кредитного договору (зокрема, їх розмір та тип процентної ставки) та складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом». Такий висновок суду випливає і з економічної сутності кредитного договору, яка полягає, зокрема в отриманні кредитодавцем плати за кредит. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.02.2023 у справі № 910/23042/16. Пункт 6 розділу IV «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону № 3498-IX від 22.11.2023) передбачає, зокрема звільнення споживача від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24.12.2023), за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань у період з 01.03.2020 і до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит. Згідно з цим пунктом неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за вказаний період, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Подібна норма міститься і у пункті 15 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України (розділ доповнено пунктом 15 згідно із Законом № 691-20 від 16.06.2020), яка визначає, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Предметом цього позову є вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитними коштами, тобто основної заборгованості за кредитним договором, вимог про стягнення неустойки та інших штрафних санкцій банком не заявлено, а відтак положення пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» та пункту 15 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України на спірні правовідносини не поширюються. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів та наданих позивачем доказів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення з заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 1 219 035,01 грн. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідачку сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved