Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги, враховуючи заяву про зміну предмету позову, додаткові пояснення, мотивує тим, що 12.07.2005 між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № VOH0GF00000379 на придбання майна, згідно з яким банк надав їй кредит розміром 14500 доларів США на купівлю квартири та 3045 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 11,04 % річних за користування кредитними коштами на термін до 12.07.2020. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12.07.2005 між сторонами укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,8 кв.м. Зазначає, що кредит вона сплачувала своєчасно та в повному обсязі до липня 2014 року. Однак, через фінансову економічну кризу у світі та різке зростання курсу долара США по відношенню до національної валюти України гривні, вона не мала можливості сплачувати кредит на умовах, що передбачені в договорі. Як наслідок, у жовтні 2015 року, відповідач звернувся до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 9470,25 доларів США. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2017, яке набрало законної сили, у задоволенні позову банку до неї та [PERSON] відмовлено. Вказує, що відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», 12.07.2021 вона звернулася до відповідача із заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості. Листом від 27.10.2021 № 20.1.0.0.0/7-211026/25776 відповідач надіслав їй «Інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації за кредитним договором № VOH0GF00000379 від 12.07.2005 року». Відповідно до цієї інформації сума заборгованості за кредитом становить 110187,61 грн., кінцевий термін повернення кредиту 18.10.2031 року, дата реструктуризації дата отримання банком заяви позичальника про проведення реструктуризації 14.07.2021 року, розмір змінюваної процентної ставки на перший період дії процентної ставки, з дати реструктуризації, що розраховується за формулою передбаченою п.п. 3.1.1. цієї інформації про зміну зобов`язань, із використанням розміру індексу UIRD12М (в гривні), визначеним станом на дату реструктуризації, становить 8.23 % процентів річних, сукупна сума заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, що вважається не погашеною за результатами проведення реструктуризації, становить 0,00 гривень. Вважає, що при здійсненні перерахунку заборгованості, банк, після того як звернувся до неї із вимогою про дострокове погашення заборгованості у 2015 році, неправомірно нараховував відсотки за користування кредитом до 14.07.2021 року, який складає 10399,43 дол. США. На підставі наведеного, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд визнати дії відповідача щодо визначення суми заборгованості за результатами проведеної реструктуризації за кредитним договором №VOH0GF00000379 від 12.07.2005 року в розмірі 110187,61 грн. неправомірними та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок проведеної реструктуризації суми кредитної заборгованості за кредитним договором, відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 року. У відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Вказує, що питання правомірності проведеної реструктуризації заборгованості за кредитним договором №VOH0GF00000379 від 12.07.2005 року, було предметом дослідження в цивільній справі №161/1860/22 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, та рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2023 року, залишеного без змін постановою Волинського апеляційного суду від 03.08.2023 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, та встановлено, що в наведеному банком розрахунку заборгованості, що реструктуризується, не перевищено розмір заборгованості, визначений станом на 2015 рік та проведений відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, зазначає, що банк не реалізував своє право на дострокове погашення боргу за кредитним договором, а відмова в задоволенні позовних вимог у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості мотивована зверненням до суду неналежного позивача. Просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 11 серпня 2023 року позовну відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 24 січня 2024 року клопотання відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано з Відділу забезпечення розгляду цивільних та справ адміністративного судочинства Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу №161/1860/22 за позовом [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів для огляду в судовому засіданні. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05 березня 2024 року витребувано з Відділу документального забезпечення та звернень громадян Луцького міськраойнного суду Волинської області цивільну справу №161/10011/15-ц (провадження №2/161/366/17) за позовом АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач до судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить суд позов задовольнити. Представник відповідача також до судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до частини 1 статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 3 ст. 1049 ЦК України визначено, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитуввання» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. 13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі - Закон № 1381-IX). Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX. Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України. Судом встановлено, що 12.07.2005 між позивачем [PERSON] та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № VOH0GF00000379 на придбання майна, згідно з яким банк надав їй кредит розміром 14500 доларів США на купівлю квартири та 3045 доларів США на сплату страхових платежів зі сплатою 11,04 % річних за користування кредитними коштами на термін до 12.07.2020 року (а.с. 12-13). В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 12.07.2005 між сторонами укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б., відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,8 кв.м. (а.с. 14-15). Як вбачається з матеріалів справи, в 2015 році ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № VOH0GF00000379 від 12.07.2005 року та рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2017 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з тим, що право вимоги за кредитним договором було відступлено і банк не мав права звертатися до суду з таким позовом (а.с. 34-35). Відтак, АТ КБ «Приватбанк» не реалізував своє право на дострокове погашення боргу за кредитним договором. 12.07.2021 року [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості (а.с. 16-19). Листом від 28.07.2021 № 20.1.0.0.0/7-210715/5394 банк повідомив [PERSON] , про те, що документи направлені на перерахунок, який буде здійснено у строки і відповідно з умовами, що встановлені законодавством (а.с. 20). Листом від 27.10.2021 № 20.1.0.0.0/7-211026/25776 відповідач надіслав позивачу «Інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації за кредитним договором № VOH0GF00000379 від 12.07.2005 року». Відповідно до цієї інформації сума заборгованості за кредитом становить 110187,61 грн., кінцевий термін повернення кредиту 18.10.2031, дата реструктуризації дата отримання банком заяви позичальника про проведення реструктуризації 14.07.2021 року, розмір змінюваної\~процентної ставки\~на перший\~період дії\~процентної ставки,\~з дати\~реструктуризації,\~що розраховується\~за формулою\~передбаченою п.п.\~3.1.1.\~цієї інформації\~про зміну\~зобов`язань,\~із використанням\~розміру індексу\~UIRD12М\~(в\~гривні),\~визначеним станом\~на дату\~реструктуризації,\~становить 8.23\~%\~процентів річних,\~сукупна сума\~заборгованості зі\~сплати процентів\~за користування\~кредитом,\~що вважається\~не погашеною\~за результатами\~проведення реструктуризації,\~становить 0,00\~гривень.Відповідно дані про предмет обтяження були внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек (а.с. 21-23). Відповідно до інформації про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації, сума кредиту становить 110187, 61 грн. Із розрахунку заборгованості складеного банком, вбачається, що залишок заборгованості по нарахованих відсотках (поточних та прострочених) станом на 14.07.2021 року склад 10399,43 дол. США (9462,44 дол. США поточних відсотків + 936,99 дол. США прострочених відсотків) (а.с. 24-27). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вищезазначена сума відсотків, нарахована банком всупереч нормам чинного законодавства, оскільки, надіславши на її адресу вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, тим самим, змінив порядок, умови та строк виконання договору в повному обсязі, і як наслідок втратив право на нарахування відсотків за користування кредитом, які в свою чергу мають бути виключені із розрахунку заборгованості за результатами проведеної реструктуризації. Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] у лютому 2022 року зверталась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав (цивільна справа № 161/1860/22, том 1,2). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.04.2023 року, залишеного без змін постановою Волинського апеляційного суду від 03.08.2023 року, в даній справі, в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено (а.с. 29-33, 107-110). Зазначеним рішення суду встановлено, що відповідно до інформації про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації, сума кредиту становить 110187,61 грн. В документі також зазначається дата кінцевого терміну повернення кредиту, відсоткова ставка та порядок її нарахування та сплати. Датою реструктуризації є 14.07.2021. Надано графік погашення заборгованості з врахуванням проведеної реструктуризації. Отже, умови, що містяться у вказаній Інформації, не порушують прав позивача та не вводять її в оману. Платежі сформовано відповідно до умов кредитного договором з урахуванням Закону України «Про споживче кредитування» (а.с. 29-33, 107-110). В п. 3 вказаної вище інформації наведено детальний порядок розрахунку відсоткових ставок та сум заборгованості. Із розрахунку заборгованості вбачається, що розмір процентів за користування кредитом перевищував розмір українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб в іноземній валюті доларах США, тому суму грошових зобов`язань зменшено на суму такого перевищення. Згідно розрахунку заборгованості за наслідками зменшення грошових зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом станом на день проведення реструктуризації (14.07.2021) склав 1591,35 доларів США. Залишок заборгованості по нарахованих відсотках станом на 14.07.2021, згідно підпунктів 8,9 п.7 Закону України «Про споживче кредитування» склав 10399,43 доларів США, позичальником сплачено відсотків в розмірі 11990,78 доларів США, отже загальний розмір заборгованості по відсотках за користування кредитом складає 1591,35 доларів США. Залишок заборгованості по тілу кредита становить 8538,24 доларів США (а.с. 29-33, 107-110). Розмір заборгованості по тілу кредиту за наслідками проведеної реструктуризації, проведено у відповідності до положень Закону України «Про споживче кредитування», з урахуванням від`ємного значення загальної заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 1591,35 доларів США та сплаченої пені, що становить 140,29 доларів США, станом на 14.07.2021склав 6806,62 доларів США (8538,24 1591,35 140,27 = 6806,62 доларів США. Курс української гривні до долара США, станом на 13.07.2005 (дата надання кредиту) становив 5,055 грн. за 1 долар США. З урахуванням підпункту 11 п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума усієї заборгованості на дату проведення реструктуризації склала 110187,61 грн. (6806,62 доларів США * ((27,3216 грн. + 5,055 грн.)/2) = 6806,62 доларів США * 16,1883 грн. = 110187,61 грн. (а.с. 29-33, 107-110). Сукупна сума усієї заборгованості на дату проведення реструктуризації становить 110187,61 грн., яка вказана в п. 1 інформації про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації. Банком підтверджено факт відсутності у [PERSON] простроченої заборгованості станом на 01.01.2014, у зв`язку з чим, банком було проведено реструктуризацію з врахуванням положень абзацу 3 підпункту 1 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (а.с. 29-33, 107-110). Таким чином, вищезазначеними судовими рішеннями надана правова оцінка «Інформації про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації за кредитним договором № VOH0GF00000379 від 12.07.2005 року» та встановлена правомірність розрахунку заборгованості за кредитним договором № VOH0GF00000379 від 12.07.2005 року за результатами проведення реструктуризації, що згідно п. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Разом з тим, відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року, справі № 310/11534/13-ц, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Із матеріал справи та встановлених судом обставин під час розгляду даної справи, встановлено, що станом на день проведення реструктуризації заборгованості за кредитним договором № VOH0GF00000379 від 12.07.2005 року, будь-які рішення про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на предмет іпотеки за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] відсутні, відтак, і відсутні підстави для припинення нарахування передбачених договором процентів за кредитом. Таким чином, доводи позивача щодо неправомірності дій відповідача при нарахування процентів за користування кредитними коштами, після пред`явленої вимоги про дострокове стягнення боргу є безпідставними та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи наведені обставини справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed