Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 30 січня 2024 року [PERSON] звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 червня 2018 року о 20 годині 45 хвилин заступником начальника Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018160280000129 відносно нього були внесені відомості про вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345\~Кримінального кодексу\~України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Того ж дня о 22 годині 20 хвилин, в межах кримінального провадження [PERSON] було затримано порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, що підтверджується протоколом затримання складеним начальником слідчого відділу Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області майором поліції Щербула С.С. та поміщено до ізолятора тимчасового тримання у місті Роздільна. 31 липня 2018 року прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Сердюк А.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні та направлено його до суду. 26 березня 2019 року виправдувальним вироком Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 498/566/18 [PERSON] було визнано невинуватим у зв`язку з недоведеністю наявності в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України. 19 травня 2020 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області виправдувальний вирок Іллічівського міського суду Одеської області у справі №498/566/18 скасовано, призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. 20 березня 2023 року виправдувальним вироком Іллічівського міського суду Одеської області у справі №498/566/18 [PERSON] повторно визнано невинуватим у зв`язку з недоведеністю наявності в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.345 Кримінального кодексу України. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а виправдувальний вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 20 березня 2023 року у справі №498/566/18 залишено без змін. Перебування під слідством і судом у період із 02 червня 2018 року (з моменту затримання в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України) до набрання виправдувальним вироком суду від 20 березня 2023 року законної сили (27 вересня 2023 року - дата постановлення ухвали Одеського апеляційного суду), завдало позивачу значної моральної шкоди, що змушує звернутися до суду з вимогою про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю правоохоронних органів, зокрема, органів дізнання, попереднього (досудового слідства) та прокуратури. Перебування позивача під слідством та судом призвело до порушення звичайного устрою життя та втрати певних соціальних зв`язків , повне відновлення яких є неможливими.Через незаконне кримінальне переслідування позивач зазнав не відновлювальні репутаційні втрати, внаслідок чого був змушений відмовитися від участі у місцевих виборах 2019 році. По даний час , при спілкуванні із знайомими , родичами , друзями позивач змушений докладати зусиль для спростування інформації щодо відкритого відносно нього кримінального провадження. Позивач вказує , що незаконно перебував під судом та слідством 63 місяці 24 дні Виходячи з засад виваженості , розумності та справедливості , глибину та тривалість душевних страждань,, обумовлених незаконним притягнення до кримінальної відповідальності, вважає можливим відійти від засад Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів ,що здійснюють оперативно - розшуку діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури , суду» та з огляду на наведене, просить суд стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь в якості компенсації моральної шкоди завданої у кримінальному проваджені № 12018160280000129 у розмірі 800 000,00 грн. Представники: Головного управління національної поліції в Одеській області ,третя особа: Державна казначейська служба України в судове засідання не з`явились надали до суду відповідні відзиви на позовні вимоги, в яких зазначили, що заперечують проти задоволення позовних вимог . Проте вважали ,що розрахунок моральної шкоди може бути визначений з урахуванням розумного задоволення потреб потерпілої особи, та не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Враховуючи наведені підстави та у разі , якщо суд дійде висновку про доцільність задоволення позовних вимог , розмір моральної шкоди може бути відшкодовано виходячи з встановленої мінімальної заробітної плати на відповідний рік та час перебування під слідством та судом : 7100.00( мінімальна заробітна плата встановлена на 2024 рік) х 63 місяці х24 дні = 451.98709 грн. Такий розрахунок вважають гарантованим державною, є досить значним, а тому є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи , виходячи з обставин справи. Представник обласної прокуратури Одеської області в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог [PERSON] та просила в їх задоволенні відмовити. В обгрунтування заперечень зазначила , що позивачем не обгрунтована сума моральної шкоди в зазначеній сумі. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. 02 лютого 2024 року постановлена ухвала про відкриття провадження, та розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 27 лютого 2024 року. Також відповідачу та третім особам наданий строк для подання відзиву на позовні вимоги. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові. Представник Одеської обласної прокуратури в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те ,що наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування в тому розмірі, який заявлено позивачем, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності з наданням відповідних доказів щодо розміру заподіяної шкоди. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Зазначена позивачем сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000,00 грн. позбавлена засад поміркованості, розумності, виваженості та справедливості, та є значно більшою, ніж достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої особи. Представник Державної казначейської служби України до судового засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, надав до суду пояснення на позовну заяву в яких зазначив, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Натомість, позивач не надає доказів для обґрунтування вказаної у позовній заяві суми моральної шкоди та на власний розсуд визначає розмір моральної шкоди, яка, на його думку, підлягає відшкодуванню у досить значному розмірі - 800 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та у разі якщо суд дійде висновку про доцільність задоволення позовних вимог, розмір моральної шкоди, що може бути відшкодована на користь [PERSON] становить: 7 100, 00 грн. х 63 місяці + ( 7 100,00 грн. / 30 днів) х 24 дні) = 452 980,00 грн., де 7 100,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати на 2024 рік відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Наведений мінімальний розмір шкоди у сумі 452 980,00 грн., який гарантований державою, є досить значним, а тому є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, та виходячи з обставин цієї справи, підстав для його збільшення немає, оскільки відшкодування не повинно призводити до безпідставного збагачення. Тим більше, наразі, у зв`язку з військовою агресією Росії проти України та введенням воєнного стану на території України, безпідставне стягнення коштів у значному безпідставно завищеному розмірі з Державного бюджету в цей час може призвести до порушення інтересів держави. Представник Головного управління національної поліції в Одеській області до судового засідання не з`явився, просив проводити розгляд справи за його відсутності, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач ніяких доказів окрім слів, що нібито усі відвернулися від нього внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності, та втрата соціальних зав`язків. Зазначене у позовній заяві щодо моральних страждань фактично нічим не підтверджено до суду ніяких доказів надано не було, а є лише твердженнями позивача. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. позивач не надає доказів для обґрунтування вказаної у позовній заяві суми моральної шкоди та на власний розсуд визначає розмір моральної шкоди, яка, на його думку, підлягає відшкодуванню у досить значному розмірі - 800 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та у разі якщо суд дійде висновку про доцільність задоволення позовних вимог, розмір моральної шкоди, що може бути відшкодована на користь [PERSON] становить: 7 100, 00 грн. * 63 місяці + ( 7 100,00 грн /30 днів) * 24 дні)) = 452 980,00 грн., де 7 100,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати на 2024 рік відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Отже, наведений мінімальний розмір шкоди у сумі 452 980,00 грн, який гарантований державою, є досить значним, а тому є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, та виходячи з обставин цієї справи, підстав для його збільшення немає, оскільки відшкодування не повинно призводити до безпідставного збагачення. Тим більше, наразі, у зв`язку з військовою агресією Росії протії України та введенням воєнного стану на території України, безпідставне стягнення коштів у значному безпідставно завищеному розмірі з Державного бюджету в цей час може призвести до порушення інтересів держави. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з таких підставах. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 02 червня 2018 року о 20 годині 45 хвилин заступником начальника Великомихайлівського відділення поліції Роздільнянського відділу поліції ГУНП в Одеській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018160280000129 відносно [PERSON] були внесені відомості про вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345\~Кримінального кодексу\~України - умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Того ж дня о 22 годині 20 хвилин, в межах кримінального провадження [PERSON] було затримано порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України, що підтверджується Протоколом затримання складеним начальником слідчого відділу Великомихайлівського ВП Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області майором поліції Щербула С.С. та поміщено до ізолятора тимчасового тримання у місті Роздільна. 03 червня 2018 року прокурором Одеської області Жученко О.Д. винесено постанову про призначення групи прокурорів у кримінальному провадження за якою старшим групи було визначено прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Сердюка А.В. 03 червня 2018 року прокурором Одеської області [PERSON] в межах кримінального провадження складено та підписано повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, яке було вручено [PERSON] прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Сердюком А.В. того ж дня о 15 годині 45 хвилин. 04 червня 2018 року Ухвалою слідчого судді Великомихайлівського районного суду Одеської області по справі №498/406/18 в межах кримінального провадження відносно підозрюваного [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 20:00 години до 08:00 годин ранку наступного дня строком до 02 квітня 2018 року. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 11 червня 2018 року у справі № 498/406/18 задоволено апеляційну скаргу підозрюваного та скасовано вищезазначену ухвалу суду першої інстанції, застосовано до підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з покладанням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 Кримінального процесуального кодексу України. 31 липня 2018 року прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Сердюк А.В. затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні та направлено його до суду. 26 березня 2019 року виправдувальним вироком Іллічівського міського суду Одеської області у справі № 498/566/18 [PERSON] було визнано невинуватим у зв`язку з недоведеністю наявності в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України. 19 травня 2020 року ухвалою Апеляційного суду Одеської області виправдувальний вирок Іллічівського міського суду Одеської області у справі №498/566/18 скасовано, призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. 20 березня 2023 року виправдувальним вироком Іллічівського міського суду Одеської області у справі №498/566/18 [PERSON] повторно визнано невинуватим у зв`язку з недоведеністю наявності в його діяннях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.345 Кримінального кодексу України. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а виправдувальний вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 20 березня 2023 року у справі №498/566/18 залишено без змін. Строк перебування [PERSON] під слідстом (з моменту затримання в порядку статті 208 Кримінального процесуального кодексу України) та судом (27 вересня 2023 року - дата постановлення ухвали Одеського апеляційного суду) становить 63 місяці 24 дні . Перебування під слідством і судом завдало [PERSON] моральної шкоди, що змусило його звернутися до суду з вимогою про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю правоохоронних органів, зокрема, органів дізнання, попереднього (досудового слідства) та прокуратури яку він оцініє в сумі 800 000.00 грн. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Згідно з частиною першою статті 2\~Цивільного процесуального\~кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 11\~Цивільного кодексу\~України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 56\~Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом\~ст. 23 Цивільного кодексу України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6\~ст. 81 Цивільного процесуального\~кодексу \~ України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями \~ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України\~- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~ \~ \~ \~Частиною четвертою статті 263\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено , що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено правовий висновок про те, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 Цивільного кодексу України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10\~Цивільного процесуального\~кодексу України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до статті 1\~Конвенції Високі\~Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом зазначеної статті держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Згідно з п.1 ст.1 Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР ( далі Закон №266/94-ВР ) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Як передбачено ст. 2 вказаного Закону №266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у ряді випадків, у тому числі: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ст. 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 Закону №266/94-ВР, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою згідно ч.\~6\~статті 4\~Закону №266/94-ВР - визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. У положеннях ч. ч. 2, 3 ст.\~13\~Закону №266/94-ВР зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Також, у п. 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, йдеться про те, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв`язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов`язані з цим обов`язки зазначених органів. Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону №266/94-ВР відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: «Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15 жовтня 2009 у справі «Антипенко проти Російської Федерації» (Antipenkov v. Russia), скарга №33470/03, §82; Постанова Європейського Суду від 14 лютого 2008 у справі «Пшеничний проти Російської Федерації» (Pshenichnyy v. Russia), скарга № 30422 / 03, § 35 1; рішення у справі «Гарабаев проти Російської Федерації (Garabayev v. Russia), скарга № 38411/02, § 113, ECHR 2007-VII (витяги) 2 а також Постанова Європейського Суду від 1 червня 2006 р .) у справі «Грідін проти Російської Федерації» (Gridin v. Russia), скарга № 4171/04, § 20 березня)». Позиція Європейського Суду з прав людини з приводу відшкодування моральної шкоди є такою, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, з роз`яснень щодо застосування цього законодавства, практики Європейського Суду з прав людини, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що початковим моментом реалізації функції обвинувачення є акт повідомлення особи про підозру, [PERSON] повідомлено про підозру 03 червня 2017 року, вироком Іллічівського міського суду від 20 березня 2023 року [PERSON] повторно виправдано у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України, виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373\~Кримінального процесуального\~кодексу України у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Зокрема, він перебував під слідством та судом протягом 63 місяців 24 днів . У результаті незаконного перебування під слідством та судом позивач переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків. При цьому суд вважає у справі наявні докази на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки така шкода є очевидною. Позивач безпідставно перебував під слідством, йому була висунута підозра , що не могло не вплинути на його душевний стан і спосіб життя, звичайного устрою життя та втрати певних соціальних зв`язків. Аналізуючи вищезазначені обставини в даній справі, застосовуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, суд приходить до висновку про захист порушеного права позивача саме в обраний ним спосіб, з врахуванням правових підстав, визначених ст. 1176 Цивільного кодексу України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного. Як зазначалося, розмір моральної шкоди має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, виходячи з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. При цьому Верховний Суд у постанові № 468/901/17-ц від 04 грудня 2019 року зробив наступний правовий висновок: «Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менш як одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи». Суд, визначаючи мінімальний розмір моральної шкоди виходить з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Відповідно до ст. 8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2024 року був встановлений в розмірі 7100,00 гривень. Беручи до уваги гарантований державою мінімум розміру відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що заявлений у позовній заяві розмір відшкодування моральної шкоди у 800\~000,00 гривень є необґрунтованим та занадто завищенням. З урахуванням обставин справи, виходячи з обсягу душевних страждань позивача, характеру немайнових втрат, яких він зазнав, наявності вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад виваженості, розумності, справедливості, враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд приходить до переконання, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, з розрахунку за 63 місяців, 24 днім ,а саме 452 980,00 (7 100, 00 грн. * 63 місяці + ( 7 100,00 грн. /30 днів) * 24 дні) гривень за рахунок державного бюджету України. У правовій позиції Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 521/10640/15-ц зазначено, що відповідно до вимог статті 1174\~Цивільного кодексу\~України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Таким чином, безспірне списання коштів Державного бюджету України на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України. При цьому суд враховує, що моральна шкода, завдана органом досудового розслідування, є підставою для настання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме для держави, а тому зазначені кошти мають бути стягнути саме з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статті 1176\~Цивільного кодексу\~України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку. Крім того, суд звертає увагу, що розмір моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення потерпілого, а позивачем належними, допустимими та достатніми доказами не доведено надмірного втручання в його конвенційні права, що може зумовити стягнення на відшкодування завданої моральної шкоди, у розмірі, який заявлений позивачем (всього 800 000,00 грн.). Відповідна правова позиції викладена в постанові у справі № 904/5726/19 Великої Палати Верховного Суду. Висновок суду. Оцінівши надані докази у їх сукупності надавши їм належну правову оцінку , суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Судові витрати. Судові витрати щодо судового збору віднести за рахунок держави. На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174 Цивільного кодексу України, п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», , суд,-,

Outcome: partial