Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 05.03.2024 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла дана позовна заява, в якій представник позивача просить визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом, право на завершення приватизації земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території с. Стецівка, Звенигородського району, Черкаської області площею 2.0000 га, кадастровий номер 7121287200:01:002:0569 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03), розпочатої спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , з можливістю здійснення [PERSON] всіх дій, пов?язаних з приватизацією земельної ділянки, в тому числі право на державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та одержання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Судові витрати залишити за позивачем. В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] в м. Ватутіне у віці 59 років помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із: будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та належить спадкодавцю згідно свідоцтва на право на спадщину за заповітом; земельної ділянки площею 2,4805 га, кадастровий номер 7121287200:02:001:0080, для ведення товарногосільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою Звенигородський район, Стецівська сільська рада, що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ 620860, виданого 24.09.2007 року Стецівською сільською радою, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом; земельної ділянки, площею 2,000 га, кадастровий номер 7121287200:01:002:0569, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою Черкаська область, Звенигородський район, Стецівська сільська рада, що належить спадкодавцю на підставі витягу рішення Ватутінської міської ради від 24.02.2022 року № 24-37/V111 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі їх у приватну власність громадянам». Факт родинних стосунків підтверджується свідоцтвом про народження, відповідно до якого [INFO] народився [PERSON] , в графі батько зазначений [PERSON] . 5 квітня 2008 року секретарем Стецівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області був посвідчений заповіт [PERSON] , у відповідності до якого позивач та [PERSON] являються спадкоємцями. 4 жовтня 2022 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Побіянської Н.Б. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Цього ж дня [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Побіянської Н.Б. із заявою, в якій відмовилася від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на користь позивача. 7 жовтня 2022 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Побіянської Н.Б. із заявою, в якій відмовилася від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті чоловіка [PERSON] та від отримання права власності в спільному майні подружжя, який помер [INFO] , на користь позивача. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні. 4 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу була заведена спадкова справа № 265/2023 щодо майна померлого [PERSON] . На підставі заповіту позивач прийняв спадщину, шляхом отримання ним 04.04.2023 року свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу, реєстрація в реєстрі 1427 та 1428. Спадщина, на яку видано свідоцтва, складається з будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] та земельної ділянки, площею 2,4805 га, кадастровий номер 7121287200:02:001:0080, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою Черкаська область, Звенигородський район, Стецівська сільська рада. 28.02.2024 року приватним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер 7121287200:01:002:0569, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою Черкаська область, Звенигородський район, Стецівська сільська рада, оскільки відомості про реєстрацію права власності на вказану ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, а тому вчинення нотаріальної дії буде суперечити діючому законодавству. Свою відмову вмотивувала тим, що згідно підпункту 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до витягу рішення Ватутінської міської ради від 24.02.2022 року № 24-37/V111 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передача їх у приватну власність громадянам» вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 2.0000 га, що розташована в с. Стецівка Звенигородського району Черкаської області, кадастровий номер 7121287200:01:002:0569 (код КВЦПЗ 01.03). У зв`язку із смертю, [PERSON] не здійснив дії направлені на реєстрацію права власності на земельну ділянку. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості реєстрацію права власності на майно, а саме: землю, що в передбачений законодавством спосіб, підтверджує право власності [PERSON] . Однак, за життя [PERSON] розпочав приватизацію земельної ділянки, тому спадкоємці мають право звернутися до суду про визнання відповідного права в порядку спадкування, тобто права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця. З можливістю здійснення [PERSON] всіх дій пов?язаних з приватизацією земельної ділянки в тому числі права на державну реєстрацію права власності земельну ділянку, він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2024 року обрано суддю Сакун Д.І. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 14.03.2024 року було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Сторони в підготовче судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Повністю підтримали поданий позов, просили суд його задовольнити з підстав, зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. Надав заяву про визнання позовних вимог. Розгляд справи просить проводити без участі представника відповідача та прийняти рішення за наявними матеріалами. Від третіх осіб - [PERSON] та [PERSON] надійшли до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують щодо їх задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та вважає можливим згідно ч.3 ст.200 ЦПК України ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. У суді встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , у віці 59 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.05.2022 року, виданого Ватутінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що зроблено відповідний актовий запис № 140. 05.04.2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Стецівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області Мошенець В.М., за реєстровим № 463, відповідно до якого все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде йому належати за законом і на що він за законом буде мати право, заповів дочці - [PERSON] та синові [PERSON] . Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, № витягу: 70220473 від 04.10.2022 року, зареєстровано спадкову справу у Спадковому реєстрі за № 69757857, номер у нотаріуса: 265/2022. Спадкодавець: [PERSON] . Відповідно до заяви № 614 від 04 жовтня 2022 року, посвідченої старостою Стецівського старостинського округу виконавчого комітету Ватутінської міської ради Звенигородського району Черкаської області Брусліновською Т.О., [PERSON] звернулася відмовилася від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на користь [PERSON] . Відповідно до заяви № 613 від 04 жовтня 2022 року, посвідченої старостою Стецівського старостинського округу виконавчого комітету Ватутінської міської ради Звенигородського району Черкаської області Брусліновською Т.О., [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до заяви № 629 від 07 жовтня 2022 року, посвідченої старостою Стецівського старостинського округу виконавчого комітету Ватутінської міської ради Звенигородського району Черкаської області Брусліновською Т.О., [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті чоловіка [PERSON] та від отримання права власності в спільному майні подружжя, який помер [INFO] , на користь [PERSON] . Відповідно до довідки № 313/21-05 від 03.10.2022 року, виданої старостою Стецівського старостинського округу виконавчого комітету Ватутінської міської ради Звенигородського району Черкаської області Брусліновською Т.О., вбачається, що [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним постійно проживали: дружина [PERSON] та син [PERSON] . 28.02.2024 року приватним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право власності на земельну ділянку, площею 2,0000 га, кадастровий номер 7121287200:01:002:0569, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою Черкаська область, Звенигородський район, Стецівська сільська рада, оскільки відомості про реєстрацію права власності на вказану ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, а тому вчинення нотаріальної дії буде суперечити діючому законодавству. Свою відмову вмотивувала тим, що згідно підпункту 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до витягу із рішення Ватутінської міської ради від 24.02.2022 року № 24-37/VІІІ «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передача їх у приватну власність громадянам» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачі у приватну власність наступним громадянам: [PERSON] , земельну ділянку площею 2.0000 га, що розташована в с. Стецівка Звенигородського району Черкаської області, кадастровий номер 7121287200:01:002:0569 (код КВЦПЗ 01.03). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-0500270682022 від 02.02.2022, земельна ділянка за кадастровим номером 7121287200:01:002:0569, розташована за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, с. Стецівка, площею 2.0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, форма власності - інформація відсутня про зареєстроване право в Державному земельному кадастрі. Інформація про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена реєстрація земельної ділянки - проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 15.01.2022. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 04.04.2023 року, посвідчених приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Побіянською Н.Б., зареєстрованих в реєстрі за № 1427, № 1428, спадщина, на яку видано свідоцтва, складається з права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та права власності на земельну ділянку, площею 2,4805 га, кадастровий номер 7121287200:02:001:0080, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою Черкаська область, Звенигородський район, Стецівська сільська рада. Відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, ринкова вартість земельної ділянки, за кадастровим номером 7121287200:01:002:0569, розташованої за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, с. Стецівка, площею 2.0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, складає 103 500,00 грн. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та таке інше. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено приписами ст. 1217 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 1 ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Положеннями ст. 1261 ЦК України передбачено першочергове право на спадкування за законом - мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Підпунктом 4. 18 п. 4 глави 10 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України Про нотаріат, який узгоджується з положеннями п. 1 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Вищий Спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом № 24-753/04-13 від 16 травня 2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування роз`яснив, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Згідно із частиною другою статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Стаття 40 ЗК України передбачає, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень (частина перша статті 116 ЗК України). Згідно з частинами першою, другою, сьомою статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Згідно із частиною першою статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. На підставі статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. ЗК України, визначав, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. У випадку, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема, на земельну ділянку. Наведене свідчить, що якщо спадкодавець не набув право власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, однак розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, але органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовами про визнання відповідного права у порядку спадкування - права на завершення приватизації. Такий висновок щодо застосування норма права у подібних правовідносинах, міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, а також аналогічні висновки висловлені у постановах Верховного Суду: від 13 червня 2018 року у справі № 128/1911/15-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 25 березня 2020 у справі № 158/1672/17, від 30 червня 2020 року у справі № 623/633/17 та від 25 листопада 2020 року у справі № 686/6189/18. Відповідно до частини першої, пункту «г» частини третьої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Зважаючи на те, що [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , який відповідно до чинного законодавства України за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки площею 2.0000 га, кадастровий номер кадастровий номер 7121287200:01:002:0569, розташованої на території с. Стецівка, Звенигородського району Черкаської області, відтак встановлені підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст.142 ч.1 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ст.7 ч.3 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved