Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

У жовтні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що понад 5 років тому відповідач покинула його, залишивши їхню малолітню доньку [PERSON] , поряд з батьком [PERSON] в с. Лукянівка, Броварського району, Київської області, та виїхала до нової родини в м. Київ. Позивач зазначає, що відповідач з 2019 року по сьогодення вихованням доньки не займається, нею не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, до дитини не з`являється, не цікавиться станом її здоров`я, навчанням та розвитком, а сама поведінка відповідачки вказує на те, що вона не має жодного бажання приймати будь яку участь в житті та розвитку доньки, не має бажання займатися вихованням, утриманням та належним доглядом, не цікавиться її долею та життям, таким чином не виконує свої батьківські обов`язки та самоусунулася від їх виконання. Позивач наголошує, що 11.03.2023 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про визначення місця проживання, виховання та утримання дитини. Не зважаючи на умови даного договору, де участь у житті дитини матері передбачена в елементарних побаченнях, проведенні дозвілля та інше, не виконуються останньою за час його укладення. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. Позивач у судовому засіданні вимоги підтримав з підстав зазначених у позові та просив суд задовольнити заяву. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, вказувала що дійсно проживає окремо від дитини у м. Києві зі своєю новою родиною, за спільним рішенням донька залишилась разом із батьком в с. Лукянівка, Броварського району, Київської області де відвідує школу. [PERSON] зазначала, що у них не існує спорів щодо місця проживання і утримання дитини оскільки всі ці питання вирішені відповідним договором, донька періодично приїздить до неї у гості, вони по мірі можливості спілкуються і проводять разом час. При цьому, відповідач не змогла пояснити суду природу виникнення та доцільність оформлення по місцю проживання дитини нотаріально посвідченої заяви від свого імені про згоду на позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи підтримала вимоги позову та просила про задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи і надані докази, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 05.02.2003 року виконкомом Лукашівської сільської ради Баришівського району Київської області зареєстровано шлюб, актовий запис №1. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Під час шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві від 28.10.2011 року, актовий запис №2479. Відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.05.2017 року, справа №756/16114/16-ц, провадження №2/756/1866/17, шлюб між сторонами розірвано. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №104845045 від 04.01.2024 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за цією ж адресою зареєстрована та проживає матір дитини [PERSON] . Із довідки від 20.02.2023 №51, виданої старостою Лук?янівського старостинського округу, [PERSON] не зареєстрований але проживає в [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою з 2019 року і по даний час проживає донька, [PERSON] . Із характеристики Філії Рудницької гімназії ОЗО «Селищанський ліцей» вбачається, що [PERSON] навчається у 6-му класі. Батько приділяє належну увагу вихованню доньки. Постійно підтримує зв`язок із школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При цьому, матеріалів справи вбачається, що 11.03.2023 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання, виховання та утримання дитини [PERSON] , [INFO] . За умовами вказаного договору батьки домовилися, що дитина буде проживати разом із батьком за адресою відомою матері та попередньо з нею узгодженою (на момент укладення цього договору адреса місця проживання: [ADDRESS] ). Виховання дитини до настання нею повноліття (до 18 років) здійснюватиметься батьком. Всі витрати пов`язані з утриманням дитини здійснюватимуться батьком. При цьому, мати має право за попередньою усною домовленістю з батьком зустрічатися та безперешкодно спілкуватися з дитиною. Батьки зобов`язані належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, крім іншого не втручатися в особисте життя один одного та не підбурювати дитину проти батька чи матері та їх родичів і лише в міру можливостей спільно організовувати відвідування дитиною культурних закладів, зокрема театрів, кінотеатрів, клубів, а також проведення іншого дозвілля дитини. ??? [PERSON] та [PERSON] , підтвердили, що цей договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою їх волею, без застосування будь-якого фізичного чи психічного тиску та на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, однаково розуміючи значення, умови договору, його природу та правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором. У відповідності до ст.ст. 626, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання. Суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушення, невиконання умов, або ж визнання недійсним договору про визначення місця проживання, виховання та утримання дитини укладеного [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, суд ставиться критично до тверджень ??? [PERSON] , як підставу для задоволення позову, про відсутність матеріальної допомоги на утримання та безпосередньої участі матері у вихованні дитини, оскільки за змістом чинного договору укладеного між батьками між ними було чітко розподілено участь кожного у житті їх спільної доньки і саме ??? [PERSON] добровільно взяв на себе вказані обов`язки до досягнення дитиною 18 річного віку, а матір лише має право за попередньою домовленістю з батьком зустрічатися з дитиною і в міру своїх можливостей спільно організовувати дозвілля дитини. В судовому засіданні з`ясовано, що [PERSON] не перебуває на наркологічному обліку, має постійну роботу і хоч має нову сім`ю, в силу своїх можливостей спілкується з донькою. Дитина по бажанню приїздить до неї у гості, залишається ночувати та проводить вихідні і канікули. Більше того, опитана в судовому засіданні [PERSON] , [INFO] пояснила, що підтримує зв`язок із матір`ю по телефону, інколи приїздить у гості. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.18 зазначеної Постанови). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Така правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. З огляду на зазначене, суд не бере до увагивисновок Виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, як органу опіки та піклуваннявід 16.12.2023 року №97.4 за яким рекомендовано позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки вважає вказаний висновок як такий, що здійснений без повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема розподілу прав і обов`язків по відношенню до дитини у нотаріально посвідченому договорі між батьками. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає до уваги визнання відповідачем позову, оскільки така відмова на думку суду порушує права дитини та нівелює добровільно укладений між сторонами договір про визначення місця проживання, виховання та утримання дитини. Крім того, за таких умов, визнання матір`ю дитини позову про позбавлення її батьківських не може бути прийнято судом, оскільки потягне для позивача певні наслідки, в тому числі порушення інтересів інших осіб, які не були сторонами даного судового розгляду. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач не довів, потребу у застосуванні такого виключного заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав і його необхідність та виправданість у інтересах дитини. Тому, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у вказаному випадку є недоцільним, підстав для його застосування не доведено, а тому у позові слід відмовити. На підставі викладеного, ст. 141, 150, 164, 165, 166, 180 СК України, ст. 12Закону України«Про охорону дитинства», Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»;

Outcome: dismissed