Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 108315 від 20.11.2020, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка Андрія Олександровича вжити заходи щодо повернення неправомірно стягнутих коштів за виконавчим написом нотаріуса. Позов обґрунтовує тим, що 20.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. видано виконавчий напис № 108315 про звернення з нього стягнення за кредитним договором № 980525544 від 07.03.2020, укладеним із ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Про наявність кредитного договору, виконавчого напису та відкритого виконавчого провадження відомо не було. Про наявність відкритого виконавчого провадження дізнався через застосунок Дія. На день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Відсутні будь-які докази на підтвердження безспірності його зобов`язання за яким вчинено спірний виконавчий напис. Був позбавлений можливості подати до нотаріуса свої заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Жодні договори ним не укладалися, повідомлення усунення порушень та погашення заборгованості, про відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» йому не надходили. Незаконність вчинення виконавчого напису по даному кредиту полягає в тому, що він виданий по договору, який ним взагалі не був укладений і не підписаний. За його заявою відкрито кримінальне провадження за статтею 190 КК України (Шахрайство). Виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом з грубим порушенням чинного законодавства, а саме, вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих написів, адже, приватний нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, зокрема, і факт того, що боржнику не надсилалося повідомлення-застереження про вчинення виконавчого напису нотаріусом, керувався при вчиненні виконавчого напису пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від «29» червня 1999 року № 1172, який було на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису визнано нечинним та незаконним, тобто, вчинив оспорюваний виконавчий напис на борговому документі, який не посвідчений нотаріально. Відповідачем відзив на позов не поданий. Третіми особами пояснення щодо позову також не подані. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 12.03.2024 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу та третім особам копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з додатками направлялись поштою за місцезнаходження останніх. Відповідачем та третьою особою ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» вказані документи отримані особисто. Документи, направлені іншим третім особам, повернуті суду з відмітками «Адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, відповідач та треті особи повідомлені про розгляд справи належним чином. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 07.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено Договір № 980525544 (далі - Договір). Сума кредиту 7\~300 гривень (підпункт 1.1 пункт 1). Строк кредиту 23 дні від дати отримання кредиту (підпункт 1.2 пункт 1). Дисконтна процентна ставка 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (підпункт 1.3 пункт 1). Базова процентна ставка 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (підпункт 1.4 пункт 1). Відповідно до графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору, сторони погодили наступний графік розрахунків: термін платежу 30.03.2020, сума кредиту 7\~300 гривень, нарахований процент 16,79 гривень, до сплати 7\~316,79 гривень. Згідно з випискою з особового рахунку за Договором сума заборгованості складає 17\~244,79 гривні, яка складається з тіла кредиту в сумі 7\~300 гривень та відсотків в сумі 9\~944,79 гривні. 20.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис № 108315 про звернення стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 980525544 від 07 березня 2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», заборгованості за кредитним договором № 980525544 від 07 березня 2020 року. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущене прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04 листопада 2020 року по 04 листопада 2020 року. Сума заборгованості складає 17\~244,79 гривні, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту в сумі 7\~300 гривень, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 9\~944,79 гривні, а також плата, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису в сумі 1\~200 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню 18\~444,79 гривні. На підставі спірного виконавчого напису нотаріуса 06.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Чубаревим Олександром Олександровичем було відкрито виконавче провадження № 65986709. Відповідно до частини 2 статті 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05.07.2017 у справі № 754/9711/14-ц, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пункту 2.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок № 296/5), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У пункті 3.2 Порядку № 296/5 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до підпункту 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Суд встановив, що пункт 2 Переліку № 1172, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, яка набрала законної сили. Вказаним судовим рішенням визнана незаконною та не чинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Редакція Переліку № 1172 до внесення змін, визнаних не чинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц. З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що позов в цій частині знайшов своє підтвердження, а отже підлягає задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі не чинного нормативно-правового акту, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) вказано, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача, якщо рішення у справі може вплинути на їхні права чи обов`язки щодо однієї зі сторін. Отже, особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб. Звертаючись до суду позивач визначив відповідачем ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а приватного виконавця Якименка А.О. третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Однією з позовних вимог позивач визначив зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Якименка А.О. вжити заходів щодо повернення неправомірно стягнутих коштів за виконавчим написом нотаріуса. Проте вирішення зазначеної позовної вимоги, спрямованої на втручання у право приватного виконавця Якименка А.О., якого визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу. За таких обставин у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та часткове задоволення позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи позивача. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень за вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому, позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір в сумі 1\~211,20 гривень, який може бути повернутий судом позивачу за його окремим клопотанням на підставі частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial