Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить позбавити відповідачів батьківських прав у відношенні їх дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідачів, кожного окремо, аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів їх доходів, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь державного закладу, в якому буде перебувати дитина або опікуна, а також накласти заборону на відчуження майна у вигляді житла за адресою: [ADDRESS] , до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . 31 липня 2020 року до служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради надійшло повідомлення від служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради про те, що малолітня [PERSON] , [INFO] , залишилась без батьківського піклування у зв`язку з тим, що її батьки перебувають у ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3» та дитину було передано у сім`ю родички [PERSON] . 10 серпня 2020 року [PERSON] було тимчасово влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР у зв`язку з тим, що [PERSON] відмовилась від влаштування дитини в її родину. Рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 17.02.2021 року №115 «Про надання малолітній [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» дитині було надано відповідний статус, а рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 17.06.2021 року №339 «Про створення прийомної сім`ї гр. [PERSON] та влаштування на спільне проживання і виховання малолітньої [PERSON] та збереження за дитиною права користуватися житлом» дитину було влаштовано до прийомної сім`ї. Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.11.2021 року відповідачів було визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців. Наразі батьки неповнолітньої [PERSON] звільнились із місць позбавлення волі, проте з письмовими заявами та відповідним пакетом документів про повернення їм на виховання дитини до служби у справах дітей не звертались, за місцем реєстрації дитини не проживають, долею дитини у будь-який спосіб не цікавляться, що в своїй сукупності стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, але матеріали справи містять надану нею заяву, в якій вона просила суд розглядати справу за її відсутності та зазначила, що не заперечує проти задоволення пред`явлених позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв до суду не надав, про причини неявки не повідомив. Треті особи у підготовче судове засідання також не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.09.2020 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Як убачається зі змісту позову, 31 липня 2020 року до служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради надійшло повідомлення від служби у справах дітей виконкому Покровської районної у місті ради про те, що малолітня [PERSON] , [INFO] , залишилась без батьківського піклування у зв`язку з тим, що її батьки перебувають у ДУ «Криворізька установа виконання покарань №3» та дитину було передано у сім`ю родички [PERSON] , але остання відмовилась від влаштування дитини в її родину, у зв`язку з чим 10 серпня 2020 року [PERSON] було тимчасово влаштовано до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» КМР. Рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 17.02.2021 року №115 «Про надання малолітній [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» дитині було надано відповідний статус. Рішенням виконкому Саксаганської районної у місті ради від 17.06.2021 року №339 «Про створення прийомної сім`ї гр. [PERSON] та влаштування на спільне проживання і виховання малолітньої [PERSON] та збереження за дитиною права користуватися житлом» було вирішено створити з 23 червня 2021 року прийомну сім`ю [PERSON] , куди з цього ж дня було влаштовано на спільне проживання [PERSON] та прийнято рішення про збереження за нею права користування житлом за адресою: [ADDRESS] , до завершення терміну перебування у прийомній сім`ї, а також покладено на [PERSON] персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток дитини, захист її цивільних прав та інтересів. Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.11.2021 року [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців, у зв`язку з чим ухвалою цього ж суду від 24.11.2021 року було постановлено порушити перед службою у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради питання про необхідність влаштування неповнолітньої [PERSON] , [INFO] або встановлення над нею опіки. Згідно листа директора Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за вих. №03-06/151 від 09.03.2022 року, станом на 09 березня 2022 року [PERSON] під час телефонного зв`язку з фахівцем із соціальної роботи КМЦСССДМ [PERSON] повідомила, що на даний час вона разом із [PERSON] знаходиться у Польщі, м. Кельці, готель «Амелювка», де вони мають окрему кімнату та забезпечені всім необхідним. Згідно наданого виконкомом Саксаганської районної у місті ради висновку щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав за вих. №10/39-3796 від 23.11.2022 року, виконком розглянувши зібрані матеріали встановив, зокрема, що відповідачі після звільнення з місць позбавлення волі з письмовими заявами та відповідним пакетом документів про повернення їм на виховання дитини до служби у справах дітей не звертались, за місцем реєстрації дитини не проживають, долею дитини у будь-який спосіб не цікавляться. Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що мати дитини рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2018 року була позбавлена батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування виконкому Саксаганської районної у місті ради вважає доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON] . Згідно наданого представником позивача акту оцінки потреб сім`ї/особи та висновку оцінки потреб особи від 07.02.2024 року, [PERSON] має прихисток у церкві «Перемога» за адресою: [ADDRESS] , де він проживає та має ліжко-місце. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи встановлені судом обставини, суд погоджується з доводами позивача, що відповідачі від виконання своїх обов`язків ухиляються, вихованням дитини тривалий час не займаються, долею дитини не цікавляться, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, стан її здоров`я, не готують дитину до самостійного життя, не створили матеріально-побутові умови проживання разом з дитиною, позаяк відповідач [PERSON] має прихисток у церкві, де і проживає, а відповідач [PERSON] взагалі не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, у зв`язку з чим уважає, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідачів батьківських прав знайшли своє підтвердження, а тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення їх батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, вони мають право звернутись до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Окрім того, згідно приписів ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. Відповідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положення ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, виходячи з положень розумності та справедливості, наявності обов`язку відповідачів сплачувати аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття, необгрунтованості позивачем необхідності стягнення з відповідачів, кожного окремо, аліментів на утримання дитини саме в розмірі 1/3 частки від їх заробітку, враховуючи положення ст. 183 СК України, відповідно до яких на одну дитину стягуються аліменти у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів та положення ст. 182 СК України, згідно з якими мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку про часткове задоволення пред`явлених в цій частині позовних вимог та стягнення з відповідачів, кожного окремо, на користь державного закладу, в якому буде перебувати дитина або опікуна, аліментів на утримання їх дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів їх заробітної плати (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи строк, з якого і до якого стягуються аліменти, суд виходить з норм ст. 180 та ч. 1 ст. 191 СК України, відповідно до яких аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, право на утримання припиняється у разі досягнення дитиною повноліття, а тому враховуючи, що зазначений позов було пред`явлено до суду 21 грудня 2022 року, суд вважає що з відповідачів підлягають стягненню аліменти на утримання дитини саме з цієї дати і до досягнення [PERSON] повноліття. Щодо позовних вимог про накладення заборони на відчуження майна у вигляді житла за адресою: [ADDRESS] , до досягнення дитиною повноліття, суд зазначає, що дані вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року №789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім`ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров`я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім`ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак, позивач у порушення ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів на обґрунтування зазначеної частини позовних вимог, а саме доказів реєстрації дитини за адресою: [ADDRESS] , доказів того, що дитина має будь-яке відношення до вказаної квартири та доказів того, що вказана квартира зареєстрована саме за кимось із відповідачів на праві власності, а не вони є там лише зареєстрованими, позаяк у разі задоволення даних вимог, можуть бути порушені права власників вказаної квартири. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів у дохід держави належить стягнути судовий збір, з кожного окремо, по 1984 грн. 84 коп. (992 грн. 40 коп. - за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та 992 грн. 40 коп. - за позовну вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: partial