Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

ТОВ «Коллект центр» звернулося до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №2110147836947 від 11.04.2021 року в розмірі 30 000 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.04.2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг № №2110147836947\~ «Стандартний». Згідно зі п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати\~позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Надалі 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про надання фінансових послуг № №2110147836947 від 11.04.2021 року, боржник за яким є [PERSON] . У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про про надання фінансових послуг №2110147836947 від 11.04.2021 року. Заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується заборгованість. Загальний розмір заборгованості становить 30000 гривень, з яких 3000 гривень заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 27000 гривень заборгованість за відсотками. Ухвалою суду від 19.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача [PERSON] до суду поступи відзив на позовну заяву (а.с.\~102-109), в якому він вказав про часткове визнання позовних вимог, зокрема на суму 3960 гривень, з яких 3000 гривень заборгованість за тілом кредиту та 960 гривень заборгованість за процентами. Часткове визнання позовних вимог обгрунтовує тим, що в умовах кредитного договору №2110147836947 сторони визначили строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання та граничний строк дії кредитного договору 1 рік. У заяві анкеті (для отримання договору), який є додатком до кредитного договору, сторони погодили, що відповідач зобов?язується повернути кредит у розмірі 3000 гривень та сплатити проценти у розмірі 960 гривень. Розрахунок заборгованості відсотків наданий позивачем за період 11.04.2021 року до 30.11.2021 року в розмірі 20312,40 гривень, а також за період 01.12.2021 до 10.04.2022 року проценти в розмірі 30143,10 гривень необґрунтований та не підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на те, що розмір відсотків, який за домовленістю між сторонами (згідно з додатку 1 до вказаного договору) не мав перевищувати суму 960 гривень за весь період кредитування. Від представника позивача до суду поступили письмові пояснення (а.с. 110 - 113), в яких представник вказав, що повернення обумовленої в заяві-анкеті суми в розмірі 3960 гривень за користування кредитом мало б місце у випадку, коли позичальник, не порушуючи умов договору, повернув отримані кошти через 16 днів (2% від 3000,00 гривень х16днів). Тобто, лише в цьому випадку буде коректним твердження, що відповідач за даним кредитним договором має сплатити лише таку суму. У даному випадку має місце з боку відповідача прострочення (значне) строків повернення кредитних коштів. Посилаючись на ст. 611 ЦК України, зазначає, що згідно з розрахунку заборгованості відповідача, здійсненого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відповідно до умов Договору станом на 30.11.2021р. (день, що передував укладенню договору факторингу), вона становила 23312,40 грн. ТОВ «Вердикт Капітал» здійснило нарахування відсотків з дати укладення договору факторингу до останнього дня дії договору № 2110147836947 (з 01.12.2021 р. по 10.04.2022р.). Тобто, було донараховано 30 143,10 грн. і загальна заборгованість склала 53 455,50 грн. В розрахунку заборгованості, наданому суду Позивачем (ТОВ «Коллект Центр») дана сума залишилась незмінною, хоча в ній і зазначена дата, що передувала зверненню до суду (за цим розрахунком жодних донарахувань не здійснювалось). Таким чином, нарахування процентів здійснено в повній відповідності до умов кредитного договору, який був підписаний відповідачем і з умовами якого він погодився. Представник позивача звертає увагу, що попри існуючу загальну заборгованость в розмірі 53455,50 гривень , вони прость стягнути з відповідача лише 30000 гривень. Позивач явку представника до суду не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 101), у позовній заяві вказав про розгляд справи без участі представника (а.с. 4). Відповідач та його представник адвокат Атаманюк Р.І. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача до суду поступив відзив та клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача та задоволення позову частково, а саме на суму 3960 гривень (а.с.114) . Згідно з ч.1\~ ст.223 ЦПК України\~ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як сторони в судове засідання, призначене на 08.04.2024 року не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позову з таких підстав. У ч. 1 ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Судом встановлено, що 11.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] укладено договір про надання фінансових послуг № 2110147836947. Відповідно до умов договору позичальнику надається кредит без конкретної споживчої мети на суму 3000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору його додатків та правил (п.1.1 договору). Згідно з відповіддю на запит ТОВ ФК «Вей фор пей» від 11.01.2022 року, на підставі укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказу грошових коштів, ТОВ ФК «Вей фор пей»\~здійснено наступний переказ грошових коштів: номер карти [NUMBER] , власник карти (емітент) банк Commercial Bank Privatbank, категорія карти Visa, час запиту 11.04.2021 16.25.16, номер договору 2110147836947,сума 3000, валюта UAH (а.с. 9). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за договором про надання фінансових послуг №2110147836947 від 11.04.2021 року заборгованість за період 11.04.2021 року до 30.11.2021 року складає 23 312,40 гривень (а.с.9 зворот 11). Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 року укладено договір факторингу №1-12, за умовами якого клієнт - первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 60168947 грн., а фактор зобов`язується прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом і боржниками (а.с. 14-16). З додатку №3 до Договору факторингу №1-12 від 01.12.2021 року встановлено, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування» передало, а ТОВ «Вердикт Капітал» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] (а.с. 16 зворот - 18). Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал»» за договором про надання фінансових послуг№ 2110147836947\~від 11.04.2021\~року заборгованість станом на 10.01.2023 року складає 53\~455,50 гривень, з яких 3000 гривень заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 20312,40 гривень заборгованість за процентами на дату відступлення прав вимоги, 30143,10 гривень заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до умов договору за період 01.12.2021 року 10.04.2021 року (а.с.12). Між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» 10.01.2023 року укладено договір факторингу №10-01/2023, з умовами якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників зазначених у додатках №1 та №3 (а.с. 20 - 22). З реєстру боржників (додаток №3 до договору №10-01/2023 від 10.01.2023 року) встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» передало, а ТОВ «Коллект Центр» прийняло право вимоги до боржника [PERSON] за договором про надання фінансових послуг № 2110147836947 від 11.04.2021 року (а.с.23-24). У\~ст.512 ЦК\~встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, установлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст.514 ЦК\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1\~ст.516 ЦК). Згідно зі ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У ч.1 ст.1078 ЦК України\~закріплено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Враховуючи вищевказані договори відступлення прав вимоги суд вважає, що ТОВ «Коллект Центр» є належним позивачем щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2110147836947 від 11.04.2021 року. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача по договору про надання фінансових послуг 2110147836947 від 11.04.2021 року. Відповідно до п.1.2, 1.3 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Пунктом 1.4 Договору про надання фінансових послуг визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до якого нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному порядку: a) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту , в сумі що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. (п.п. 1.4.1, 1.4.2). Водночас у заяві-анкеті (для отримання кредиту), який є додатком №1 до кредитного договору, сторони погодили, що відповідач зобов`язується повернути кредит у розмірі 3000 гривень, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково позичальник зобов`язався повернути кредит у розмірі 3\~000 гривень та проценти у розмірі 960 гривень. гривень (а.с. 8 зворот). Стороною відповідача не оспорюється факт укладення вищевказаного договору та отримання [PERSON] у кредит коштів у розмірі 3000 гривень. Матеріали справи не містять доказів повного або часткового виконання відповідачем зобов`язань з повернення суми кредиту та сплати процентів. Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ «Коллект Центр» за договором про надання фінансових послуг № 2110147836947\~від 11.04.2021\~року заборгованість станом на 09.01.2024 року складає 53\~455,50 гривень, з яких 3000 гривень заборгованість за кредитом (за тілом кредиту), 50\~455,50 гривень заборгованість за відсотками на дату розрахунку 09.01.2024 року (а.с.13). \~ \~ \~ \~Щодо розрахунку заборгованості наданого позивачем суд приходить до такого висновку. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом ч.1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. \~ \~ \~ \~ У ч.ч. 1,2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) закріплено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.06.2022 року у справі № 947/25785/19 (провадження № 61-3732св22) зроблено висновок, що: «за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 року у справі № 333/7121/18 (провадження № 61-9581св21) зазначено, що: «для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору». У п. 36.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року в справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено: «З 13 січня 2006 року також почали діяти нові редакції: статті 18 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів», яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті); статті 19 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про заборону нечесної підприємницької практики - будь-якої підприємницької діяльності або бездіяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (пункт 14 статті 1 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Поняттям такої практики охоплюється, зокрема, будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (пункт 2 частини другої статті 19). За змістом абзацу першого частини другої цієї статті підприємницька практика вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Така практика вводить в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах (пункти 3 і 4 частини другої статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (абзац восьмий частини другої вказаної статті у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина шоста статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Вказаний договір про надання фінансових послуг, який укладений між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] не в повній мірі відповідає вимогам Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - ЗУ «Про захист прав споживачів»), оскільки умови договору спричиняють дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь банку. Зокрема, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000 гривень, за відсотками 27000 гривень. Така позовна вимога є необґрунтованою та несправедливою для відповідача у розумінні п. 5 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з огляду на те, що сторонами при укладенні вищевказаного договору в додатку №1 до нього було погоджено розмір відсотків, який за домовленістю між сторонами не мав перевищувати суму 960 грн за весь період кредитування. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що позичальник [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк грошові кошти (суму позики) та нараховані проценти за користування позикою (згідно умов договору 16 днів з моменту отримання кредиту) не повернув, унаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором про надання фінансових послуг № 2110147836947 від 11.04.2021 року. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені ст. 1050 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. Таким чином, позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 3960 гривень, що складається із 3000 гривень заборгованості за тілом кредиту та 960 гривень процентів. У ст. 265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв`язку з частковим задоволенням позову з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 399,70 гривень (3960*3028/30 000=399,70). Позивач у позовній заяві просить стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 9\~000 гривень. На підтвердження чого суду надано договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року у кладений між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с.36 зворот - 37). Згідно п.4.1. договору визначено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Зі заявки на надання юридичної допомоги на надання юридичної допомоги №26 від 02.01.2024 та витягу з акта №1 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 9 000 грн., з яких - надання усної консультації з вивчення документів\~2 год/3000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу\~3год/6000 грн., а також платіжну інструкцію №0406020000 від 10.01.2024, що підтверджує перерахування адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» 45000 грн за надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 (а.с. 39). Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечив щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 9\~000 гривень, яка є необгрунтованою та завищеною. Згідно зі ч.ч.1-6 \~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved