Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області, Головне управління Пенсійного фонду України Чернівецькій області Головного управління Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої органом державної влади. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2002 року позивач за станом здоров`я перебуває на пенсії згідно Закону України № 2262. Постановою КМУ №713 « про додатковий соціальний захист окремих категорії осіб» позивачу було встановлена щомісячна додаткова соціальна виплата в розмірі 2000 грн. з 01.07.2021 року. Дану виплату позивач отримав до 01.12.2021 року. Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькі області починаючи з грудня 2021 року без будь-яких підстав припинило здійснювати позивачу відповідні нарахування. Зазначені дії Пенсійного фонду в Чернівецькій області Чернівецьким окружним адміністративним судом визнані протиправними ( справа 600/220/23-а) . Суд своїм рішенням зобов`язав відповідача відновити з дати припинення нарахування щомісячної доплатив в розмірі 2000 грн. та здійснювати виплату пенсії без обмежень максимальним розміром. Однак, Пенсійний фонд в Чернівецькій області відмовився виконувати судове рішення і продовжував свою протиправну діяльність, чим спричинив позивачу майнову та моральну шкоду. Протягом 9 місяців з 17.04.2023 року по 05.01.2024 року не виконував рішення суду та не нараховував належних позивачу пенсійних та соціальних виплат встановлених законодавством України. 27.10.2023 року позивач звернувся із скаргою до керівника Головного управління Пенсійного фонду України, на яку отримав відповідь, в якій зазначено, що судове рішення виконується в межах покладених судом зобов`язань. Після вступу в законну суду рішення суду, відповідач продовжував протиправні дії, які виразились у затягуванні пенсійних виплат, накопичення заборгованості, яку практично не можливо в подальшому отримати, чим спричинив позивачу матеріальну шкоду. Позивач був вимушений витрачати кошти на лікування. Позивач в своїй позовній заяві наголошує, що в результаті протиправних дій відповідача ( Пенсійного фонду України в Чернівецькій області» в період з 01.12.2019 по 30.04.2023 року була утворена заборгованість, ним були витрачені кошти на лікування, він змушений був звернутись за правовою допомогою. За таких обставин йому було завдано майнової шкоди на загальну суму 356636,22 грн., яку він просить стягнути з відповідачів. Окрім майнової шкоди йому також було завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні його звичайного способу життя, неодноразових звернень до різних інстанцій, в тому числі і до суду, моральної напруги, яку він оцінює в 260570 грн. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, подали до суду відзиви, просили провести засідання у їх відсутність, у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до\~Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року у справі № 600/2669/21-а зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити з 01.12.2019 р. перерахунок раніше призначеної [PERSON] пенсії, з урахуванням грошового забезпечення відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення № 33/46-33/4694 від 05.05.2021 та з урахуванням 80% розміру пенсії від розміру грошового забезпечення, як інваліду війни II групи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити обчислення, нарахування та виплату [PERSON] різницю в пенсійному забезпеченні за період з 01.12.2019 р. по день проведення перерахунку пенсії. Відповідно до перерахунку пенсії основний розмір пенсії позивача обмежено максимальним розміром. Відповідач листом повідомив позивача про відсутність підстав для виплати йому пенсії з 01.12.2019 без обмеження її максимального розміру. Позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив нарахувати та виплатити\~щомісячну доплату до пенсії в сумі 2000,00 грн згідно Постанови №713. Відповідач листом повідомив позивача, що у зв`язку з проведенням перерахунку пенсії на виконання рішення суду, розмір пенсії зріс. Відтак, щомісячну доплату з 01.07.2021 року при перерахунку пенсії на виконання рішення суду переглянуто відповідно до вимог частини 1 пункту 1 Постанови №713. З \~ \~ \~ \~ матеріалів справи вбачається, що позивач\~із 01.07.2021 до моменту перерахунку пенсії на виконання рішення суду, отримував передбачену Постановою № 713\~доплату до пенсії в розмірі 2000 грн. \~ \~ \~ \~Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 08.03.2023 року в справі № 600/220/23-а було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови у поновленні виплати щомісячної доплати в розмірі 2000 грн, згідно із\~постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відновити [PERSON] , з дати припинення - нарахування щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, згідно із\~постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб". Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо обмеження максимального розміру пенсії [PERSON] з 01.12.2019 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити виплату пенсії [PERSON] , починаючи з 01.12.2019 року на підставі довідки Державної установи "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Чернівецькій області" № 33/46-33/4694 від 05.05.2021 року у розмірі 80 % сум грошового забезпечення, без обмеження максимального розміру пенсії, з урахуванням виплачених сум. \~ \~ \~ \~13.04.2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про виконання рішення суду, на яку отримав відповідь, що суми пенсії, донараховані на виконання судового рішення, що виплачуються за рахунок коштів, передбачених в державному бюджеті Пенсійному фонду на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі «Режстр судових рішень» інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. В подальшому 15.12.2023 року позивач у відповідь на своє звернення отримав відповідь, що зареєстровано наявності суми боргу за судовими рішеннями станом на 14.12.2023 року за період з 01.12.2019 по 30.11.2021 185975,99 грн. та за період з 01.12.2019 по 30.04.2023 в сумі 137819,62 грн. Статтею 19 Конституції України\~визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Будучи уповноваженими державою, органи державної влади та органи місцевого самоврядування наділяються законодавством компетенцією - певним обсягом владних повноважень для виконання покладених на них завдань та функцій у відповідній сфері управління державними та суспільними справами. Головне управління Казначейства, відповідно до Положення, є територіальним органом Державної казначейської служби України, основним завданням якого є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Також, згідно з Положенням, Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Головне управління Казначейства, відповідно до Положення, є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власний бланк, рахунки в установах Казначейства та банках. Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 у справі № 12-рп/2001 встановив наступне. Державні органи, як юридичні особи, несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. Відповідно до частини другої\~статті 2 ЦК України, Держава Україна є самостійним учасником цивільних відносин. Згідно з ч. 2\~ст. 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, не відповідають за зобов`язаннями відповідно держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад. Відповідно до наданих повноважень, виконання рішень про стягнення коштів з державного бюджету здійснюється виключно казначейством у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету у межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань. Таким нормативно-правовим актом є Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 за № 845. Згідно п.35 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним чи юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Позивач пов`язує порушення своїх прав виключно з діями посадових осіб ГУ ПФУ в Чернівецькій області, які полягають у невиконанні рішення суду та виплати пенсії в повному розмірі. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди, то суд вважає, що вони до задоволення не підлягають з наступних підстав. Згідно рішень суду, які були описані вище, позивачу призначено перерахунок пенсії і таким чином були відновлені його порушені права. Позивач просить стягнути суму заборгованості в якості матеріальної шкоди. Визначаючи розмір відшкодування , суд має керуватись принципами рівності, поміркованості та справедливості. Розмір відшкодування шкоди має бути не більший, ніж достатнім для розумового задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Зазначені позиції викладено в постанові Верховного Суду України від 24.01.2018 року за № 711/5994/15-ц. Враховуючи ті обставини, що позивач просить фактично повторно стягнути суму заборгованості в якості завданої йому матеріальної шкоди, то позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Що стосується стягнення моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Згідно зі\~статтею 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Статтею 56 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до п. 9 ч. 2\~ст. 129 Конституції України,\~ст. 18 ЦПК України\~однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. Згідно\~ст.129-1 Конституції України\~суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження. За\~ст.. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1\~ст. ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.\~\~ Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст..ст. 1173 та 1174\~ЦК України\~відповідно. Відповідно до\~ст.1173 ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України). Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Пунктом 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, у п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру,за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумічи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить,а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відповідно до пункту 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 10-1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі\~статті 56 Конституції\~судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Також, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей\~16\~і\~23 Цивільного кодексу України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується. Також, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Окрім цього, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд вважає доведеним факт заподіяння Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Протиправність бездіяльності відповідача встановлено рішеннями Чернівецького окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 600/2669/21-а та від 08.03.2023 року в справі № 600/220/23-а, які набрали законної сили. 23.11.2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Боднар А. було відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 600/220/23-а виданого 08.11.2023 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України Чернівецькій області відновити [PERSON] з дати припинення нарахування щомісячної доплати в розмірі 2000 грн. Таким чином при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнав позивач, їх тривалості, а саме з 2019 року (час до якого нараховано заборгованість) по листопад 2023 року (час відкриття виконавчого провадження), також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому

Outcome: partial