Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

у вересні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, [PERSON] про позбавлення батьківських прав, призначення піклувальника та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивував тим, що він народився [INFO] і згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] його батьками значаться: [PERSON] та [PERSON] . Вказав, що його батько - [PERSON] помер [INFO] . Після смерті батька його мати - [PERSON] привезла його до діда [PERSON] з бабою - [PERSON] (батьків померлого батька) та з того часу утриманням, вихованням тапіклуванням щодо нього мати не займається. Зазначив, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по його вихованню та утриманню, не піклується про його фізичний духовний розвиток, не цікавиться його життям. Вважав, що оскільки [PERSON] не займається його вихованням, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичний догляд, лікування, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання ним освіти, створилися умови, які шкодять його інтересам. Внаслідок такого безвідповідального ставлення [PERSON] до неповнолітньої дитини - [PERSON] та фактичного самоусунення від виховання та утримання дитини, вказав, що втратив з [PERSON] зв`язок матері-сина. Тому, просив суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо нього, встановити піклування над ним, призначивши піклувальником [PERSON] , та стягнути з [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення ним повноліття. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Чередніченко Н.П. від 12.09.2023 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого засідання (а.с. 31-32). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25.10.2023 року закінчено підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с. 47). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана на розгляд судді Хоменко В.С. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Хоменко В.С. від 29.01.2024 року справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 04.04.2024 року (а.с. 77). В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась в установленому порядку, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву не направила. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Також, просила врахувати, що у висновку від 08.11.2023 року № 100-13510 допущено помилку у прізвищі відповідача та просила вважати вірним прізвище - [PERSON] . Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Заслухавши учасників процесу, які не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] (повторно) від 20.06.2014 року батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). [PERSON] - батько позивача помер [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 29.02.2016 року (а.с. 18). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 24.06.1977 року вбачається, що батьками померлого батька позивача - [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] - третя особа у справі (а.с. 17). Згідно довідки КНП «Київська міська дитяча лікарня № 1» від 04.08.2023 року № 01-04/638 дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , знаходився на обстеженні та лікуванні у відділенні неврології з 01.08.2023 року по 04.08.2023 року, історія хвороби № 9261. У відділенні з дитиною перебувала бабуся [PERSON] , 1953 року народження (а.с. 22). Згідно інформації Ліцею № 227 імені М.М. Громова міста Києва [PERSON] , [INFO] , навчався у ліцеї з 2019 року по 2020 рік та по закінченню отримав свідоцтво про здобуття базової загальної середньої освіти. За час навчання [PERSON] в ліцеї бабуся учня - [PERSON] приділяла належну увагу вихованню онука, відвідувала батьківські зустрічі, спілкувалась з класним керівником, цікавилась навчанням і поведінкою дитини, вчасно надавала пояснювальні записки за пропущені заняття. Мати - [PERSON] не відвідувала батьківські зустрічі та з класним керівником не спілкувалась (а.с. 24). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 01.12.2023 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , для виховання дитини створено умови, дитина має кімнату, оснащену всім необхідним для навчання та відпочинку. За цією ж адресою проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). Згідно висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 100-12452 від 16.10.2023 року адміністрація вважає за доцільне призначити [PERSON] , [INFO] , виконувати обов`язки піклувальника над неповнолітнім [PERSON] , [INFO] (а.с. 42-43). Згідно висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №100-13510 від 08.11.2023 року адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] (а.с. 54-57). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоюПостановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матерії, так і для дитини). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З огляду на викладене, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Винна поведінки та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками повинна бути належним чином доведена. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості батька, його поведінці та умовах в яких він знаходиться. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Отже, аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен був зважити на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11.06.2021 року у справі № 758/9706/18, від 29.04.2020 року у справі №522/10703/18, від 13.04.2020 року у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 року у справі № 638/16622/17, від 02.10.2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08.05.2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст. 19 СК України). Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст. 19 СК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзиву на позов не подала. Доказів того, що вона намагалась чи намагається брати участь у житті дитини, має таке бажання, намагається встановити контакт з сином, заперечує проти позбавлення її батьківських прав, не надала. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що син відповідача - позивач у справі з відповідачем не спілкується, відповідач не підтримує його морально та матеріально, загалом не цікавиться його життям. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей). Суд вважає, що відповідач не докладає зусиль не тільки для налагодження стосунків з дитиною, й не виконує своїх батьківських обов`язків. Обставин для висновку про те, що відповідач має бажання налагодити стосунки з сином, надає йому майнову допомогу, в ході розгляду справи судом не встановлено, так само як і обставин, які не виключають можливості зміни ставлення матері до виховання сина. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд погоджується з позицією позивача про те, що відповідач є особою, яка без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до нього. Відповідач не спілкується, не цікавиться життям дитини і її негайними потребами. За таких обставин суд надходить до висновку про те, що позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно нього є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного, суд, з урахуванням висновку № 100-13510 від 08.11.2023 року, дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи те, що позивач проживає з [PERSON] , яка є його бабусею, яка повністю його забезпечує, піклується за його фізичний і духовний розвиток, за навчання, підготовкою до самостійного життя та забезпечує необхідне харчування, суд, виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦК України, приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині призначення [PERSON] піклувальником над неповнолітнім позивачем. Щодо стягнення аліментів, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно прийматиме рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини увідділенні Державного ощадного банку Українита зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів, у зв`язку з чим вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги вищевикладене, суд за наявності для того законних підстав та відсутності заперечень відповідача приходить до висновку про можливість задоволення позову в заявленому позивачем розмірі. При цьому суд враховує, що відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Приписами ст. 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів у заявленому розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3 220,80 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved