Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

В провадженні Томаківського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє представник, - адвокат Звєрєва Вікторія Валеріївна, до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, на підставі свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 15 лютого 1989 року, виданого виконкомом Чумаківської сільської ради Томаківського району згідно рішення виконкому Томаківської районної ради народних депутатів від 26.09.1988р. № 272, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на дане домоволодіння зареєстровано Марганецьким МБТІ за № 2-111, що посвідчується належним записом зі штампом та підтверджується згідно інформаційної довідки КП «Нікопольське районне бюро технічної інвентаризації ДОР» від 25.10.2023р. за вих. № 271. У травні 2010 року позивач запропонувала відповідачу [PERSON] викупити у нього зазначене домоволодіння, на що він погодився. При цьому між ними була досягнута домовленість по усіх умовах договору купівлі-продажу: про ціну, про строки виплати грошей за майно, строках передачі будинку із землею та строках оформлення правовстановлюючих документів. 14 травня 2010 року позивачем у справі, [PERSON] , відповідачу у справі, [PERSON] була передана за домовленістю узгоджена сума коштів (16 тис. гривень), про що свідчить написана власноруч відповідачем у присутності посадової особи органу місцевого самоврядування розписка про отримання коштів за продаж їй будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яка посвідчена секретарем виконкому Чумаківської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області Лисечко М.Ю. 14.05.2010року, зареєстровано у реєстрі за № 96. У серпні 2010 року позивач прописалася разом із членами своєї сім`ї за адресою купленого нею у відповідача домоволодіння, а відповідач, у свою чергу, передав їй документи на будинок - свідоцтво на право приватної власності на житловий будинок від 15 лютого 1989 року та державний акт на право приватної власності на землю серії ДПТ м №004042 на присадибну земельну ділянку під будинком та господарськими спорудами. При передачі правовстановлюючих документів позивачу стало відомо, що присадибна земельна ділянка площею 0,25 га була оформлена на [PERSON] - матір відповідача, яка померла [INFO] . Фактично з серпня 2010 року позивач зі своєю родиною мешкає за адресою: [ADDRESS] , володіє та користується будинком та присадибною земельною ділянкою, сплачує відповідні комунальні послуги, що підтверджується наступними документами: Витягом з реєстру територіальної громади №008005232 від 04.10.2023. про місце її реєстрації з 20.08.2010 року за зазначеною адресою; Витягом про зареєстрованих членів сім`ї від 04.10.2023. №379/05-20; довідкою виконкому Томаківської селищної ради від 04.10.2023.вих.№ 380/05-20 щодо користування присадибною земельною ділянкою з 2010 року; договорами про надання послуг з електро - та газопостачання. До теперішнього часу договір купівлі-продажу нерухомості між позивачем та [PERSON] не оформлений, так як відповідач з різних причин ухиляється від його нотаріального посвідчення, що стало підставою її звернення до суду з даного питання. Разом з цим, згідно роз`яснення приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Корнієнко Ю.В. від 25.12.2023.вих.№ 257, оформлення зазначеного правочину не є можливим, так як присадибна земельна ділянка під домоволодінням, яку позивач придбала у [PERSON] рахується за померлою [PERSON] , тому вирішення даного питання відноситься до компетенції суду. Так, умови договору позивачем та відповідачем були виконані повністю. За купівлю нерухомості позивач здійснила повний розрахунок із відповідачем, прийняла майно у своє володіння та користування, а [PERSON] передав їй відповідну нерухомість і правовстановлюючі документи на них. У зв`язку з вищенаведеним позивач змушена звернутися до суду із даною позовною заявою. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, та на підставі зібраних у справі доказів. Відповідачі у справі, [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, кожен окремо надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнають та не заперечують проти задоволення позову. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. З урахуванням зазначеного та положень ст.223 ЦПК України, судом ухвалено проводити судовий розгляд за даною явкою. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 15 лютого 1989 року, виданого виконкомом Чумаківської сільської ради Томаківського району згідно рішення виконкому Томаківської районної ради народних депутатів від 26.09.1988р. № 272, за відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Право власності на дане домоволодіння зареєстровано Марганецьким МБТІ за № 2-111, що посвідчується належним записом зі штампом та підтверджується згідно інформаційної довідки КП «Нікопольське районне бюро технічної інвентаризації ДОР» від 25.10.2023р. за вих. № 271. У травні 2010 року позивач запропонувала відповідачу [PERSON] викупити у нього зазначене домоволодіння, на що він погодився. При цьому між ними була досягнута домовленість по усіх умовах договору купівлі-продажу: про ціну, про строки виплати грошей за майно, строках передачі будинку із землею та строках оформлення правовстановлюючих документів. 14 травня 2010 року позивачем у справі, [PERSON] , відповідачу у справі, [PERSON] була передана за домовленістю узгоджена сума коштів (16 тис. гривень), про що свідчить написана власноруч відповідачем у присутності посадової особи органу місцевого самоврядування розписка про отримання коштів за продаж їй будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та яка посвідчена секретарем виконкому Чумаківської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області Лисечко М.Ю. 14.05.2010року, зареєстровано у реєстрі за № 96. У серпні 2010 року позивач прописалася разом із членами своєї сім`ї за адресою купленого нею у відповідача домоволодіння, а відповідач, у свою чергу, передав їй документи на будинок - свідоцтво на право приватної власності на житловий будинок від 15 лютого 1989 року та державний акт на право приватної власності на землю серії ДПТ м №004042 на присадибну земельну ділянку під будинком та господарськими спорудами. При передачі правовстановлюючих документів позивачу стало відомо, що присадибна земельна ділянка площею 0,25 га була оформлена на [PERSON] - матір відповідача, яка померла [INFO] . Фактично з серпня 2010 року позивач зі своєю родиною мешкає за адресою: [ADDRESS] , володіє та користується будинком та присадибною земельною ділянкою, сплачує відповідні комунальні послуги, що підтверджується наступними документами: Витягом з реєстру територіальної громади №008005232 від 04.10.2023. про місце її реєстрації з 20.08.2010 року за зазначеною адресою; Витягом про зареєстрованих членів сім`ї від 04.10.2023. №379/05-20; довідкою виконкому Томаківської селищної ради від 04.10.2023.вих.№ 380/05-20 щодо користування присадибною земельною ділянкою з 2010 року; договорами про надання послуг з електро - та газопостачання. До теперішнього часу договір купівлі-продажу нерухомості між позивачем та [PERSON] не оформлений, так як відповідач з різних причин ухиляється від його нотаріального посвідчення, що стало підставою її звернення до суду з даного питання. Разом з цим, згідно роз`яснення приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Корнієнко Ю.В. від 25.12.2023.вих.№ 257, оформлення зазначеного правочину не є можливим, так як присадибна земельна ділянка під домоволодінням, яку позивач придбала у [PERSON] рахується за померлою [PERSON] , тому вирішення даного питання відноситься до компетенції суду. Так, умови договору позивачем та відповідачем були виконані повністю. За купівлю нерухомості позивач здійснила повний розрахунок із відповідачем, прийняла майно у своє володіння та користування, а [PERSON] передав їй відповідну нерухомість і правовстановлюючі документи на них. Відповідач у своїй письмовій заяві зазначив, що проти позову не заперечує. Умови договору були виконані позивачем повністю, тобто, позивач здійснила повний розрахунок, прийняла майно у своє володіння та користування, а ним було передано їй відповідну нерухомість і правовстановлюючі документи на них. З цих підстав заперечень проти позову він не має. Суд виходить з наступного. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі Згідно ч.1 ст.5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч.1 ст.317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст.328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки,яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Як вбачається з матеріалів даної справи, присадибна земельна ділянка площею 0,25 га належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДПТ м №004042 [PERSON] , яка померла [INFO] , окрім [PERSON] , залучена спадкоємиця майна померлої - її донька, [PERSON] (свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.09.2011р., зареєстровано в реєстрі за № 1421, спадкова справа № 60/2010). Відповідач [PERSON] у своїй письмовій заяві зазначила, що проти позову не заперечує. Заперечень проти позову вона не має. Як встановлено судом, позивач виготовила технічний паспорт на домоволодіння, замовила та виготовила технічну документацію на присадибну земельну ділянку з присвоєнням їй кадастрового номеру, що підтверджується належними документами, які додаються до позову. Згідно звіту про оцінку майна, здійсненого СОД [PERSON] , ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, становить 113 500 грн. Згідно звіту про оцінку майна, здійсненого СОД [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд загальною площею 0,25 га, кадастровий номер 1225488800:03:001:0603, становить 72 300 грн. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Томаківським РВДАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 24.04.2018року, її є прізвище « [PERSON] » у зв`язку із заміжжям змінено на прізвище « [PERSON] ». У наявності позивач має оригінали усіх письмових доказів, крім свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2011р., виданого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Корнієнко Ю.В. на ім`я [PERSON] та свідоцтва про смерть [PERSON] . У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частина 3 ст.640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач уклали договоір купівлі продажу нерухомого майна, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону. Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 статті 220 ЦК України вказано, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення. При цьому, відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Також, визнання правочину дійсним, як спосіб захисту, може застосовуватись до правочинів, які не були посвідчені нотаріально. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підтвердження своїх вимог, позивач наводить вимоги ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до змісту яких вбачається, що якщо якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального свідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як зазначалося судом, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивачем доведено безповоротне ухилення продавця від нотаріального посвідчення правочину, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховує те, що позивач в позовній заяві не ставить питання щодо стягнення понесених судових витрат, у зв`язку з чим, вважає за можливе залишити їх за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved