Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, який 15.04.2024 року уточнила, та просить стягнути з ТОВ «Північ Транс» моральну шкоду завдану каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в розмірі 202384,58 гривень, посилаючись на те, що 02.12.2019 о 06:40 год., в темний час доби на неосвітленій ділянці дороги проспекту Небесної сотні, поблизу будинку 37-а в смт. Лиманка, Овідіопольського району, Одеської області сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «БАЗ», р/н [NUMBER] , допустив наїзд на пішохода [PERSON] , яка рухалась в попутному напрямку вздовж правого краю проїзної частини. Внаслідок даної події, пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою грудної клітини зліва, закритого перелому лівої гомілки. Позивачем було отримано страхове відшкодування від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у тому числі суму моральної шкоди у розмірі 1842,06 грн., яка на думку позивача не покриває повний розмір завданої моральної шкоди. В обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди [PERSON] зазначає, що її родичам постійно доводилось доїжджати до лікарні, витрачати час та гроші на проїзд, щоб провідати та забезпечити всім необхідним травмовану [PERSON] ; довелось придбати новий, зручний одяг, взуття, корсети, спеціальні медичні еластичні панчохи та інше, змінити продукти харчування для забезпечення організму вітамінами та мінералами; необхідністю постійно проходити курси реабілітації, консультування та відвідування медичних закладів для спостереження та відновлення здоров`я та організму, що понесло додаткові фінансові витрати; перенесенням сильного фізичного болю, який виник у зв`язку з отриманням травм та неодноразовим хірургічним втручанням; докладання неймовірних зусиль для того щоб почати ходити та відновлення здоров`я; втрати можливості самостійно продовжувати звичний ритм свого життя, працювати в положенні стоячі, потреба в сторонньої допомоги в щоденних потребах (одягання, миття, вихід з дому), що спричиняє їй відчуття безпорадності, пригніченості та немочі. Оскільки, причинена позивачу шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, і управління транспортним засобом здійснював водій, який перебував у трудових відносинах з відповідачем, то шкоду зобов`язаний відшкодувати саме власник джерела підвищеної небезпеки. Також позивачка просила стягнути судові витрати. Представник позивачки - адвокат Ієговська А.О. до судового засідання не з`явилась, просила проводити розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Також надав до суду відзив в якому зазначив, що тілесні ушкодження були завдані позивачці саме через порушення правил дорожнього руху самою позивачкою, що підтверджується постановою слідчого СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження № 12019160380001925 від 30.06.2019р. Також, відповідач посилається на відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди через не доведення позивачем факту отримання страхового відшкодування та його розміру, що призводить до неможливості встановлення розміру моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню відповідачем, при цьому посилається на позиції Великої Палати Верховного Суду від 755/18006/15-ц від 04.07.2018р., по справі № 147/66/17 від 14.12.2021. Надані в обґрунтування позовної заяви документи та доводи щодо моральної шкоди вважає непідтвердженими належними документами та такими, що є надуманими. Понесення позивачем та його родичами фінансових витрат вважає такими, що не мають будь-якого відношення до моральної шкоди. 3-ті особи: [PERSON] , представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до судового засідання не з`явились, повідомлялись. 29.03.2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача. У відзиві представник позивача посилається на норми ЦК України, де зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, при цьому посилається на правові позиції Верховного Суду від 17.10.2018р. по справі № 638/17731/16, від 17.05.2018р. по справі № 175/402/17, від 14.12.2021р. по справі № 147/66/17. Також, представник позивача зазначає, що водієм [PERSON] не було відшкодовано заподіяної моральної шкоди, а лише відшкодовано витрати на лікування, які не підтвердженні матеріально. Відсутність вини водія та закриття кримінального провадження не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати шкоди, завдану джерелом підвищеної небезпеки. 31.03.2023 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання з додатками на підтвердження надсилання відзиву сторонам по справі. У запереченні представник відповідача посилається на порушення представником позивача норм ЦПК України при поданні відповіді на відзив; щодо ненадання доказів отримання страхового відшкодування; зазначає про те, що визнання суми страхового відшкодування підтверджує відсутність необхідності встановлення різниці між страховим відшкодуванням та завданими збитками, при цьому посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладеної в постанові по справі № 147/66/17 від 14.12.2021р. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 02.12.2019 о 06 годині 40 хвилин, в темний час доби на неосвітленій ділянці дороги проспекту Небесної сотні, поблизу будинку 37-а в смт. Лиманка, Овідіопольського району, Одеської області сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої, водій [PERSON] , керуючи технічно-справним автобусом «БАЗ», р/н [NUMBER] , допустив наїзд передньою правою частиною свого автомобіля на пішохода [PERSON] , яка рухаючись в попутному напрямку вздовж правого краю проїзної частини та раптово змінила напрямок свого руху ліворуч. Внаслідок даної події, пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою грудної клітини зліва, закритого перелому лівої гомілки. За даним фактом 02.12.2019 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019160380001925 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 30.06.2019 слідчим СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області [PERSON] було винесено постанову про закриття кримінального провадження у відповідності до якої, кримінальне провадження, відомосте про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12019160380001925 від 02.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Постановою слідчого встановлено, що пішохід [PERSON] своїми діями порушила вимоги п.п. а), б) п. 4.14 «Правил дорожнього руху України», де зазначено: п. 4.14. Пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Окремо слідчим встановлено, що пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження внаслідок власної вини. Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «БАЗ», р/н [NUMBER] була забезпечена полісом серії АМ/9307754 виданого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Відповідно до полісу серії АМ/9307754 виданого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 100000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200000,00 грн. на одного потерпілого. ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надані на виконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 04.04.2023 матеріали страхової справи № АМ.9307754.L0001.01 за зверненням представника позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявами про виплату страхового відшкодування, які підтверджують, наступні обставини. 29.01.2020 представником позивача було направлено до страховика - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, заяву про виплату страхового відшкодування разом з додатками (медичними картками, фіскальними чеками). Заявою про виплату страхового відшкодування представник позивача просив виплатити страхове відшкодування, яке складається з відшкодування витрат на лікування, відшкодування пов`язані із тимчасовою втратою працездатності, відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою (у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю). Листами представника позивача від 15.01.2021р., 31.06.2020р., 21.08.2020р., 04.05.2020р., 24.03.2020р. неодноразово надсилались страховику додаткові документи та докази понесених витрат, тощо. 27.01.2021 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» складено страховий акт № АМ.9307754.L0001.01, яким встановлено розмір страхового відшкодування -88\~759,64 грн., який підлягає виплаті. Згідно розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № АМ.9307754.L0001.01 від 27.01.2021 страхове відшкодування складається з фактичних витрат на лікування у розмірі 36841,58 грн., стійкої втрати працездатності (3 гр.) у розмірі 50076,00 грн., моральної шкоди (5%) у розмірі 1842,06 грн. Платіжним дорученням № 559 від 28.01.2021 підтверджується виплата страхового відшкодування у розмірі 88\~759, 64 грн. на користь [PERSON] , як представника потерпілої. Положеннями частин першої-третьої\~статті 23 ЦК України\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: № 932/7530/21 від 07 червня 2023 року; №751/8121/17 від 14 січня 2019 року; №500/2095/15-ц від 10 січня 2019 року; №757/59802/16-ц від 05 грудня 2018 року; №126/1439/17 від 01 лютого 2018 року). Аналіз положень статей\~1166,\~1167,\~1187,\~1188 ЦК України\~свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Отже, положення статей\~1187,\~1188 ЦК України\~є спеціальними щодо\~статті 1167\~\~ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні вказаного спору повинна надаватися спеціальним нормам. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року по справі № 606/1630/21. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.

Outcome: dismissed