Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

позивач звернувся до суд із позовом до відповідача у якому просить: стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбних відносин у сторін народилось двоє дітей, які проживають із позивачем. Відповідач не надає кошти на утримання дітей, хоч має об`єктивну можливість брати участь в їх утриманні. У відповідності до ст. ст. 180-183, 191, Сімейного кодексу України, просить позов задовольнити. Відповідачем подано відзив, який містить заперечення проти позову. Наводить аргументи про те, що не заперечує проти стягнення із нього аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від доходу. Попри те. заперечує щодо зазначення у судовому рішення частини вимоги «не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», адже таке не відповідає вимогам чинного СК України. Ухвалою суду Святошинського районного суду м. Києва від 05.02.2024 справу передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва у відповідності до ст. ст. 27.28 ЦПК України. 29 лютого 2024 року ухвалою суду роз`єднано позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей в окремі провадження. 01 березня 2024 року ухвалою судді рийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просить такі задовольнити. У судовому засіданні відповідач не заперечив проти позову та просить такий задовольнити, визначивши розмір аліментів у 1/3 частки від доходів без зазначення не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Сторони перебували у шлюбних відносинах, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб. Шлюб припинено на підставі судового рішення від 06 липня 2022 року, справа № 758/16366/21, копія якого міститься у матеріалах справи. Суд установив, 29 липня 2004 року сторони зареєстрували шлюб у приміщенні Виконкому Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 28, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.03.2024 шлюбні відносини між сторонами припинено (справа № 758/2451/24). Від шлюбних відносин у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копіями свідоцтв про народження. Діти проживають із матір`ю. Така обставини не заперечується стороною відповідача, а тому приймається судом до уваги. У зв`язку із цим, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що позивач разом із сином самостійно залишила місце постійного проживання, оскільки не підтверджено жодними доказами у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України. У зв`язку із наявністю підстав для стягнення аліментів на утримання дітей, позивач звернувся до суду із позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які врегульовані нормами глави 15 (обов`язок матері, батька утримувати дитину та його виконання) Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст.180 цього Кодексу кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім цього, відповідно до ст.182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, суд також враховує законодавчі положення, щодо розміру прожиткового мінімуму для дітей у віці до 6 років та від 6 до 18 років, згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 2563,00 грн, від 6 років до 18 років становить у розмірі 3196,00 грн. Відповідач заперечує проти зазначення у судовому рішення «не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», адже таке положення не міститься у СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд враховує законодавчо визначені положення закону, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальне становище дитини, матеріальне становище відповідача та стан здоров`я останнього, який є задовільним, адже жодних доказів іншого не подано; наявність законодавчо закріпленого обов`язку батьків рівною мірою утримувати дитину та такий обов`язок визнається відповідачем, а відтак суд прийшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання двох дітей у частці від усіх видів заробітку (доходу) у розмірі 1/3 частки із зазначенням мінімального гарантованого розміру аліментів, тобто менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов пред`явлено до суду 30 січня 2024 року, а відтак, стягувати аліменти необхідно з 30 січня 2024 року. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача щодо стягнення аліментів на утримання дітей, підлягають захисту, шляхом задоволення позову. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі, якщо позивача звільнено при зверненні до суду від сплати судового збору, ці витрати потрібно стягнути з відповідача. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена законом. Таким чином, з відповідача потрібно стягнути 1211,20 грн судового збору в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved