Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. 28.09.2023 відносно нього інспектором УПП в Харківській області Кулаковим А.В. винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ч.2 ст.122 КУпАП серії ЕАТ №783112, а саме:\~проїзд перехрестя\~на вимкнутий\~сигнал додаткової\~секції світлофору.\~Вказаною постановою\~на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Не погодившись із вказаною постановою, він звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови. Рішенням Дзержинського\~міського суду\~Донецької області\~від 14.12.2023у справі №229/7081/23\~позов [PERSON] до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволений повністю, постанову серії ЕАТ №783112 від 28.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.122 ч.2 КУпАП\~за порушення вимог п.8.7.3.з \~Правил дорожнього руху\~та накладення штрафу в розмірі 510 грн відносно [PERSON] скасовано, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.2 ст.122 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 грудня 2023 р. у справі № 229/7081/23 залишено без задоволення, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 грудня 2023 р. у справі №229/7081/23 залишено без змін. [PERSON] зазначає, що зазначені дії щодо складання постанови інспектором призвели його до моральних страждань, оскільки його пояснення не приймалися та ігнорувалися інспектором, дане звинувачення вибило його з нормального життєвого ритму. Також спричинення моральних переживань було зумовлено страхом бути повторно зупиненим працівником поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 7000 грн, яку просить стягнути з Держава України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області за рахунок коштів державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. Провадження у справі відкрито 26.03.2024. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача представник Департаменту патрульної\~поліціїв судовому засіданні проти позову заперечував, на підставах викладених у відзиві на позовну заяву. У відзиві на позову заяву представник Департаменту патрульної поліції зазначає, що з позовом не згодний, оскільки у позовній заяві жодним чином не обґрунтовано, не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактів завдання позивачу будь-якої шкоди внаслідок винесення відносно нього скасованої постанови, як і не доведено протиправності та винності дій поліцейських, тим більше - причинно-наслідкових зв`язків між ними. Позивач не підтвердив своїх доводів щодо заподіяння йому моральної шкоди проведенням судовопсихологічної експертизи, висновком якої підтверджується психологічний стан особи, наявність чи відсутність у неї переживань, страждань, особливостей сприйняття певної події тощо, який підтвердив би чи спростував обставини, які становлять предмет доказування Позивач обмежився лише загальними посиланнями на незаконність дій посадової особи відповідача та завдання йому моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення стану здоров`я або позбавлення можливості реалізовувати свої життєві плани, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на їх думку, діями посадової особи управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та можливим завданням такої шкоди. Відповідач вважає, що достатньою моральною сатисфакцією при розгляді судом справи про адміністративне правопорушення є закриття провадження у такій справі у зв`язку з відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення, що саме по собі являються достатньою компенсацією позивачу за вжиті заходи для оскарження постанови. Представник відповідача - представник Головного управління\~Державної казначейської\~служби України\~у Київській\~областів судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заперечує проти позову, оскільки вважає, що не є належним відповідачем у справі, оскільки жодних прав та інтересів позивача не порушував, не вступав у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдав (до того ж сам позивач не вказує на відповідача 2 як на порушника своїх прав). Відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України відповідач 2 не повинен нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. Крім того, відповідач 2 не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. \~ \~ \~ \~Позивачем надано відповідь на відзив представника Департаменту патрульної поліції, в якій він виклав свої заперечення аналогічні твердженням викладеним у позовній заяві. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, надавши оцінку їх доводам і наданим ними доказам, приходить до наступних висновків. Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2023 року інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області Кулаковим А.В. винесено постанову серії ЕАТ №7831120 у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. в дохід держави. Рішенням Дзержинського\~міського суду\~Донецької області\~від 14.12.2023у справі №229/7081/23\~позов [PERSON] до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволений повністю, постанову серії ЕАТ №783112 від 28.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.122 ч.2 КУпАП\~за порушення вимог п.8.7.3.з \~Правил дорожнього руху\~та накладення штрафу в розмірі 510 грн відносно [PERSON] скасовано, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.2 ст.122 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 грудня 2023 р. у справі № 229/7081/23 залишено без задоволення, рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 14 грудня 2023 р. у справі №229/7081/23 залишено без змін. Стаття 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях,\~\~яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо\~\~неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та\~\~моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладання цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1\~ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати\~\~громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування ч.1\~ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174 ЦК України). Відповідно до статей\~2,\~4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~передбачено, що право на відшкодування шкоди в\~\~розмірах і\~\~в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі п.2 ч.1\~ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду\~\~від 9 червня 2021 року у справі № 726/837/20 зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом з тим, це не спростовує\~\~того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того,\~\~відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц. У постанові\~\~Верховного Суду\~\~від 29 вересня 2021 року\~\~у справі № 166/1222/20 зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений\~\~вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи\~\~про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того,\~\~відшкодування здійснюється незалежно від\~\~вини. Відшкодування моральної шкоди\~\~провадиться незалежно від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу,\~\~чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом». Встановлено\~та не спростовано матеріалами справи і сторонами те, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 14.12.2023 у справі №229/7081/23, яке постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.03.2024 залишено без змін, постанову серії ЕАТ №783112 від 28.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.122 ч.2 КУпАП\~за порушення вимог п.8.7.3.з \~Правил дорожнього руху\~та накладення\~штрафу в\~розмірі 510\~грн відносно\~ [PERSON] скасованота закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Отже, рішенням суду фактично установлено незаконність відповідних дій та рішень інспектора патрульної поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного уповноваженою особою поліції. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог статей 1167, 1174 ЦК України позивач вправі за рахунок коштів Державного бюджету України вимагати відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього самого. Сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування, заподіяної шкоди, та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу. Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду позивач посилається на те, що посадові особи відповідача вчинили протиправні дії щодо нього, що підтверджено рішенням суду. Неправомірне винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності завдало позивачу моральних страждань зумовлених страхом бути повторно зупиненим працівниками поліції, з тих самих підстав, а також у порушенні нормального способу життя. Виходячи з наведеного та з урахуванням того, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу інспектором патрульної поліції безпідставно, суд вважає доведеним факт наявності моральної шкоди, що завдана позивачу провадженням у справі про адміністративне правопорушення, яка полягає у моральних переживаннях, емоційної напруги, нервозності та інших негативних переживань, викликаних незаконним притягненням до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв, зазначених у позовній заяві. Відповідно до пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Відтак, при визначенні розміру компенсації моральної шкоди, суд виходить із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності та враховує тривалість судового розгляду адміністративної справи з оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, необхідність зміни нормального життєвого стану, докладання додаткових зусиль, витрачання часу і коштів для доведеності своєї невинуватості, а тому вважає, що на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Департамент патрульної поліції (дії посадовоих осіб якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України, або її територіальний орган (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Отже, при вирішенні порядку відшкодування шкоди, суд враховує, що моральна шкода у визначеному розмірі 3000,00 грн. повинна стягуватися з Державного бюджету України, що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), в якій вказано, що резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог\~ст.141 ЦПК України\~питання розподілу судових витрат з урахуванням результату розгляду справи, вимог\~Закону України «Про судовий збір», судові витрати розподілу не підлягають та компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial