Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Представник позивача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») - адвокат Сечко С.В. звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача сплачене страхове відшкодування в розмірі 15 377,25 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 10 липня 2020 року приблизно о 09 годині 50 хвилин у м. Києві по вулиці Митрополита Андрія Шептицького, 3-А сталась ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого було заподіяно механічні пошкодження автомобілю марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] . На момент ДТП діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №161608934 від 12 грудня 2019 року, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе ризики щодо експлуатації автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 130 000,00 грн, та з розміром франшизи 0,00 грн. Представник позивача зазначає, що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року у справі №755/11442/20, яка набрала законної сили, відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень за ст. 122-4 та 124 КУпАП. Позивач у межах ліміту з урахуванням франшизи здійснив виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , в розмірі 15 377,25 грн. Тому ПрАТ «СК «Уніка» просить стягнути з [PERSON] зазначену суму сплаченого страхового відшкодування. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем [PERSON] копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами отримано не було, конверти разом з копією ухвали суду про відкриття провадження та доданими документами повернулись до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 25, 29). Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадженням, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 12 грудня 2019 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Порше Лізинг Україна» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № 161608934 від 12 грудня 2019 року, відповідно до якого позивач прийняв на себе ризики щодо експлуатації автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 130 000,00 грн, та з розміром франшизи 0,00 грн. Строк дії договору з 12 грудня 2019 року до 11 грудня 2020 року (а.с. 5, 6). 10 липня 2020 року, приблизно о 09 годині 50 хвилин, у м. Києві по вулиці Митрополита Андрія Шептицького, 3-А сталась ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого було заподіяно механічні пошкодження автомобілю марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] (а.с. 7). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року у справі № 755/11442/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КпАП України. У постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2020 року у справі №755/11442/20 зазначено, що « [PERSON] , 10 липня 2020 року, приблизно о 09 годині 50 хвилин, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Polo» державний номерний знак [NUMBER] , рухався вулицею Митрополита Андрея Шептицького, З-А, у місті Києві, заднім ходом, не упевнився у безпеці руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив з транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим заподіяв транспортним засобам технічні пошкодження та завдав матеріальної шкоди. Крім того, залишив місце дорожньо-транспортної пригоди до якої був причетний» (а.с. 4). 30 липня 2020 року до ПрАТ «СК «Уніка» звернувся власник автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] із заявою № 00366150 про виплату матеріального збитку (а.с. 8). За результатами огляду автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , ПрАТ «СК «Уніка» визначено суму страхового відшкодування потерпілому [PERSON] у розмірі 15 377,25 грн, про що складено страховий акт від 13 серпня 2020 року № 00366150 (а.с.9-12). 14 серпня 2020 року ПрАТ «СК «Уніка» сплатило на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 15 377,25 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 14 серпня 2020 року № 166602 (а.с.13). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 ЦК України). Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Відповідно до пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У пунктах 31, 32, 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування». Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається (див.: постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Диспозитивність - один з базових принципів судочинства,

Outcome: approved