Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Адвокат Істоміна В.Л. в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 575000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24.03.2021 відповідач [PERSON] взяв у позивача [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 690000,00 грн. з умовою повернення щомісяця рівними частинами по 11500,00 грн. до 24.03.2026, про що сторонами було укладено та нотаріально посвідчено відповідний договір. Однак, [PERSON] припинив виконувати обов`язки зі щомісячного повернення обумовленої частини позики, у зв`язку з чим за умовами договору та на підставі положень ЦК України [PERSON] йому було направлено вимогу про повернення усієї неповернутої частини позики. Дана вимога відповідачем проігнорована, що стало підставою для звернення позивача до суду. Відповідачем [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про невизнання ним позовних вимог в повному обсязі. Їх безпідставність відповідач [PERSON] у відзиві обґрунтовує тим, що дійсно, він позичив у [PERSON] грошові кошти, уклавши з ним відповідний договір, та виконував його умови без жодних зауважень зі сторони [PERSON] до початку повномасштабної збройної агресії російської федерації. На території України з 05:30 год. 24.02.2022 у встановленому порядку введено воєнний стан, який триває дотепер. За положеннями Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022 та п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, позичальник на час дії воєнного стану звільняється від відповідальності, передбаченої ст.625 ЦК України, за прострочення виконання грошових зобов`язань, а також від обов`язків сплати неустойки та інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами, нарахованих з 24.02.2022. Відтак, за переконанням відповідача, право вимоги у [PERSON] виникає у тридцятиденний строк після припинення або скасування режиму воєнного стану в Україні. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що на період дії воєнного стану в Україні відтерміновано строк плати платежів як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, у той час як заявлені у позові вимоги стосуються суми позики, а не неустойки, процентів чи інших нарахувань на основну суму боргу. Вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] таких платежів позовна заява не містить, а на вимоги [PERSON] положення вищезазначеного Закону не поширюються. Відповідачем подано заперечення, аналогічні за змістом відзиву на позов. У запереченнях, крім того, [PERSON] зазначає, що на даний час не має постійного заробітку, проте докладає зусиль для задоволення усіх викладених в позовній заяві [PERSON] вимог до настання встановленої законом події у часі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Його представник адвокат Істоміна В.Л. під час розгляду справи позовні вимоги підтримала в повному обсязі та з викладених у позові підстав просила суд його задовольнити. Вона пояснила, що з часу звернення [PERSON] до суду з даним позовом, відповідач [PERSON] жодних коштів у погашення заборгованості за договором позики від 24.03.2021 не повертав та платежів не здійснював, і на даний час має непогашену заборгованість перед позивачем по поверненню тіла кредиту у розмірі 575000,00грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином, у встановленому ЦПК України прядку, повідомленим про час та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши у сукупності подані докази у справі, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 24 березня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Войтюк А.К. договір позики, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 690000,00 грн. на шістдесят місяців, та зобов`язався повертати їх рівними частинами у розмірі по 11500,00 грн. щомісяця кожного 24 числа, починаючи з 24.04.2021 по 24.03.2026, шляхом їх повернення готівкою або сплати на зазначений у договорі позики картковий рахунок. У договорі застережено, що позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні сторонами цього договору, в готівковій формі. Підписання цього договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця грошових коштів у сумі, зазначеній в договорі позики, і підписаний сторонами договір є доказом передачі позики від позикодавця позичальнику (п.п.1, 2, 3, 3.1, 3.2 договору позики). Вказаний договір позики підписаний позикодавцем [PERSON] та позичальником [PERSON] , справжність підписів на договорі, а також досягнення сторонами згоди щодо його істотних умов засвідчено підписом нотаріуса. У відзиві та запереченні відповідачем [PERSON] підтверджено факт та розмір позики, отриманої від [PERSON] . Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі змісту позовної заяви, пояснень представника позивача в судовому засіданні судом встановлено, а відповідачем у заявах по суті справи не заперечується, що починаючи з 24.02.2022 [PERSON] припинив вносити передбачені договором позики щомісячні платежі на користь [PERSON] у розмірі 11500,00 грн. у повернення позики. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у\~зобов`язанні\~встановлений строк\~(термін)\~його виконання,\~то воно\~підлягає виконанню\~у цей\~строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Отже, актом цивільного законодавства перебачено 7-денний строк виконання зобов`язання, визначеного моментом пред`явлення вимоги, з дня пред`явлення такої вимоги. Право позикодавця вимагати дострокового повернення усієї суми позики у разі прострочення повернення чергової її частини врегульовано у п.7 договору позики, укладеного між сторонами та посвідченого нотаріально. Згідно з положеннями зазначеного пункту, у разі порушення позичальником умов та строків повернення коштів згідно з графіком повернення, визначеним у п.3.1 цього договору, позикодавець вправі вимагати повернення позичальником коштів достроково у повному обсязі. Судом встановлено, що з метою реалізації права вимоги про повернення суми позики в цілому, позикодавець [PERSON] направив позичальнику [PERSON] засобами поштового зв`язку письмову вимогу від 11.02.2023, у якій зобов`язав його сплатити згідно з договором позики від 24.03.2021 суму в розмірі 575000,00 грн. протягом 31 календарного дня з моменту отримання даного листа-вимоги. Як вбачається з поштового повідомлення про результати вручення поштового відправлення, квитанції, опису вкладення цінного листа, таку вимогу [PERSON] [PERSON] отримав 18.02.2023, що відповідачем у відзиві на позов та запереченні також не оспорюється. Відтак, на виконання вимоги позикодавця [PERSON] , [PERSON] був зобов`язаний не пізніше ніж через 31 календарний день з моменту отримання листа-вимоги, а саме: 22 березня 2023 року повернути йому неповернуту частину позики у розмірі 575000,00 грн. Виходячи з положень ст.530 ЦК України, цей обов`язок підлягав виконанню [PERSON] до 25.02.2023 (у 7-денний строк). Натомість, як вбачається зі змісту позовної заяви, пояснень представника позивача в судовому засіданні і відповідачем у відзиві та запереченні не оспорюється, неповернута частина позики у розмірі 575000,00 грн. [PERSON] на користь [PERSON] ані у строк до 25.02.2023, ані до 22.03.2023, ані на момент розгляду справи не сплачена. Так як позикодавець [PERSON] на підставі умов договору скористався своїм правом вимагати дострокового повернення [PERSON] позики, суд дійшов висновку, що у [PERSON] на момент розгляду справи виник обов`язок повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 575000,00 грн. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказаним пунктом Цивільний кодекс України доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022, який набрав чинності 17.03.2022. Вказана норма не є підставою для звільнення відповідача від передбаченого ст.1049 ЦК України обов`язку повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором, адже регулює питання звільнення позичальника на період дії воєнного стану від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, зокрема, індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми або встановлених договором чи законом іншого розміру процентів, а також неустойки (пені та штрафу) у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання. Таких вимог позивач [PERSON] не заявляє, а 575000,00 грн., вимогу про стягнення з [PERSON] яких заявлено у позові, є неповернутою частиною основної суми позики (тілом кредиту). За таких обставин, на підставі ст.ст.1049, 1050 ЦК України, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 575000,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved