Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 1995 року проживає у вказаній квартирі, і з того часу на протязі 27 років користується житлом без будь-чиїх заперечень, утримує його у належному стані, несе усі витрати пов`язані з володінням і користуванням. В даний час підтвердити право власності інакше, ніж в судовому порядку, позивач не може. Вказаний позов [PERSON] надійшов до Володимирецького районного суду 10.01.2024. 26.01.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач подав заяву в якій підтримала позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] надала письмову заяву, в якій визнала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні письмовими доказами достовірно доведено, що позивач з 1995 року безперешкодно, відкрито та добросовісно володів та користувався квартирою [ADDRESS] . Так, [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку з 04.12.1995, що підтверджується паспортом позивача серії [NUMBER] . З довідки виданої Рафалівської селищної ради №02-24/1494 від 05.12.2023 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований та проживає лише [PERSON] . З довідки виданої Рафалівської селищної ради №02-24/1495 від 05.12.2023 вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] , про те, що житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] не стоїть на балансі Рафалівської селищної ради. Частинами 1, 4 ст.344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно\~(набувальна\~давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст.344 ЦК України можливе лише за наявності таких умов: по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. По-четверте, необхідною умовою є відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. При цьому, володіння\~є добросовісним,\~якщо особа\~при заволодінні\~чужим майном\~не знала\~і не\~могла знати\~про відсутність\~у неї\~підстав для\~набуття права\~власності; володіння\~визнається відкритим,\~якщо особа\~не приховувала\~факт знаходження\~майна в\~її володінні ;\~ володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Позивачем доведено наявність всіх вказаних умов, що є підставою для задоволення позову. Як вже зазначалось, сторони визнали відкритий та безперервний характер володіння будинком, оскільки позивач проживала в цьому будинку постійно, з 1995 року, і про дану обставину було відомо як відповідачу, так і стороннім особам. Позивач продовжує володіти квартирою і на час судового розгляду справи. При цьому суд констатує, що [PERSON] ставиться до квартири, як до своєї власної безперешкодно володіє нею, утримує, здійснює капітальний та поточний ремонт будівлі. Ці обставини підтверджуються, оглянутими в судовому засіданні письмовими доказами. Також підтверджено і безтитульність володіння [PERSON] квартири [ADDRESS] . У відповідності до ст.1 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду №2482-ХП від 19.06.1992 року, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Як вбачається зі ст..ст.5,8 цього ж Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках), при цьому квартира (будинок) передається у спільну часткову чи в спільну сумісну власність. Таким чином, позивач, як особа, яка користувалась житлом, набула право на його приватизацію, однак не має змогу скористатись вказаним правом, оскільки документи про належність квартири у місцевій раді відсутні. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов [PERSON] визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Як вбачається зі\~ст.205 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Прийняття такого рішення можливе і у підготовчому судовому засіданні, у відповідності до положень ч.3\~ст.200 ЦПК України. З урахуванням сукупності вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , який в 1995 року добросовісно заволодів нерухомим майном квартирою [ADDRESS] і продовжує відкрито та безперервно володіти цим нерухомим майном протягом 27 років, набув права власності на це майно, у зв`язку з чим його позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved