Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому прохає встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] на час відкриття спадщини. Визнати [PERSON] , [INFO] таким, що не прийняв спадщину після спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . Одночасно з позовною заявою позивач [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про витребування доказів, а саме: витребувати від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України відомості про перетинання громадянином України [PERSON] , [INFO] , державного кордону України за період з 01.01.2000 по 27.01.2023 включно. Заявлені вимоги мотивує тим, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину в розмірі частки після свого батька [PERSON] , померлого [INFO] . Другим спадкоємцем є [PERSON] , рідний брат позивача та син померлого, який вважається таким, що прийняв іншу частку спадщини, так як на час відкриття спадщини був зареєстрований разом з їхнім батьком за однією адресою та протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини Проте, позивач вважає, що відповідач не може вважатись таким, який прийняв спадщину, оскільки, починаючи з січня 2000 р. і до теперішнього часу він постійно перебуває за кордоном та на час відкриття спадщини фактично не проживав разом зі спадкоємцем. Отже, встановлення факту постійного не проживання відповідача разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини може безпосередньо вплинути на обсяг спадкових прав позивача, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що має юридичне значення, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду з цією заявою. Ухвалою суду від 07.02.2024 провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Клопотання позивача щодо витребування документів задоволено. \~ \~ \~ \~Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, направив на електронну адресу суду заяву про визнання позовних вимог та просив суд розглядати справу без його участі. \~ \~ \~ \~ Представник Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області направив до суду заяву в якій прохав суд розглядати справу за відсутності представника відповідача. Просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення. Приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Скрит Л.Г. направила до суду заяву в якій прохала суд розглядати справу за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд дійшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.01.2023 [PERSON] помер [INFO] , який є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.08.1973 року (а.с. 5-6). Відповідно до акту від 24.11.2016 року та акту від 07.12.2023 року відповідач [PERSON] з 01.01.2000 року по час складання актів зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 7-8). Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Скрит Л.Г. №265/02-14 від 11.12.2023 року, спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину після [PERSON] є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , від 12.03.1977 року. Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. (а.с. 9-11). Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-12661/18/24-Вих від 21.02.2024 року відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] , [INFO] в період з 08.11.2017 року по 27.01.2023 року в Базі даних не виявлено. (а.с. 41). Відповідно до положень ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293, ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У силу п.7 Постанов Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника . За приписами п.7 Постанов Пленуми Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки. Згідно норм ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до положень ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видючою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного не проживання відповідача [PERSON] з [PERSON] , який помер [INFO] та факт того, що відповідач [PERSON] не прийняв спадщину від померлого [INFO] [PERSON] , за таких обставин позовна заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved