Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить винести рішення, яким:позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; стягувати з відповідачки на його користь, аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовною заявою. Позов мотивовано тим, щовін перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 23 серпня 2022 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Від даного шлюбу сторони вони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Малолітні діти були вилучені у матері, та передані йому а виховання. Рішенням виконавчого комітету від 10 серпня 2022 року «Про визнання батька таким, що самостійно займається вихованням та утриманням малолітніх дітей», було вирішено визнати його таким, що самостійно займається вихованням та утриманням малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2022 року після розірвання шлюбу місцем проживання дітей визначено разом з батьком. Крім того відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 232 від 20 серпня 2023 року він був звільнений наказом командира військової частини [NUMBER] (по особовому складу) № 69-РС від 19 серпня 2023 року з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. На даний час він зареєстрований та проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] . Його діти взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками про взяття на облік ВПО від 19 червня 2023 року. Також діти відвідують Новояворівський заклад дошкільної освіти № 9 Новояворівської міської ради з 20 червня 2023 року. Рішення виконавчого комітету Новояворівської міської ради № 25 від 10 січня 2024 року «Про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів», [PERSON] , [INFO] надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів малолітньому, та зазнала психологічного насильства, моральних та психологічних страждань, що не потребують доведення, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України. Діти постійно проживають разом з ним та перебувають на його повному утриманні. Він матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач із дітьми зв`язок не підтримує, участі у вихованні дітей не приймає. Життям, здоров`ям та розвитком дітей відповідач зовсім не цікавиться, за весь цей час не виявляла бажання бачитися з дітьми і фактично ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню та утриманні. Аліментів не платить. Оскільки він звільнився з військової служби в зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за двома дітьми, на даний час є безробітним, тому у нього виникла також необхідність звернутися до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів, а саме про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 08 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Зозуля А.В. в судове засідання не прибули, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибула, про розгляд справи повідомлялася належним чином, а саме шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Яворівського районного суду Львівської області. Також про причини неявки суд не повідомила, своїх заперечень та відзиву на позов не подавала. Відповідно до ч.1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явилася, не повідомила причини неявки, не подала відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03 червня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 06 червня 2024 року. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який був розірваний 23 серпня 2022 року на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/8004/22. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Серії [NUMBER] від 01 грудня 2017 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконавчим комітетом Кунівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області Серії [NUMBER] від 22 квітня 2019 року. Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей Плужненської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області від 10 червня 2022 року № 01-23/94, малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були вилучені у матері [PERSON] , [INFO] , та були передані батьку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10 серпня 2022 року «Про визнання батька таким, що самостійно займається вихованням та утриманням малолітніх дітей», було вирішено визнати батька [PERSON] таким, що самостійно займається вихованням та утриманням малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Також рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 серпня 2022 року у справі № 607/8004/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу залишено проживати разом з батьком [PERSON] . Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) № 120 від 27 квітня 2024 року, [PERSON] був звільнений наказом командира 355 навчального механізованого полку (по особовому складу) № 51-РС від 10 квітня 2024 року з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через такі сімейні обставини: військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років. Позивач [PERSON] на даний час зареєстрований та проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом № 16470 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 23 листопада 2023 року. Діти [PERSON] та [PERSON] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками про взяття на облік ВПО від 19 червня 2023 року. Також судом встановлено, що діти відвідують Новояворівський заклад дошкільної освіти № 9 Новояворівської міської ради з 20 червня 2023 року, дітей приводить батько [PERSON] , мама жодного разу не навідувалася і не цікавилася дітьми, що підтверджується характеристикою, виданою даним дошкільним закладом. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області № 25 від 10 січня 2024 року «Про надання статусу дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів», надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів малолітньому [PERSON] , [INFO] , як такому, що зазнав психологічного насильства, моральних та психологічних страждань, що не потребують доведення, у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України. Рішенням Виконавчого комітету Новояворівської міської ради №294 від 07 квітня 2024 року вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд вважає, що з врахуванням наведених вище обставин, на даний час відсутні підстави та передумови вважати, що можливо змінити у кращу сторону поведінку відповідача [PERSON] як матері неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , а також встановлені судом обставини свідчать про наявність вини у діях відповідача щодо виникнення такої ситуації, а саме наявності факту свідомо нехтування нею виконанням батьківських обов`язків щодо своїх дітей. З огляду на наведене, суд визнає поведінку [PERSON] ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд вважає, що такі підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утримання в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено раніше відповідач у справі [PERSON] повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не бере участі в їх вихованні, навчанням не цікавиться, не допомагають матеріально. Крім цього відповідач не надали жодних доказів на спростування позовних вимог позивача, а тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів є підставними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню. Згідно із п. 1 ч.1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п.1 ч. 1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також, враховуючи зазначене вище, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст. 169 Сімейного кодексу України, а саме що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до п. 3, 13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, учасники бойових дій - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на наведене вище, слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп..

Outcome: approved