Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №3847, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ\~ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором №0471-9352 від 27.08.2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , за період з 05.11.2020 року по 12.05.2021 року в загальній сумі 20 400 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 350 грн. Також позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати в сумі 11\~073 грн. 60 коп., які складаються із витрат на професійну правничу допомогу та судового збору. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що оспорюваним виконавчим написом з позивачки стягнуто заборгованість за кредитним договором №0471-9352 від 27.08.2020 року, за яким право вимоги належить ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». При цьому, позивачка стверджує, вона взагалі не мала будь-яких кредитних зобов`язань перед відповідачем, оскільки ніяких кредитних договорів не укладала і коштів в борг не отримувала. Тому, нотаріус, не перевіривши безспірність заборгованості, не мав права вчиняти оскаржуваний виконавчий напис. Також просить врахувати, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу має бути надано оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Тому, просила визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Від відповідача на адресу суду не надходило письмового відзиву проти позову. 06.02.2024р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» був повідомлений про час і місце розгляду справи належним чином, про що свідчить довідка про доставку відповідачу електронного документу (судової повістки про виклик до суду) в його електронному кабінеті в системі «Електронний суд» 25.03.2024р. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте 11.04.2024р. подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, а також зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. В судове засідання інші учасники процесу не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. 26.03.2024р. приватним виконавцем Лисенком Ю.О. до суду було подане клопотання про розгляд справи без його участі. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 01.06.2021р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за №3847, про стягнення з [PERSON] (боржник) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ\~ФІНАНС» заборгованості за Кредитним договором №0471-9352 від 27.08.2020 року за період з 05.11.2020 року по 12.05.2021 року, в загальній сумі 20 400 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 350 грн. /а.с. 9/. 09.11.2021р. на підставі такого виконавчого напису приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. відкрив виконавче провадження №67458784 /а.с. 5/. 06.10.2023р. постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенка Ю.О. звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , які остання отримує в ПП «ІНФУЗІЯ» /а.с. 6, 7/. Згідно наказу Міністерства юстиції України №560/5 від 09.02.2023р. анульоване свідоцтво про зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України на ім`я [PERSON] /а.с. 51/. Позивачка стверджує, що оспорюваний нею виконавчий напис безпідставно вчинено приватним нотаріусом без дотримання умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а також в частині відсутності у нотаріуса компетенції на вчинення виконавчого напису за договорами, які укладені не в нотаріальній формі. А тому, такий виконавчий напис має бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, між сторонами наявний спір щодо правомірності здійсненого виконавчого напису нотаріуса, який регулюється положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України від 02.09.1993р. №3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі Закон №3425), Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Надаючи оцінку обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону №3425 нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону №3425). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону №3425 та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону №3425, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно зі ст. 87 Закону №3425 для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі Перелік документів). Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014р. №662 (далі Постанова №662) було внесено зміни до Переліку документів та його доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Натомість постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі № 826/20084/14, а відтак кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що оспорюваний позивачкою виконавчий напис, вчинений нотаріусом 01.06.2021р. стосовно вимог ТзОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», які ґрунтуються на кредитному договорі №0471-9352 від 27.08.2020 року. На момент вчинення такого виконавчого напису Перелік документів не передбачав можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально. Зазначене вище дає підстави для визнання оспорюваного виконавчого напису №3847 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог ст.ст. 87, 88 Закону №3425 та Переліку документів, оскільки порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі №910/10374/17. Разом з тим, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин, в тому числі не спростовано доводи позивачки щодо відсутності в неї зобов`язань перед відповідачем за вищевказаним кредитним договором та що оспорюваний позивачкою виконавчий напис був вчинений на підставі кредитного договору, який не посвідчений нотаріально. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору в розмірі 1\~073 грн. 60 коп., що підтверджується квитанцією про сплату №7853-3677-4465-9784 від 18.12.2023р. /а.с. 15/. Крім того, в позовній заяві позивачка зазначає, що нею понесені і витрати на правничу допомогу, докази на підтвердження яких нею будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при подачі даного позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1\~073 грн. 60 коп. Оскільки позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, то, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Що витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що позивачкою не надано суду жодних доказів, які б підтверджували понесення нею витрат на правничу допомогу, а натомість в позовній заяві зазначено, що такі докази будуть подані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. За таких обставин, суд, при ухваленні даного рішення, не вирішує питання про відшкодування позивачці витрат на правничу (правову) допомогу. На підставі вищевикладеного і

Outcome: partial