Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до КП «Харківські теплові мережі», третя особа: Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить скасувати арешт та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису від 25.08.2009 за № 8991932 про арешт квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що « [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Позивач, як спадкоємець за законом першої черги звернулась до держаного нотаріуса Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті чоловіка. Однак не змогла отримати Свідоцтво про право на спадщину оскільки виявилось, що Жовтневим ВДВС м. Харків в процесі виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харків у 2009 році за виконавчим листом № 2-4658 від 11.12.2007р. був накладений арешт на майно чоловіка, до складу якого увійшла квартира [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 8991932. Вказане рішення суду було виконане ще станом на 14.09.2013 року, але арешт під час закінчення виконавчого провадження знятий не був про що позивачу не було відомо до моменту оформлення спадщини. Письмову відмову від нотаріуса не отримувала. Звернувшись до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків щодо зняття заборони на належне чоловіку майно позивач отримала відмову у вчинені цієї дії. Виконавче провадження, яке було відкрито стосовно її чоловіка на даний час закінчене, але відділ державної виконавчої служби не має змоги зняти арешт із успадкованого майна, що порушує моє право на спадкування. Письмової відмови від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків позивач також не отримала. Через арешт, накладений на спадкове майно, нотаріус не має можливості видати позивачці свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом, що перешкоджає позивачу в реалізації права власності на спадкове майно в повному обсязі. 27.09.2023 року відповідно до вимог ЦПК України вказані матеріали надійшли до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова [PERSON] Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова ( [PERSON] ) від 08.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. На підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду Юлії Жидик від 16.02.2024 року № 01-04/23/24, у зв`язку зі звільненням судді Жовтневого районного суду м. Харкова [PERSON] у відставку, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2024 року, вказані матеріали цивільної справи № 639/5592/23 надійшли до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Марченко М.М. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.02.2024 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Марченко В.В. та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засіданні не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила провести розгляд справи без її участі та позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача КП "Харківські теплові мережі" Суржан Р.В. в судове засіданні не з`явився, подав до суду заяву про в якій просив суд розгляд справи проводити без участі представника відповідача та з позовними вимогами згоден. Третя особа Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи було повідомлено у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 349052882 від 04.10.2023 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить 2-кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться під арештом реєстраційний номер 8991932, підстава обтяження: виконавчий лист 2-4658, від 11.12.2007, Жовтневий р/с м. Харкова. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.07.2021 року. Згідно копії заяви [PERSON] від 29.1.2021 року до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67516745 від 29.1.20202 року вбачається, що [PERSON] звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу за № 736П/2021. Відповідно до копії довідки ВП-спецрозділ від 10.08.2023 року № [NUMBER] вбачається, що виконавче провадження № [NUMBER] відкрите за виконавчим листом від 11.12.2007 № 2-4658 виданого Жовтневим р/с м. Харкова, боржник: [PERSON] , було закінчено. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Згідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року по справі № 658/715/16-ц, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства (пункт 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 39 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі, визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставо держателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотеко держателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії`неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням. За приписами ч. ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Аналізуючи вищевказані обставини справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved