Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із первісним позовом, в обґрунтування якого вказував, що ДП «Криворізька теплоцентраль» перетворено у ПАТ «Криворізька теплоцентраль», а потім перейменовано на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», що здійснює постачання теплової енергії. Так за рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 року позивачу передані об`єкти теплопостачання, зокрема, у Жовтневому районі міста Кривого Рогу. Таким чином з 01.10.2013 року виконавцем послуги з теплопостачання для будинку [ADDRESS] є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль». Оскільки відповідач є власником 1/2 частини нежитлового приміщення [ADDRESS] , то він повинен сплачувати позивачу за надану теплову енергію. Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Типовий договір) затверджено постановою КМУ «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 р. № 830 (далі - Правила № 830). АТ «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуги з постачання теплової енергії, 01.10.2021 року на своєму офіційному сайті розмістило Типовий індивідуальний договір, який с публічним договором приєднання. Оскільки протягом 30 днів з дня опублікування Типового договору на адресу позивача не надходило документів про рішення власників багатоквартирного будинку [ADDRESS] про обрання моделі договірних відносин, то з 1 листопада 2021 року з фізичною особою, [PERSON] , було фактично укладено Типовий індивідуальний договір про падання послуги з постачання теплової енергії, який обліковується за № 4069/жб/1. Факт поставки теплової енергії у період з 01.11.2021 р. по 31.03.2023 підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок [ADDRESS] на виконання рішень виконкому Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону. При цьому обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону № 315 (далі - Методика розподілу), одиницею вимірювання якого є гігакалорія (Гкал). Так відповідно до п. 24 Правил № 830 розподіл між споживачами обсягу споживання в будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії, а у разі їх відсутності, то пропорційно опалюваній площі приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. При цьому плата за послугу з постачання теплової енергії складається з: 1) плати за послугу, визначеної відповідно до Правил № 830 та Методики розподілу, що розраховується, виходячи з розміру, затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу споживання; 2) плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного КМУ, інформація про яку розміщується на веб-сайті Виконавця послуг. Зазначав, що в буд. [ADDRESS] встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом від 01.12.2022 року про введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії. Прилад-розподілювач теплової енергії в зазначеному будинку не встановлено, тому розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснюється з урахуванням приладу комерційного обліку та пропорційно площі приміщення. Оскільки [PERSON] є співвласником приміщення 4-а за такою адресою на праві спільної часткової власності (1/2 частка), площа якої становить 282,8 кв. м., то йому на 1/2 частку від загальної площі (141,4 кв. м.) здійснено нарахування за надану послугу з постачання теплової енергії на загальну суму 157602,23 грн. та за послуги з абонентського обслуговування на загальну суму 86,47 грн., а всього 157688,70 грн. Однак відповідач не виконував зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість щодо 1/2 частини нежитлового приміщення 4-а, розташованого по [ADDRESS] за період з 01.11.2021 р. по 31.03.2023 р. за послугу з постачання теплової енергії та абонентського обслуговування. Умовами п. 45 Типового договору передбачено, що в разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. Також за порушення строків оплати за поставлену теплову енергію відповідачам нараховано компенсацію за інфляційні втрати у сумі 5639,27 грн. та 3% річних у розмірі 2699,42 грн., а також пеню у розмірі 2218,69 грн. Враховуючи викладене просив стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» борг за спожиту теплову енергію в сумі 157602,23 грн., за абонентське обслуговування в розмірі 86,47 грн., з 3% річних у розмірі 2699,42 грн., з інфляційних втрат у розмірі 5639,27 грн., з пені в сумі 2218,69 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2684 грн. На підставі відзиву на позов, представник відповідача, адвокат Зарівна С. В., не погоджуючись із заявленими вимогами до [PERSON] , вказувала, що позивачем не вказано, на яку саме площу виконано нарахування боргу в сумі 157602,23 грн. за спожиту теплову енергію по [ADDRESS] , не надано доказу, що таке приміщення першого поверху будинку було облаштовано засобами системи централізованого опалення, не надано доказів фактичного споживання теплоносія саме приміщенням відповідача. При цьому спірне нежитлове приміщення вбудоване в цокольний поверх, який не має централізованого опалення. Також вказувала, що відповідач не споживав та не міг споживати теплову енергію через відсутність засобів та мереж її споживання у такому приміщенні, оскільки жодного трубопроводу чи приладу централізованого опалення в приміщенні немає, а відтак обов`язку з оплати цієї послуги у позивача на користь відповідача не виникало. Також відсутні акти приймання-передачі теплової енергії за спірний період між позивачем та відповідачем. Між тим акти про припинення подачі теплоносія та акти про включення опалення за такий період по багатоквартирному [ADDRESS] не доводять надання [PERSON] теплової енергії без проекту системи централізованого опалення такого багатоквартирного будинку, яка б підтверджувала, що система [PERSON] входить до системи багатоквартирного будинку. Крім того [PERSON] не укладав жодних договорів із позивачем на отримання комунальних послуг, не підписував заяв на приєднання до публічного договору та не брав обов`язку щодо абонентського обслуговування і плати за нього, отже договір на постачання теплової енергії між сторонами не укладався. Додавав, що компенсація за інфляційні втрати, три відсотка річних та пеня стягненню не підлягають, бо на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби та протягом 30 днів з дня їх скасування, тобто 30.07.2023 року, було заборонено нарахування та стягнення пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Також через військову агресією Росії проти України на час введеного в Україні військового стану заборонено нарахування та стягнення пені, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. На підставі переліченого просила суд відмовити в задоволенні позову АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] в повному обсязі. У відповіді на відзив представник АТ «Криворізька теплоцентраль» вказувала, що акти передачі-приймання теплової енергії за спірний період направлялись АТ «Криворізька теплоцентраль» відповідачу разом із супровідним листом, рахунком фактурою рекомендованим повідомленням кожного місяця, які однак відповідач не отримував через відсутність адресата. На підставі наведеного відповідачем у період з 01.11.2021 р. по 31.03.2023 р. спожито теплову енергії на загальну суму 157602,23 грн., за абонентське обслуговування 86,47 грн. При цьому нарахування відповідачу штрафних санкцій передбачено умовами Типового договору, а нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних - законом, що є відповідальністю [PERSON] за допущене ним порушення грошового зобов`язання. Крім того обмеження нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних за несвоєчасне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року, застосовується лише з 24.02.2022 року. При цьому листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.03.2015 року роз`яснено, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники чи користувачі квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, а для власників нежитлових приміщень застосовується тариф як для «інших споживачів». Отже, оскільки відповідач споживав теплову енергію для обігріву належного йому на праві приватної власності нежитлового приміщення, то АТ «Криворізька теплоцентраль» при розрахунках вартості наданих відповідачу послуг застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі», а не «населення». Враховуючи зазначене позивачем було обґрунтовано нараховано [PERSON] компенсацію за інфляційні втрати, 3% річних та пеню. В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача, [PERSON] , вказувала, що ч. 5 п. 13 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830, фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Однак відповідач не укладав з позивачем жодних договорів, не є споживачем послуг централізованого опалення, не отримує теплову енергію від позивача, жодних дій не вчиняв для укладання договору чи отримання послуг, приміщення якого не обладнане системою централізованого теплопостачання. Акти про припинення подачі теплоносія та акти про включення опалення по багатоквартирному буд. [ADDRESS] не встановлюють обставину, що саме відповідачу включалось та відключалось система централізованого опалення. При цьому за технічним паспортом нежитлового приміщенням 4а в буд. [ADDRESS] в графі «вид опалення» вказано про відсутність інженерного обладнання централізованого опалення. Акт обстеження нежилого приміщення від 24.01.2017 року оформлений між продавцями та покупцями спірного приміщення спростовує доводи позивача про самовільне втручання в систему централізованого опалення відповідачем, що також підтверджує Акт прийому передачі нерухомого майна від 27.05.2021 року між співвласниками частки прим. [ADDRESS] . Вимоги ж позивача про стягнення трьох відсотків річних і збитків від інфляції не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від заявленої позовної вимоги, тому в їх стягненні слід відмовити. Також позивач звернувся з позовом до [PERSON] як до фізичної особи, власника майна, тому є неправомірним є нарахування послуг з теплопостачання як «іншим споживачам», а не «населенню». За зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Криворізька теплоцентраль» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ТОРІ АК», відповідач по первісному позову вказував, що [PERSON] є співвласником 1/2 частки нежитлового приміщення [ADDRESS] . 24 січня 2017 року перед державною реєстрацією права власності між продавцем такої нерухомості та покупцями, зокрема, [PERSON] було складено акт обстеження нежитлового приміщення, яким встановлено, що спірне нежитлове приміщення обладнане системою централізованого водопостачання та водовідведення, а система централізованого та індивідуального опалення відсутня, а приміщення не підключене до внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення. Іншим співвласником вказаного нежитлового приміщення за договором купівлі-продажу став 27.05.2021 року ТОВ «ІК ТОРІ АК». Так при оформлені зазначених правочинів проведено приймання-передачу спірного нежитлового приміщення, де підтверджено, що відсутні системи централізованого та індивідуального опалення, а приміщення не підключене до внутрішньо-будинкових мереж централізованого опалення. Отже, станом на 01.11.2021 року нежитлове приміщенні 4а в буд. [ADDRESS] не підключене до централізованого опалення, а [PERSON] не проводив відключень системи опалення від внутрішньо-будинкової мережі, тому відповідно не міг отримувати послуг з теплової енергії за відсутності такої можливості. [PERSON] не споживав та не міг споживати послугу з централізованого опалення через не оснащеність засобами її споживання, відсутністю трубопроводу чи приладу централізованого опалення в приміщенні, тому підстав для нарахування вказаної послуги не виникало у АТ «Криворізька теплоцентраль». Вказував, що жодного документу, який би підтверджував, що саме [PERSON] було надано послугу з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» не було надано. Незважаючи на це, позивач за первісним позовом намагається стягнути кошти за не існуючу послугу. На підставі переліченого просив суд зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» припинити нарахування плати за спожиту теплову енергію та за абонентське обслуговування [PERSON] по [ADDRESS] за період з листопада 2021 року, а також визнати неправомірними дії АТ «Криворізька теплоцентраль» щодо нарахування боргу [PERSON] по [ADDRESS] по теплопостачанню в розмірі 157602,23 грн., 3% річних у розмірі 2699,42 грн., інфляційні втрати у розмірі 5639,27 грн., пеню в сумі 2218,69 грн., за абонентське обслуговування в розмірі 86,47 грн. У відзиві на зустрічний позов представник АТ «Криворізька теплоцентраль», не погоджуючись із вимогами [PERSON] , вказувала, що за актом від 19.10.2023 року обстеження приміщення 4-А в буд. [ADDRESS] встановлено, що в 1/2 частині нежитлового приміщення, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , працює лабораторія «СІНЕВО», та транзитний трубопровід наявний, що підтверджує факт отримання ним теплової енергії. При цьому в іншій частині нежитлового приміщення, яке належить на праві приватної власності ТОВ «ІК «ТОРІ-АК», працює магазин «Аврора», де встановлено самовільне від`єднання транзитного трубопроводу. Додавала, що відповідно до акту розмежування балансової належності теплових мереж від 05.08.2018 року встановлено, що межею розподілу балансової належності теплових мереж і експлуатаційної відповідальності між АТ «Криворізька теплоцентраль» та ТОВ «КК» Дом.Ком», який обслуговує житловий будинок [ADDRESS] , є зовнішній зріз будівельної несучої конструкції житлового будинку на вводі теплових мереж в житловий будинок. Так трубопроводи та устаткування теплового споживання після зовнішнього зрізу будівельної несучої конструкції житлового будинку на вводі теплових мереж в такий житловий будинок знаходяться на балансі Управління благоустрою і житлової політики та обслуговуються ТОВ «КК» Дом.Ком», а трубопроводи теплопостачання до зовнішнього зрізу будівельної несучої конструкції житлового будинку на вводі теплових мереж в даний житловий будинок знаходяться на балансі та обслуговуються АТ «Криворізька теплоцентраль». Отже, за внутрішньо будинкову систему теплопостачання несе відповідальність ТОВ «КК» Дом.Ком». Зазначала, якщо у спірному нежитловому приміщенні наявна автономна система опалення, то вона функціонує додатково разом із централізованою системою постачання теплової енергії. Так процедура відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води регламентувалась «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачанню» (далі - Порядок), затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України. Згідно із Порядку виконкомом Криворізької міської ради ухвалено рішення від 08.02.2006 року «Про створення комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води», яким створено комісій для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення гарячого водопостачання (далі - Комісії). За Порядком для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник приміщення повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою, якою приймається відповідне рішення, яке оформляються протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення, який узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. По закінченні монтажних робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Вже після затвердження акту на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання. При цьому внесені у Порядок зміни від 06.11.2007 року унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення окремих приміщень у житлових будинках. При цьому тип приміщення не має значення, оскільки об`єкти теплопостачання є вбудованими у багатоквартирний будинок, тип вбудованого у багатоквартирний будинок приміщення не впливає на порядок його відключення від мережі централізованого опалення. Самовільне відключення споживача від внутрішньо будинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати. [PERSON] не надав документ на підтвердження факту від`єднання від мережі централізованого опалення спірного нежитлового приміщення, що не звільняє його від обов`язку здійснювати оплату на поставлену теплову енергію. Оскільки [PERSON] є власником І/2 нежитлового приміщення 4-А в буд. [ADDRESS] , то АТ «Криворізька теплоцентраль» на його адресу виставлялися рахунки та акти передачі-прийняття теплової енергії з детальним розрахунком сум грошових зобов`язань із зазначенням площі нежитлового приміщення, кількістю спожитих Гкал та вартістю. На підставі наведеного АТ «Криворізька теплоцентраль» правомірно нараховано плату за спожиту теплову енергію та нараховано штрафні санкції відповідачу. Таким чином просила суд відмовити в задоволені зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії в повному обсязі. У відповіді на відзив по зустрічному позову [PERSON] вказував, що [PERSON] не надавав дозволу на доступ до приміщення 4А в буд. [ADDRESS] представникам АТ «Криворізька теплоцентраль» для проведення огляду чи обстеження 19.10.2023 року, участі в такому обстежені не приймав, а акт № 639 від 19.10.2023 року складений без потрапляння в середину вказаного приміщення, тому є неналежним й недопустимим доказом. Крім того фотографії, надані АТ «Криворізька теплоцентраль» не спростовують зустрічних вимог [PERSON] , оскільки з них не можливо встановити дату та місце. Також не надано документів щодо вжиття заходів до ТОВ «КК ДОМ.КОМ» щодо відповідальності за відключення приміщення 4А буд.13 вул. Мусоргського від мереж централізованого опалення чи самовільного втручання в систему теплопостачання будинку. Жодного доказу, що [PERSON] фактично спожив за спірний період обсяг теплової енергії АТ «Криворізька теплоцентраль», не має. Оскільки [PERSON] є співвласником 1/2 частки нежитлового приміщення [ADDRESS] з 27.01.2017 року, а 24 січня 2017 року між продавцем такого приміщення та покупцями, зокрема, [PERSON] складено акт обстеження нежитлового приміщення, в якому система централізованого та індивідуального опалення відсутня, а приміщення не підключене до внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення, тому в даному випадку не можуть бути застосовані положення «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення при відмові споживача від централізованого теплопостачання». При цьому за законом власник приміщення не несе відповідальності за попередніх власників. Стверджував, що він не отримував рахунки та акти передачі-приймання спожитої теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного просив суд відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. У запереченнях на відповідь на відзив по зустрічному позову представник АТ «Криворізька теплоцентраль» вказувала, що в 1/2 частці спірного нежитлового приміщення, яке належить на праві власності [PERSON] , працює лабораторія «СІНЕВО», вхід до приміщення якої вільний, тому не було незаконного проникнення до володіння [PERSON] . Надані суду фото зроблені у приміщенні, яке знаходиться над лабораторією «СІНЕВО», що підтверджують наявність транзитного трубопроводу. Також [PERSON] не надає доказів встановлення автономної системи опалення в нежитловому приміщенні [ADDRESS] , тому самовільне відключення споживача від внутрішньо будинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати, а наявність у його приміщенні додаткового опалення не заборонена законодавством України. Отже, АТ «Криворізька теплоцентраль» правомірно нарахувало плату за спожиту теплову енергію й штрафні санкції. Відповідно до письмових пояснень 3-ї особи представник, ТОВ «ІК «ТОРІ АК», адвокат Рисін О. О., заперечуючи первісний позов АТ «Криворізька теплоцентраль» та підтримуючи зустрічний позов [PERSON] , вказував, що ТОВ «ІК «ТОРІ АК» (колишня назва - ТОВ «ТАГАНАЙ ІНВЕСТ») є власником 1/2 частки нежитлового приміщення [ADDRESS] , яке було придбане 27.05.2021 р. у ТОВ «Меганомакс» на підставі договору купівлі-продажу, власником іншої 1/2 частки даного приміщення є [PERSON] . В той же час частки відповідача і третьої особи не були виділені в натурі, тому [PERSON] та ТОВ «ІК «ТОРІ АК» володіють не конкретними частинами приміщення, а всім приміщенням спільно, в якому кожному належить по 1/2 частки. Отже, твердження позивача про те, що він надавав послуги з поставки теплової енергії в зазначене приміщення стосуються не тільки відповідача, а й ТОВ «ІК «ТОРІ АК», яке також не укладало з позивачем жодних договорів на постачання теплової енергії до зазначеного приміщення, бо таке приміщення не підключене до системи централізованого опалення, щонайменше станом на січень 2017 року, коли ТОВ «МЕГАНОМАКС» та [PERSON] придбали його, що підтверджується актом обстеження нежилого приміщення від 24.01.2017 року, що разом із технічним паспортом на нежиле приміщення №4А від 27.01.2017 року підтверджує, що станом на 27.01.2017 року таке приміщення не було підключене до системи централізованого опалення та в ньому не було установленого жодної іншої системи опалення, що спростовує твердження позивача про наявність в даному приміщенні автономного опалення. При цьому позивач жодним доказом не підтверджує, що спірне приміщення коли-небудь було обладнане системою централізованого опалення та було підключене до системи внутрішньо будинкових мереж. Так само не доводить АТ «Криворізька теплоцентраль», що спірне приміщення було відключене самовільно. Крім того підстави даного позову та предмет позову є ідентичними підставам і предмету позову по господарській справі № 904/4732/23, де відповідачем є ТОВ «ІК «ТОРІ АК». Фотографії надані позивачем до Акту № 639 лише підтверджують факт, що до такого приміщення не проведені відповідні трубопроводи, а якщо вони колись і були проведені, то від`єднанні не з приміщення 4А, а з інших приміщень будинку 13. Твердження позивача, що будинок 13 опалюється, тому приміщення 4А отримує його послуги, недоречне, оскільки надання послуг з поставки теплової енергії іншим споживачам, не свідчить, що частину цих послуг можуть отримувати відповідач і третя особа. Предметом справи є не незаконне відключення від системи централізованого опалення приміщення 4А будинку [ADDRESS] , тому докази, які надає позивач не стосуються предмету доказування. Додавав, що АТ «Криворізька теплоцентраль» вказує, що надає [PERSON] послуги з поставки теплової енергії до спірного приміщення, але у відповіді на зустрічний позов зазначає, що відповідач незаконно здійснив відключення від системи централізованого опалення. Вказував також, що позивач технічно не міг надавати відповідачу послуги з поставки теплової енергії через відсутність у приміщенні 4А системи централізованого опалення, а отже нарахування і намагання стягнути з відповідача на користь позивача вартість послуг, які фактично не могли надаватися позивачем і споживатися. Таким чином є не справедливим, якщо відповідач, який фізично не міг отримувати послуги позивача, які той фактично не міг надавати через відсутність системи централізованого опалення в приміщенні відповідача не з його вини, буде змушений оплачувати послуги, які не споживав і не міг споживати, тому справедливим результатом розгляду справи вважав відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову. При цьому третя особа планує понести судові витрати по розгляду даної справи на суму близька 10 000 грн. за оплату послуг з правничої допомоги. Відповідно до письмових пояснень представника АТ «Криворізька теплоцентраль», адвоката Кучерявої С. О., вбачається, що оскільки [PERSON] спожив теплову енергію для обігріву належного йому на праві приватної власності нежитлового приміщення, то позивачем при розрахунку наданих відповідачу послуг застосовувалися тарифи, передбачені для групи «інші споживачі». За письмовими поясненнями представника [PERSON] , адвоката Зарівної С. В., вбачається, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надала акт № 711 від 14.12.2023 року про обстеження будинку [ADDRESS] , в якому зазначено про обстеження другого поверху такого будинку над магазинами «Аврора» та лабораторією «Сінєво», які розташовані в приміщенні 4А. Однак складання акту № 711 від 14.12.2023 року відбулось без повідомлення [PERSON] та третьої особи, тому такий акт є неналежними та недопустимим доказом, бо створені в ході судового розгляду справи, отже не існували у спірний період. З фото до акту № 711 не можливо встановити місце розташування, адресу, володільця приміщення, неможливо визначити часовий проміжок обставин в минулому часі про фактичне споживання теплової енергії. Також вказувала, що АТ «Криворізька теплоцентраль» заявила до стягнення грошові зобов`язання з [PERSON] в розмірі 157688,70 грн., в обґрунтування чого надала розрахунок де застосувала в обрахунках вартість Гкал як для суб`єкта господарювання, за 1 Гкал 4453,55 грн. без ПДВ, хоча за інформацією з сайту позивача тариф для населення за 1 Гкал з ПДВ складає 1701,68 грн. Однак при цьому АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулася до суду як до фізичної особи, а не до господарюючого суб`єкта. При цьому належні докази використання цього приміщення [PERSON] для здійснення господарської діяльності відсутні, тому підстав для застосування до нього вартості Гкал призначену для суб`єкта господарювання (інші споживачі) немає. На підставі письмових пояснень представника ТОВ «ІК «ТОРІ АК», адвоката Рисіна О. О., вбачається, що за актом від 14.12.2023 р. № 710, складеним представниками АТ «Криворізька теплоцентраль» нібито було проведено обстеження будівлі за адресою: [ADDRESS] , над лабораторією «Сінєво», хоча на фотографіях, долучених до акту, зазначені невідомі приміщення, які не можливо ідентифікувати, тому ТОВ «ІК «ТОРІ АК» вважає їх такими, що не стосуються предмету доказування. При цьому даний акт містить не достовірні дані про те, що власником приміщення по [ADDRESS] є тільки [PERSON] , хоча його співвласником є ТОВ «ІК «ТОРІ АК». Також у акті відсутні підписи представників лабораторії «Сінєво». Отже, просив суд відмовити АТ «Криворізька теплоцентраль» в долученні до справи акту від 14.12.2023 року. Крім того зазначав, що ТОВ «ІК «ТОРІ АК» є співвласником нежитлового приміщення 4А в будинку [ADDRESS] разом із [PERSON] у рівних частках. Позивач при цьому умовно намагається розділити приміщення 4А на два різних приміщення, за які на різні абонентські рахунки нараховує послуги з теплопостачання, хоча зазначене приміщення є неподільним і використовується відповідачем і третьою особою спільно, а тому позивач послуги з теплопостачання повинен надавати за даним приміщенням одночасно [PERSON] та ТОВ «ІК «ТОРІ АК». Враховуючи те, що позивач стверджує, що [PERSON] використовує дане приміщення як нежитлове для господарської діяльності, то справа повинна розглядатися не в порядку цивільного судочинства, а в порядку господарського судочинства. Ухвалою суду від 2 серпня 2023 року було відкрито провадження за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 5 вересня 2023 року було призначено розгляд справи за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення боргу за теплову енергію в судовому засіданні із викликом сторін. Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року було об`єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до АТ «Криворізька теплоцентраль» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, третя особа: ТОВ «ІК «ТОРІ АК», із первісним позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення боргу за теплову енергію та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 січня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі за первісним позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення боргу за теплову енергію та за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, третя особа: ТОВ «ІК «ТОРІ АК». В судовому засіданні представник АТ «Криворізька теплоцентраль», адвокат Кучерява С. О., підтримуючи вимоги за первісним позовом повністю та заперечуючи проти задоволення зустрічного позову [PERSON] , надала пояснення аналогічні тим, що викладені у заявах АТ «Криворізька теплоцентраль» по суті справи, додаючи, що на буд. [ADDRESS] подається централізоване опалення відповідно до проекту, а доказів законного способу відключення приміщення 4-А від нього відповідач не надав суду, внаслідок чого просила суд задовольнити позов АТ «Криворізька теплоцентраль» повністю та відмовити у задоволені позову [PERSON] [PERSON] до судового засідання не зявився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином. В суді представник [PERSON] , адвокат Зарівна С. В., підтримуючи вимоги за зустрічним позовом [PERSON] повністю та заперечуючи проти задоволення первісного позову АТ «Криворізька теплоцентраль», надала пояснення аналогічні тим, що викладені у заявах [PERSON] по суті справи, додаючи, що теплова енергія приміщенням [ADDRESS] не споживається, позивачем така послуга не надається, договір із АТ «Криворізька теплоцентраль» [PERSON] на таку послугу не укладав, оплату не проводив, до 2022 року АТ «Криворізька теплоцентраль» не висував вимог про оплату послуг з теплопостачання, акти надання послуг з теплопостачання стосуються іншої адреси, внаслідок чого просила суд задовольнити позов [PERSON] повністю та відмовити у задоволені позову АТ «Криворізька теплоцентраль» в повному обсязі. У судовому засіданні представник ТОВ «ІК «ТОРІ АК», адвокат Рисін О. О., не підтримуючи вимоги за первісним позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» та підтримуючи вимоги зустрічного позову [PERSON] , надав пояснення аналогічні тим, що викладені у письмових заявах ТОВ «ІК «ТОРІ АК» по суті справи, додаючи, що докази самовільного відключення від опалення прим. [ADDRESS] немає, яка не опалюється централізовано, доказів існування проектів опалення якого не було надано суду, на підставі чого просив суд відмовити у задоволенні позову АТ «Криворізька теплоцентраль» та задовольнити позов [PERSON] . Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про можливість часткового задоволення поданого АТ «Криворізька теплоцентраль» позову та необхідність відмови в задоволенні зустрічого позову [PERSON] , виходячи з наступного вмотивування. Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, суд зазначає, що це залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання та чи можна визначити ці правовідносини як господарські. Надання комунальних послуг є підприємницькою діяльністю для особи, яка надає такі послуги, натомість споживач комунальних послуг не здійснює при споживанні таких послуг підприємницької діяльності, оскільки вони спрямовані на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів і не залежать від правового статусу споживача. Тобто такі договори не є господарськими у розумінні ГК України. Юрисдикція таких спорів визначається залежно від суб`єктного складу правовідносин, тобто якщо споживачем послуг є фізична особа, то такі спори повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства, а якщо споживачем послуг є юридична особа чи ФОП, то за суб`єктним складом такі спори мають розглядатися в порядку господарського судочинства. Докази використання [PERSON] спірного приміщення у підприємницькій діяльності у справі відсутні та це все одно не впливає на правовий статус його як власника вказаного об`єкта нерухомого майна, набутого ним у власність саме як фізичною особою. Оскільки у цій справі позовні вимоги стосуються невиконання відповідачем обов`язку зі сплати вартості спожитої теплової енергії у приміщенні, власником якого є фізична особа, то суд вважає необґрунтованими доводи представника третьої особи про належність вирішення даного спору у порядку господарського судочинства. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 3 жовтня 2019 року по справі № 920/50/19. Суд зазначає, що відповідно до ст. 901 ЦК за договором надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується надати послугу, яка споживається у процесі здійснення певної дії або здійснення певної діяльності, а інша сторона зобов`язується сплатити виконавцю дану послугу, якщо інше не встановлено договором. На підставі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати згідно затверджених у встановленому законом порядку тарифам. Згідно із ст. 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) відповідно до закону встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) до комунальних послуг відносяться послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. На підставі ч. 5 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції з 1 травня 2019 року) послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За ст. 16 Закону України «Про теплопостачання» до повноважень національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, при регулюванні господарської діяльності суб`єктів відносин у сфері теплопостачання, належать розробка методик розрахунків тарифів на виробництво теплової енергії та плати за її транспортування та постачання; забезпечення проведення єдиної тарифної політики у сфері теплопостачання. За п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначає, що плата за теплову енергію повинна вноситися щомісячно. Державне підприємство «Криворізька теплоцентраль» 16.03.2017 року було перетворено у Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», а потім змінено тип товариства з Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», яке є теплопостачальною організацією та постачає споживачам теплову енергію. Встановлено, що згідно із рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради № 343 від 12.10.2011 року було надано згоду на передачу окремих об`єктів теплопостачання від КПТМ «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль», зокрема, об`єкти теплопостачання у Жовтневому (Покровському) районі міста Кривого Рогу. Таким чином виконавцем послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання для будинку [ADDRESS] є Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль». Відповідно до акту від 05.08.2018 року розмежування балансової належності теплових мереж житлового будинку [ADDRESS] , складеного АТ «Криворізька теплоцентраль» та ТОВ «КК «Дом. Ком», вбачається, що межею розподілу балансової належності теплових мереж і експлуатаційної відповідальності сторін є зовнішній зріз будівельної несучої конструкції житлового будинку на вводі теплових мереж в житловий будинок, після якого трубопроводи та устаткування знаходяться на балансі Управління благоустрою і житлової політики та обслуговуються ТОВ «КК «Дом. Ком», що підтверджується схемою балансової належності теплових мереж по [ADDRESS] . Факт поставки теплової енергії у спірний період на житловий будинок [ADDRESS] підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія, складених представниками Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» в присутності представників житлової організації, від 29.10.2021 року, 01.04.2022 року, 10.11.2022 року, 27.03.2023 року відповідно, а подача та припинення подачі такого теплоносія здійснювалась на виконання рішень виконкому Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону від 22.09.2021 р., 23.03.2022 р., 28.09.2022 р., 22.03.2023 р. За п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку, зокрема, загальний обсяг теплової енергії (крім обсягу теплової енергії, витраченого на приготування гарячої води, забезпечення функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також приміщень, де встановлені вузли розподільного обліку теплової енергії/прилади - розподілювачі теплової енергії) розподіляється між споживачами, приміщення/опалювальні прилади яких не оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії, пропорційно до опалюваної площі (об`єму) таких споживачів. Суд встановив, що у буд. [ADDRESS] встановлено комерційний прилад обліку теплової енергії, що підтверджується актом введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 01.12.2022 року, в ході якого було встановлено, що розподіл обсягу спожитої енергії по будинку здійснювався з урахуванням такого приладу комерційного обліку та відповідно пропорційно опалювальній площі приміщення вказаного багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 6 жовтня 2023 року та від 21 березня 2024 року вбачається, що нежитлове приміщення (вбудоване в цокольний поверх багатоповерхового житлового будинку) [ADDRESS] (загальною площею 282,8 кв. м.) належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці кожному відповідно [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2016 року, зареєстрованого 27.01.2017 року, та Товариству з обмеженою відповідальністю «Таганай-Інвест» на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2021 року, яке було згодом перейменоване на ТОВ «Інвестиційна компанія «Торі АК». Надсилання [PERSON] з місцем його реєстрації представниками АТ «Криворізька теплоцентраль» рахунків-фактур та актів передачі-прийняття теплової енергії з квітня 2022 р. по листопад 2022 року, а також за лютий 2023 року, які були отримані відповідачем, підтверджується супровідними листами від 13.12.2022 року, 07.03.2023 року та зворотнім повідомленням про вручення адресату 31.03.2023 року, що частково спростовує твердження представника відповідача про неотримання [PERSON] від АТ «Криворізька теплоцентраль» рахунків-фактур та актів передачі-прийняття теплової енергії. При цьому надсилання [PERSON] з місцем його реєстрації представниками АТ «Криворізька теплоцентраль» рахунків-фактур та актів передачі-прийняття теплової енергії за листопад 2022 року, за грудень 2022 року, за січень 2023 року, які не були отримані відповідачем через збіг строку зберігання, підтверджується супровідними листами від 13.12.2022 року, 11.01.2023 року, 14.02.2023 р. та зворотними повідомленнями поштового відділку зв`язку. Таким чином суд не приймає до уваги доводи представників відповідача та третьої особи щодо відсутності підписів [PERSON] в актах передачі-прийняття теплової енергії, оскільки такі були надіслані позивачем на адресу реєстрації [PERSON] та частково отримані ним. Так відповідно до актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) за договором № 4069/жб/1 від 01.11.2021 р.: № 27306 від 30.11.2022 р. відповідачеві у листопаді 2022 р. нараховано 15,16 Гкал теплової енергії разом із платою за абонентське обслуговування на суму 81026,98 грн.; № 32353 від 31.12.2022 р. відповідачеві у грудні 2022 р. нараховано 3,74 Гкал теплової енергії разом із платою за абонентське обслуговування на суму 19998,09 грн.; № 2007 від 31.01.2023 р. відповідачеві у січні 2023 р. нараховано 4,28 Гкал теплової енергії разом із платою за абонентське обслуговування на суму 22883,98 грн.; № 5676 від 28.02.2023 р. відповідачеві у лютому 2023 р. нараховано 4,25 Гкал теплової енергії разом із платою за абонентське обслуговування на суму 22723,66 грн.; № 8976 від 31.03.2023 р. відповідачеві у березні 2023 р. нараховано 2,06 Гкал теплової енергії разом із платою за абонентське обслуговування на суму 11031,99 грн. Також відповідно до актів надання послуг з абонентського обслуговування за договором № 4069/жб/1 від 01.11.2021 р.: № 21124 від 31.08.2022 року відповідачеві у серпні 2022 р. надано абонентське обслуговування на суму 8 грн.; № 22759 від 30.09.2022 року відповідачеві у вересні 2022 р. надано абонентське обслуговування на суму 8 грн.; № 24718 від 31.10.2022 р. відповідачеві у жовтні 2022 р. надано абонентське обслуговування на суму 8 грн. Отже, судом було встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» було нараховано [PERSON] в період з 01.08.2022 року по 31.03.2023 року за послугу з теплопостачання на суму 157602,23 грн. та за абонентське обслуговування в сумі 86,47 грн., а загалом - 157688,70 грн. При цьому суд відкидає посилання представника відповідача на те, що акти передачі-прийняття теплової енергії стосуються іншої адреси, [ADDRESS] , оскільки зі змісту таких актів чітко вбачається, що вони складені на виконання договору № 4069/жб/1 від 01.11.2021 року, який обліковується на приміщення 4А в буд. [ADDRESS] . Також судом досліджено детальний розрахунок обсягу спожитої теплової енергії [PERSON] щодо 1/2 частки нежитлового приміщення 4А в буд. [ADDRESS] за період з серпня 2022 року по березень 2023 року включно, а також розрахунок обсягу споживання послуги теплової енергії відповідачем за договором № 4069/жб/1 від 01.11.2021 року за спірний період, де вказані: загальна площа житлового будинку, 1/2 площі спірного нежитлового приміщення, обсяг теплової енергії на опалення та загально будинкові потреби, спожиту теплову енергію на опалення 1/2 частки такого приміщення з вказівкою тарифу та визначенням загальної суми витрат на опалення 1/2 частки вказаного приміщення, співвласником якого є відповідач. Крім того представниками позивача було надано суду розрахунок обсягу спожитої теплової енергії [PERSON] щодо 1/2 частки нежитлового приміщення 4А в буд. [ADDRESS] за листопад 2022 року, де фактично розшифровані нарахування відповідачу за період з листопада 2021 року по квітень 2022 року включно та вказані: загальна площа житлового будинку, 1/2 площі спірного нежитлового приміщення, обсяг теплової енергії на опалення та загально будинкові потреби, спожиту теплову енергію на опалення 1/2 частки такого приміщення з вказівкою тарифу та визначенням загальної суми витрат на опалення 1/2 частки приміщення, співвласником якого є відповідач. За п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповіді від 15.09.2023 року АТ «Криворізька теплоцентраль» на запит [PERSON] вбачається, що типовий договір із відповідачем обліковується за № 4069/жб/1 від 01.11.2021 р. на приміщення 4А в буд. [ADDRESS] , у якого немає відкритого особового рахунку в АТ «Криворізька теплоцентраль». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. За ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). На підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги. При цьому за ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21.08.2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 року № 1022) (далі - Правила № 830). Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуг, 01.10.2021 року на своєму офіційному сайті було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання. Отже, надання теплової енергії на потреби опалення приміщень за адресою: [ADDRESS] , з 01.11.2021 року здійснюється на підставі Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - Типовий договір). За п. 4 Типового договору фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуг. Відповідно до п. 5 Типового договору, виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, визначеними цим договором. Згідно із п. 30 Типового договору плата за послуги постачання теплової енергії складається з: - плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 830, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, та Методики розрахунку, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом та обсягу її споживання; - плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця. На підставі пп. 3 п. 41 Типового договору споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором. Суд погоджується із позицією відповідача та третьої особи, що матеріали справи не містять доказів які б підтверджували вчинення [PERSON] будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір із АТ «Криворізька теплоцентраль» на теплопостачання, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу. Натомість, на підставі акту від 19.10.2023 року № 639 АТ «Криворізька теплоцентраль» вбачається, що було проведено обстеження приміщення 4А по [ADDRESS] , співвласником якого є [PERSON] , в ході якого встановлено, що таке приміщення складається з лабораторії «Сінєво» та магазину « [PERSON] ». Так до лабораторії «Сінєво» йде транзитний трубопровід теплопостачання, а у приміщенні магазину «Аврора» було самовільно від`єднано транзитні трубопроводи. Також на підставі акту від 14.12.2023 року № 710 АТ «Криворізька теплоцентраль» вбачається, що було проведено обстеження приміщення 4А по [ADDRESS] , співвласником якого є [PERSON] , в ході якого встановлено, що таке приміщення складається з лабораторії « [PERSON] » та магазину « [PERSON] ». Так над лабораторією «Сінєво» знаходиться сім кімнат, з кожної з яких виходять стояки центрального опалення, які зі свого боку функціонують та гріють, а також опускаються до приміщення лабораторії « [PERSON] », до якої доступу немає. На підставі змісту пп. 7, 8 п. 47 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690 (в редакції з 2 лютого 2022 року № 85), індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, допускати у своє житло (інший об`єкт нерухомого майна) виконавця або його представників у порядку, визначеному законом і договором, для проведення технічних та профілактичних оглядів обладнання; а також не допускати втручання у внутрішньо будинкові системи централізованого водопостачання, їх переобладнання під час проведення ремонту чи реконструкції житла (приміщення). Таким чином на підставі переліченого обґрунтування суд дійшов висновку, що доводи представників відповідача та 3-ї особи щодо неналежності та недопустимості актів АТ «Криворізька теплоцентраль» від 19.10.2023 року № 639 та від 14.12.2023 року № 710 є безпідставними, оскільки представники позивача були уповноважені на проведення оглядів обладнання теплопостачання, а доказів того, що такі складені акти не стосуються спірного приміщення 4А по [ADDRESS] матеріали справи не містять. При цьому суд відхиляє посилання представників відповідача та 3-ї особи на те, що акти від 19.10.2023 року № 639 та від 14.12.2023 року № 710 не були підписані [PERSON] та представником іншого співвласника, оскільки доступ до вказаних приміщень не обмежений, а доступ до приладів теплопостачання у таких приміщеннях не був наданий їх співвласниками співробітникам позивача. Незважаючи на це, суд не приймає до уваги надані до актів від 19.10.2023 року та від 14.12.2023 року фото, оскільки з них неможливо встановити точно, яке саме приміщення було на них сфотографоване, хоча з них вбачається, що проведено було огляд приміщень по [ADDRESS] . У відповіді від 25.01.2024 року АТ «Криворізька теплоцентраль» на запит [PERSON] вбачається, що у АТ «Криворізька теплоцентраль» та виконкому Криворізької міської ради відсутні проекти теплопостачання та тепло споживання по буд. [ADDRESS] , що підтверджується листом від 04.01.2024 року виконкому Криворізької міської ради. При цьому у нежитловому приміщенні 4А по [ADDRESS] наявна система централізованого теплопостачання, що підтверджується актом від 14.12.2023 року № 710. Крім того вказано, що до 01.11.2021 року власники приміщення 4А по [ADDRESS] не звертались до позивача для укладення договору купівлі-продажу теплової енергії. Таким чином на підставі викладеного було встановлено, що приміщення 4А по [ADDRESS] частково приєднано до загально будинкової системи теплопостачання та частково самовільно від`єднано від такої системи. Отже, це означає, що на буд. [ADDRESS] подається централізоване опалення відповідно до проекту, а доказів законного способу відключення приміщення 4-А в такому будинку від нього відповідач не надав суду. З огляду на викладене вмотивування, суд не приймає до уваги доводи представників відповідача та 3-ї особи, що відсутність проектів теплопостачання на буд. [ADDRESS] свідчить про недоведеність підключення до системи централізованого опалення спірного нежитлового приміщення, оскільки воно є вбудованим в цокольний поверх такого багатоповерхового житлового будинку, до якого частково опускається транзитний трубопровід теплопостачання, який функціонує за призначенням. Також суд відкидає посилання представника відповідача на те, що оскільки відповідач не отримував послуги позивача, які АТ «Криворізька теплоцентраль» не могла надавати через відсутність системи централізованого опалення в приміщенні [PERSON] не з його вини, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що балансова належність позивача теплових мереж житлового будинку [ADDRESS] до зовнішнього зрізу будівельної несучої конструкції такого будинку на вводі теплових мереж в будинок, що до нежитлового приміщення 4-а в буд. [ADDRESS] були проведені стояки центрального опалення, а також відсутність доказів на підтвердження наявності в такому приміщенні автономного опалення та доказів відключення такого споживача від мереж централізованого опалення у законний спосіб. Суд при цьому зауважує, що відключення споживача від мереж централізованого опалення здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Так суд зазначає, що питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 № 630, та «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4. Відповідно до п. 26 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення (в редакції до 2 лютого 2022 року). Згідно із пп. 2.1, 2.2 «Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (в редакції до 19 липня 2019 року) (далі - Порядок), для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг центрального опалення та гарячого теплопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу комісію для розгляду таких питань. Комісія після вивчення конкретних умов приймає рішення, яке оформлюється протоколом, витяг з якого надається заявникові. При позитивному рішенні комісії, заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального теплопостачання і відокремлення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання. На підставі пп. 2.5, 2.6, 2.7 Порядку відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця таких послуг та власника квартири або уповноваженої ним особи. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж центрального опалення та гарячого теплопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження відповідного акту сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого опалення. Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. При цьому тип приміщення (житлове / нежитлове) у цьому питанні не має значення, оскільки об`єкти теплопостачання є вбудованими у багатоквартирний будинок, тип вбудованого у багатоквартирний будинок приміщення не впливає на порядок його відключення від мережі централізованого опалення. Суд встановив при цьому, що за актом обстеження нежилого приміщення від 24.01.2017 р., укладеного між попередніми власниками приміщення 4А по [ADDRESS] та, зокрема, [PERSON] , зазначено про відсутність у такому приміщенні системи централізованого опалення та індивідуального опалення. Також згідно із актом прийому-передачі нерухомого майна від 27.05.2021 р., укладеного між ТОВ «Меганомакс» та ТОВ «Таганай Інвест» (зараз ТОВ «ІК «Торі АК»), зазначено про відсутність в приміщенні 4А по [ADDRESS] централізованого опалення, а приміщення не підключене до внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення. Крім того за технічним паспортом від 27.01.2021 року на нежиле приміщення [ADDRESS] вбачається, що в розділі характеристики в графі «вид опалення» стоїть відмітка «ні». Однак суд критично ставиться до відомостей, викладених у такому технічному паспорті, а також у актах обстеження спірного нежилого приміщення від 24.01.2017 р. та від 27.05.2021 р., оскільки матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення нежитлового приміщення, співвласником якого є відповідач, від мережі централізованого теплопостачання. При цьому відсутність у такому приміщенні приладів централізованого опалення не є доказом його належного відключення від мережі централізованого теплопостачання. Самовільне ж відключення споживачів від мережі централізованого опалення з порушенням установленого законодавством порядку не звільняє споживача від обов`язку щодо оплати відповідних послуг. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 16 жовтня 2019 року по справі № 703/69/16-ц. Оскільки відповідач та третя особа не надали суду доказів виконання вимог Порядку щодо відключення нежитлового приміщення [ADDRESS] від мережі централізованого опалення, то суд дійшов висновку, що частково від`єднання такого приміщення від мережі централізованого опалення у багатоповерховому будинку було здійснено самовільно, тобто без дотримання вимог щодо складання та затвердження акту про відключення. Підведення ж централізованого опалення до стояка в межах такого приміщення, співвласником якого є [PERSON] , свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином суд дійшов переконання, що АТ «Криворізька теплоцентраль» виконало свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач, незалежно від споживання (отримання) цієї послуги або відмови від її споживання, зобов`язаний оплатити такі послуги, тому доводи [PERSON] про неправомірне нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання ним цих послуг у зв`язку з відсутністю приборів опалення у спірному нежитловому приміщені не заслуговують на увагу. Так самовільне відключення споживача від внутрішньо будинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати. Справа не містять відомостей про те, що між сторонами укладався договір на надання житлово-комунальних послуг, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Отже, оскільки співвласники нежитлового приміщення [ADDRESS] частково самовільно відключили спірне приміщення від мережі централізованого опалення, не вирішили у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача наявної заборгованості, оскільки відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію [PERSON] . Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом неодноразово, зокрема, у постановах від 6 жовтня 2019 року по справі № 703/69/16-ц, від 19 серпня 2019 року по справі № 226/1437/16-ц та від 14 квітня 2020 року по справі № 908/1349/19, а також Дніпровським апеляційним судом в постанові від 27 вересня 2023 року по справі № 212/1368/23. Суд також зазначає, що за ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач; а індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, (або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції 2017 року) індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Суд зауважує, що відповідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 ЦК України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату наданих житлово-комунальних послуг. Суд при цьому зазначає, що за ч. 1 ст. 355 ЦК майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). На підставі ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Аналізуючи перелічені норми, суд звертає увагу на те, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Враховуючи викладене вмотивування, суд зазначає, що відповідач повинен відповідати за пред`явленими до нього позовом в межах належної [PERSON] на праві власності 1/2 частки приміщення 4А по [ADDRESS] . Суд при цьому погоджується із позицією адвоката Рисіна О. О., що частки відповідача і третьої особи не були виділені в натурі, тому [PERSON] та ТОВ «ІК «ТОРІ АК» володіють не конкретними частинами приміщення, а всім приміщенням спільно, в якому кожному співвласнику належить по 1/2 частки. Зважаючи на викладене вмотивування, суд зазначає, що відповідач, [PERSON] , повинен відповідати за пред`явленим до нього позовом АТ «Криворізька теплоцентраль», як співвласник нежитлового приміщення 4А по [ADDRESS] (загальною площею 282,8 кв. м.), тобто щодо загальної площі такого приміщення, яка дорівнює саме 141,4 кв. м. Суд також вказує, що за п. 1.5 «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання», затвердженого постановою НКРЕКП від 25.06.2019 року № 1174, тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії формуються для таких категорій споживачів: населення; бюджетні установи; релігійні організації (крім обсягів, що використовуються для провадження виробничо-комерційної діяльності); інші споживачі. Згідно із листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 18.03.2015 року № 2450/15/61-15, роз`яснено, що оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами «для населення» здійснюють власники/користувачі житлового будинку, квартири, інших приміщень, призначених та придатних для постійного проживання в них, за умови їх використання виключно для постійного проживання, а інші особи, які не підпадають під зазначені категорії, здійснюють оплату за теплову енергію та житлово-комунальні послуги за тарифами для «інших споживачів». Встановивши, що відповідач є співвласником нежитлового приміщення [ADDRESS] , тому послуги з постачання теплової енергії до такого приміщення отримує не для задоволення власних житлово-побутових потреб, а для обігріву нежитлового приміщення, внаслідок чого суд дійшов висновку, що [PERSON] повинен сплачувати за вказану послугу по тарифам, встановленим саме для категорії споживачів «інші споживачі». Аналогічна за змістом правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 22 лютого 2018 року по справі № 359/7497/16-ц та від 28 листопада 2018 року по справі № 361/6987/13-ц. Отже, суд відкидає посилання представника відповідача на те, що представниками позивача необґрунтовано було проведено нарахування витрат на опалення приміщення 4А по [ADDRESS] із застосуванням тарифу для категорії «інші споживачі» (крім населення), тобто за тарифом як для нежитлового приміщення. Таким чином через неналежне проведення оплат за теплову енергію відповідачем суд дійшов висновку, що позов АТ «Криворізька теплоцентраль» підлягає задоволенню в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості з послуги з опалення за період з 01.11.2021 року по 01.04.2023 року в сумі 157602,23 грн., за абонентське обслуговування в сумі 86,47 грн., що повною мірою підтверджується розрахунками АТ «Криворізька теплоцентраль». При цьому суд не приймає до уваги рішення від 4 березня 2024 року Господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/4732/23 за позовом АТ «Криворізька теплоцентраль» до ТОВ «Інвестиційна компанія «ТОРІ АК» про стягнення плати за теплову енергію, оскільки воно наразі не набуло чинності. Суд зазначає, що згідно із п. 45 Типового договору у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01% від суми боргу за кожен день прострочення. Також суд зазначає, що за ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за увесь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Так на підставі розрахунків представника позивача 3% річних та інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК за період прострочення погашення заборгованості [PERSON] за період з 02.01.2023 року по 25.07.2023 року відповідачу було нараховано заборгованість з 3% річних в розмірі 2699,42 грн. та з інфляційних втрат у розмірі 5639,27 грн. Суд зазначає, що за змістом п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» (в редакції до 29 грудня 2023 року, тобто на момент виникнення спірних правовідносин) було встановлено, що з 24 лютого 2022 року та до припинення чи скасування воєнного стану в Україні було заборонено, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, у тому числі на території Дніпропетровської області, який триває до теперішнього часу. Тобто заборона нарахування та стягнення, зокрема, пені, інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість з житлово-комунальні послуги населення припадала на період з 24.02.2022 року по 29.12.2023 року. Однак, враховуючи те, що відповідачем приміщення використовується не для постійного проживання, враховуючи статус нерухомого майна, як нежитлового приміщення, то суд дійшов висновку, що АТ «Криворізька теплоцентраль» нараховувало [PERSON] відповідні суми за ст. 625 ЦК за прострочення оплати послуг з теплопостачання вірно за тарифом для категорії «інші споживачі», а не для «населення», бо таке приміщення не призначене для проживання, а використовується у інший спосіб. Таким чином на переконання суду в даному випадку не підлягають застосуванню положення Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» щодо заборони та стягнення неустойки та інфляційних нарахувань й процентів річних, нарахованих на заборгованість, оскільки вона стосується категорії «населення», а не категорії «інші споживачі». Аналогічна правова позиція була викладена Дніпровським апеляційним судом в постанові 17 липня 2023 року по справі № 214/5827/22. Також суд зазначає, що на підставі пп. 4 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Так суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Тобто заборона нарахування та стягнення, зокрема, пені за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги стосувалось періоду з 12.03.2020 року до 30.07.2023 року. Однак суд встановив, що нарахування пені позивачем було здійснено відповідачу, фізичній особі, починаючи з 2 січня 2023 року по 25 липня 2023 року, тобто у порушення пп. 4 п. 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Внаслідок викладеного вмотивування, суд дійшов висновку, що законних підстав для стягнення з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» нарахованих на основну суму заборгованості пені немає, внаслідок чого у задоволенні вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення пені в розмірі 2218,69 грн. слід відмовити, тому суд не приймає до уваги обрахунки позивача пені за період з 2 січня 2023 року по 25 липня 2023 року. Таким чином суд дійшов переконання, що заявлені та підтвердженні в судовому засіданні позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» до відповідача підлягають задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу з теплової енергії в сумі 157602,23 грн., за абонентське обслуговування в сумі 86,47 грн., з 3% річних в сумі 2699,42 грн., з інфляційних втрат в сумі 5639,27 грн., а загалом - 166027,39 грн. Вирішуючи по суті заявлені зустрічні позовні вимоги, суд зазначає, що тлумачення ст. 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині здійснення нарахування заборгованості та зобов`язання вчинити дії із скасування нарахованого боргу, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги. Нарахування особі боргу є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права такої особи. Відповідний розрахунок боргу може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства. Отже, зустрічні позовні вимоги про визнання безпідставним нарахування [PERSON] заборгованості з оплати послуг за централізоване опалення та зобов`язання АТ «Криворізька теплоцентраль» припинити нарахування плати за спожиту теплову енергію та за абонентське обслуговування по [ADDRESS] не відповідають способу захисту, передбаченому ст. 16 ЦК України. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 жовтня 2019 року по справі № 320/8618/15-ц та від 8 квітня 2020 року по справі № 462/5889/16-ц. Враховуючи викладене обгрунтування, а також те, що заявлені вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль» були задоволені повністю в частині стягнення основної суми боргу з [PERSON] , то суд дійшов до переконливого висновку про необхідність відмовити у повному обсязі в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ТОРІ АК». Таким чином відповідно до ст. 141 ЦПК суд стягує з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» витрати позивача з оплати судового збору в сумі 2684 грн. відповідно до частки задоволених судом вимог за первісном позовом, тобто в сумі 2648,61 грн. (166027,39 / 168246,08 х 2684 = 2648,61).

Outcome: partial