Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

У січні 2024 року позивач звернулася із вказаним вище позовом до суду, зазначивши, що з 22 вересня 2001 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Макарівського районного суду Київської області від 22 січня 2009 року. Цим же рішенням було вирішено питання і про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання спільного сина сторін [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2008 року до досягнення дитиною повноліття. На момент подання позовної заяви син разом із позивачем проживає на орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . [INFO] сину сторін виповнилося 18 років, а тому нарахування аліментів із зазначеної дати припинилося. 31 серпня 2023 року між ТОВ «Голосіївський економіко-правовий фаховий коледж» та позивачем, яка діяла в інтересах сина [PERSON] , було укладено контракт, відповідно до умов якого виконавець, тобто ТОВ «Голосіївський економіко-правовий фаховий коледж», бере на себе зобов`язання, за рахунок коштів замовника, здійснити платне навчання та підготовку [PERSON] за освітньо-професійним ступенем: фаховий молодший бакалавр денної форми навчання за освітньо-професійною програмою: Право. За умовами контракту строк навчання складає 3 роки із загальною вартістю освітньої послуги за весь період навчання, яка становить 64 600 грн. 00 коп. З огляду на наведене, у сторін виникає обов`язок утримувати сина, який продовжив навчання, до моменту досягнення ним двадцяти трьох років або до моменту закінчення навчання. Оскільки син проживає разом з позивачем та потребує матеріальної допомоги від своїх батьків, позивач звернулася із вказаним позовом до суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2024 року головуючим у справі визначено суддю Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 24 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. 22 лютого 2024 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач позову не визнав, зокрема, посилаючись на відсутність у нього можливості сплачувати аліменти. Так, представник зазначає, що відповідач хворіє з дитинства на вегетосудинну дистонію з мегреноподібними ознаками, через постійні головні болі він не може працювати та пересуватися самостійно по вулиці. Як вбачається з трудової книжки відповідача, з січня 2018 року він ніде не працює, доходів ніяких не має, майном на праві власності не володіє, живе на пенсію матері. Окрім того, в 2008 році [PERSON] надав свій дозвіл на переоформлення на позивачку придбаного сторонами у шлюбі автомобіля марки Nissan Almera. 23 лютого 2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій заперечено доводи відповідача та його представника. Окрім того, представник зазначив, що з 2008 року відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів на сина. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та відповіді на відзив. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову посилався на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Як встановлено судом, з 22 вересня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно з рішенням Макарівського районного суду Київської області від 22 січня 2009 року. Від шлюбу у сторін є син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 22 січня 2009 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання спільного сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 серпня 2008 року до досягнення дитиною повноліття. З моменту розірвання шлюбу та на момент подання позову позивач разом із сином проживає на орендованій квартирі за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житлового приміщення від 09 липня 2021 року та не оспорюється відповідачем. [INFO] сину сторін виповнилося 18 років, у зв`язку з чим було припинено стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на даний час наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON] , оскільки з 01 вересня 2023 року він навчається, у зв`язку з чим позбавлений можливості повною мірою себе забезпечувати самостійно. 31 серпня 2023 року між позивачем, яка діє в інтересах сина [PERSON] , та ТОВ «Голосіївський економіко-правовий фаховий коледж» було укладено контракт на навчання та підготовку фахових молодших бакалаврів. Відповідно до вказаного контракту виконавець, тобто ТОВ «Голосіївський економіко-правовий фаховий коледж», бере на себе зобов`язання, за рахунок коштів замовника, здійснити платне навчання та підготовку [PERSON] за освітньо-професійним ступенем: фаховий молодший бакалавр денної форми навчання за освітньо-професійною програмою: Право. Строк навчання складає три роки, навчання розпочинається 01 вересня 2023 року. У п.3.2 контракту зазначено, що загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 64 600 грн. 00 коп. З огляду на наведену обставину, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що син потребує матеріальної допомоги від батьків, оскільки позбавлений можливості працювати та самостійно забезпечувати себе матеріально. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачка працює у ФОП [PERSON] на посаді економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності та отримує заробітну плату в розмірі близько 9 000,00 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 05 січня 2024 року. Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються сімейним законодавством України. Стаття 141 СК України встановлює рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 червня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З`ясовуючи наявність вищезазначених умов, судом встановлено, що на даний час [PERSON] є повнолітнім, продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, будь-якого іншого самостійного доходу він не має. Із матеріалів справи також встановлено, що відповідач не допомагає позивачці утримувати їхнього сина [PERSON] , який продовжує навчання. Вирішуючи спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина у заявленому позивачкою розмірі позовних вимог, судом приймається до уваги, що відповідач, згідно наданих суду документів хоч і має захворювання та офіційно не працевлаштований, однак має працездатний вік, обмежень щодо праці не має, група інвалідності щодо нього не встановлювалась. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин відповідач до суду не надав, а отже, суд доходить висновку, що відповідач має змогу працювати та надавати матеріальну допомогу сину під час навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, відповідач офіційно не працює та не має стабільного доходу. Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає вірним стягнути з відповідача аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що відповідає мінімальному розміру аліментів, гарантованому державою, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial