Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

18 січня 2024 року представник позивача - адвокат Басараб О. Д. звернулася до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі [PERSON] , позивач перебувала у шлюбі, за час спільного проживання у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони розірвали шлюб і стали проживати окремо. Діти залишились проживати разом з позивачем. Станом на даний час діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні та вихованні. Батько дітей має заборгованість по сплаті аліментів. Ухилення батька - [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] підтверджуються довідкою виданою директором Олександрівського ліцею Тростянецької селищної ради Вінницької області від 09.01.2024 №08-09106 де хлопчики навчаються у 8 та 10 класах. Відповідач - батько хлопчиків [PERSON] жодним чином не піклується про своїх дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами в ліцеї, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти - створились умови, які шкодять інтересам дітей. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дітей. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. У зв`язку з цим, позивач звернулася до Служби у справах дітей Тростянецької селищної територіальної громади з проханням позбавити відповідача батьківських прав, на що позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, на думку позивача необхідно вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 19 січня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 01 березня 2024 року на адресу Тростянецького районного суду Вінницької області надійшло клопотання Служби у справах дітей Тростянецької селищної ради про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки і піклування Тростянецької селищної ради щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради від 16 лютого 2024 року №53. Відзив на позовну заяву не надходив. Ухвалою суду від 06 березня 2024 року постановлено, закрити підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Служба у справах дітей Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області про позбавлення батьківських прав та призначено справу до судового розгляду. До початку розгляду справи по суті позивачем заявлено клопотання про допит в якості свідків дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Протокольною ухвалою задоволено клопотання позивача про опитування та з`ясування думки дітей в судовому засіданні. Листом Тростянецького районного суду Вінницької області від 25.03.2024 Олександрівському ліцею Тростянецької селищної ради Вінницької області запропоновано забезпечити явку психолога в судове засідання для опитування неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , які є учнями згаданого ліцею. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Басараб О. Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, наполягали на задоволенні позову. Додатково зазначено, що два роки тому через бездіяльність батька, який не надав згоду на виїзд сина за кордон, той втратив можливість для розвитку і подорожей cвітом. Батько ігнорує питання щодо розвитку і життя дітей, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення вимог позивача, стверджує, що тільки останні два роки не їздить до дітей, однак раніше кожного місяця їздив і цікавився дітьми. Зазначає, що заборгованості зі сплати аліментів немає. Стосовно ненадання згоди на виїзд молодшого сина за кордон стверджує, що позивач зателефонувала за день до виїзду, а він був не на місці і не мав можливості надати відповідну згоду. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Савчук С. В. зазначила, що підтримує поданий раніше висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітніх дітей, щодо вирішення справи поклалася на розсуд суду. В судовому засіданні за участю заступника директора з навчально-виховної роботи Олександрівського ліцею Тростянецької селищної ради Вінницької області [PERSON] заслухано думку неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , які висловилися з приводу того, що вони не хочуть спілкуватися з батьком, не хочуть носити його прізвища, проживають з мамою та нерідним батьком в Олександрівці , а рідний батько їхнім життям не цікавиться. [PERSON] повідомив, що батько пішов від них коли йому було 10 місяців і з того часу не цікавиться ним, дуже рідко при зустрічі може запитати як справи та успіхи в школі. Приблизно першого вересня телефонували батькові, щоб він купив синам нові портфелі, на що останній відмовив, через те, що сплачує аліменти на їхнє утримання. Зазначає, що була можливість поїхати від колгоспу в Польщу на екскурсію, однак батько не надав згоди, сказав, що не може приїхати, внаслідок чого він не зміг поїхати за кордон. Коли [PERSON] йшов в перший клас батько приходив, а більше до школи не приходив. Батько тільки приїздив, щоб отримати свідоцтва про народження, однак вони йому відмовили в цьому. [PERSON] суду пояснив, що він проживає в селі Олександрівка з мамою і нерідним татом. Зазначив, що він не хоче носити прізвище рідного батька. Батько приїздив близько 2-х років тому, спочатку приїздив, а потім перестав спілкуватися. Батько не цікавиться його життям, при зустрічі може запитати: «Привіт, як справи, що там в школі» і все. [PERSON] зазначив, що не хоче, щоб відповідач був його батьком. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши думку дітей, вивчивши та дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні не встановлені ті обставини на які посилається позивач у своїй заяві. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що з відповідачем по справі [PERSON] позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 04.11.2011(справа №2-653/11) (а.с. 39). За час спільного проживання у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно Тростянецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 09 серпня 2022 року (а.с. 5), а також [PERSON] , [INFO] , виданого Виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області 26 липня 2010 року (а.с. 6). Батьками дітей зазначено [PERSON] та [PERSON] . З 2011 року сторони проживають окремо. Діти проживають з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується жодним з учасників справи. Відповідно до довідки Олександрівського ліцею Тростянецької селищної ради Вінницької області №08-09/06 від 09.01.2024, вихованням дітей [PERSON] , учня 8 класу, та [PERSON] , учня 10 класу, займається мати [PERSON] . Діти забезпечені шкільним та спортивним одягом, необхідним канцелярським приладдям, зошитами. Мати регулярно відвідує ліцей, постійно підтримує контакт з класними керівниками 10 та 8 класів. Цікавиться шкільними справами своїх дітей. Епізодично відвідує батьківські збори. Батько, [PERSON] , за період навчання дітей жодного разу не цікавився навчанням та досягненнями своїх дітей, не бере участі у їх вихованні, не спілкується з учителями, не бере участі у батьківських зборах (а.с. 9). Відповідно до акта №15 від 31.01.2024 обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] , 1984 року народження, яка зареєстрована і проживає за адресою [ADDRESS] , підписаного старостою [PERSON] та інспектором [PERSON] , під час перевірки встановлено, що в складі сім`ї [PERSON] проживають: чоловік - [PERSON] , 1978 року народження, син - [PERSON] , 2008 року народження та син [PERSON] , 2010 року народження. Дорослі члени сім`ї працюють. Діти навчаються в Олександрівському ліцеї. Сім`я проживає у власному житловому будинку, в якому є все необхідне для проживання. Дітям створено належні умови для проживання та навчання. У дітей в наявності мобільні телефони, комп`ютер, ноутбук. Діти мають окрему облаштовану кімнату. Сім`я утримує підсобне господарство. Висновок комісії: матеріально-побутові умови проживання сім`ї задовільні (а.с. 38). У своєму позові сторона позивача стверджує, що спільні сини проживають із позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] ніяким чином не піклується про синів, не проявляє заінтересованості в їхній подальшій долі, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, їхнім навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання. Фактично відповідач не спілкується з своїми синами, що є необхідним для їхнього нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Позивач [PERSON] повністю опікується долею спільних дітей та забезпечує їхні потреби, займається самостійно їхнім вихованням. Стверджує, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів. В судовому засіданні позивач стверджувала, що будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, позивач ніколи не чинила та не чинить, однак відповідач навіть не намагається хоча б поспілкуватися із своїми дітьми, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Він зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я своїх синів, не дбає про їхні інтереси. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із частинами 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (Постанова Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 203/3505/19). Згідно із висновком органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 16.02.2024 №53 вбачається, що виконавчий комітет Тростянецької селищної ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 32-37). Зі змісту висновку зокрема випливає, що на запит служби у справах дітей Тростянецької селищної ради від 07.02.2024 адміністрація КНП «Тростянецький центр ПМСД» повідомила, що діти [PERSON] та [PERSON] задекларовані у сімейного лікаря. На прийом до сімейного лікаря діти приходили у супроводі матері [PERSON] . Батько з моменту декларування і по теперішній час жодного разу на медичний огляд з синами не з`являвся. Відповідно до листа Олександрівського ліцею Тростянецької селищної ради від 06.02.2024 №08-09/31 з`ясовано, що неповнолітні діти [PERSON] навчається у 8 класі, а [PERSON] у 10 класі. Батько, [PERSON] , за період навчання синів у ліцеї не забезпечує своїх обов`язків щодо забезпечення навчання та виховання дітей, жодного разу не цікавився навчанням та досягненнями своїх дітей. З учителями не співпрацює, у закладі синів не відвідує. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, 16 лютого 2024 року, розглядалося питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав даного громадянина. Батько дітей [PERSON] на засіданні комісії був присутній. Під час розмови та з`ясування всіх обставин батько [PERSON] не погоджується із позбавленням його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2008 року народження, та має намір піклуватися про фізичний і духовний розвиток синів. Як повідомив батько [PERSON] , він піклується про долю своїх синів, можливо не в повній мірі, але матеріально забезпечує дітей. Борг зі сплати аліментів на утримання дітей відсутній, це підтверджується довідкою з Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі. На комісії з питань захисту прав дитини, 16.02.2024, були запрошені та заслухані діти [PERSON] та [PERSON] . Під час спілкування діти повідомили, що з батьком не спілкуються. Питання розглянуто комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Тростянецької селищної ради та не встановлено вагомих підстав доцільності позбавлення батьківських прав. Комісією встановлено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, проте на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасним, оскільки в діях батька прослідковується заінтересованість в забезпеченні родинних відносин зі своїми синами. Так, позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. Налагодження родинних зв`язків, близьких та довірливих відносин у сім`ї буде лише сприяти позитивному результату у долі дітей. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Під час розгляду даної справи судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на своїх синів, спричинення їм будь-якої моральної чи фізичної шкоди, про що суду не надано доказів. Таким чином судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Позивач наголошувала в судовому засіданні, що відповідач не спілкується із синами, не цікавиться ними, проте в судовому засіданні відповідач наголошував на тому, що неодноразово відвідував дітей і тільки протягом останніх двох років не їздив до дітей, що знайшло своє підтвердження і поясненнями неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Діти повідомили, що не бажають навіть носити прізвище відповідача, водночас зазначили, що при зустрічах батько цікавився як у них справи та про їхні успіхи у навчанні. [PERSON] стверджує, що спілкувався з батьком давно, приблизно до першого вересня. Зі слів дітей на їхнє прохання батько відмовлявся купувати їм нові портфелі мотивуючи це сплатою аліментів, однак на думку суду це не свідчить про ухилення від виховання. Варто зазначити, що дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, та є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, на цьому наголосив КЦС ВС у постанові від 13.03.2024 № 607/7767/22 (61-3947св23). Як встановлено судом відповідач працює на Вінницькій птахофабриці та сплачує аліменти на утримання дітей. Доводи позовної заяви щодо наявності боргу зі сплати аліментів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Відповідач заперечував проти позбавлення його батьківських прав, зазначав що він має бажання спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні. В матеріалах справи наявний висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей. Посилання як на доказ на довідку ліцею у якій зазначено, що батько не бере участі у вихованні, дітей, а також акт про задовільні матеріально-побутові умови проживання сім`ї позивача не можуть бути достатнім та допустимим доказом на підтвердження позовних вимог. Варто зазначити і те, що батько проживає в іншому населеному пункті, а саме в смт Тростянець, в той час як діти з матір`ю проживають в селі Олександрівка . За вказаних обставин позивачем не доведено та не надано суду достатніх доказів, в чому полягає захист інтересів неповнолітніх дітей [PERSON] , 2010 року народження та [PERSON] , 2008 року народження, шляхом позбавлення їхнього батька по відношенню до них батьківських прав та доказів, які б беззаперечно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. Дослідивши матеріали справи у сукупності, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, надавши належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, суд крізь призму врахування найкращих інтересів дітей, дійшов висновку щодо відсутності достатніх обставин, які б свідчили про необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу на нього як позбавлення батьківських прав. Водночас суд вважає, що відповідач з часу окремого проживання із синами та позивачем не в достатній мірі опікувався своїми дітьми, однак, враховуючи, що позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, а також на підтвердження того, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітніх дітей відповідатиме якнайкращим їхнім інтересам, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України і покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір суд залишає за позивачем.

Outcome: dismissed