Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Київського районного суду м.Харкова із позовною заявою до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ним та відповідачем укладений шлюб, від якого подружжя має неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Станом на сьогодні сімейних стосунків фактично не існує, подружжя протягом тривалого часу не веде спільного побуту, проживають окремо один від одного. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливо та суперечить інтересам сторін, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та є підставою для розірвання шлюбу судом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2024 справу передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М.. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 07.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання, призначене на 04.04.2024, не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. У прохальній частині позовної заяви зазначив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання, яке призначене на 04.04.2024, не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом у встановленому законом порядку. Подала до суду заяву, відповідно до якої просить суд вирішити справу за її відсутності, вказала, що позовні вимоги визнає повністю. Примирення неможливе, шлюб просить розірвати. Згідно із частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.11.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований 07 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №645. Прізвище після реєстрації шлюбу прізвище: чоловіка - [PERSON] , дружини - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Зазначений факт підтверджується: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.11.2010 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №915, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до частини 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України ). Згідно із статтею 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, на час розгляду даної справи вони спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідачки. Будь-яких доказів на підтвердження того, що після розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їх дитини, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, та визнання позову відповідачкою, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved