Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

22.02.2024 позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні її дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що родина Ласних потрапила в поле зору служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради в 2018. З 2019 по 2021 діти перебували на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, були зняті у зв`язку з покращенням ситуації в родині, оскільки батько дітей почав займатися вихованням дітей. За неналежний догляд за дітьми на матір неодноразово складалися адміністративні матеріали за ст. 184 КУпАП. На цей час, ситуація в родині погіршилась, діти проживають по [ADDRESS] , з батьком [PERSON] , який відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, яка перешкоджає йому виконувати батьківські обов`язки. [PERSON] усунулась від виконання батьківських обов`язків, з родиною не проживає, долею дітей не цікавиться і за рішенням суду від 01.06.2023 з неї на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей. Рішенням суду від 27.01.2022 №487/5399/21 [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Питання соціального захисту дітей розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Миколаївської міської ради 08.02.2024, комісія рекомендувала позбавити відповідача батьківських прав в судовому порядку. Ухвалою суду від 26.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 14.03.2024 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 12.03.2024 № 930/02.02.01-22/03/020/24 про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 04.04.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. Сторона позивача у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлена вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, відзив не надано. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до судового засідання не з`явився. Подано до суду заяву, якою покладається на розсуд суду при розгляді спору, заперечень щодо задоволення позовних вимог немає. У зв`язку з неявкою відповідача та не надання відзиву суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.08.2011 є батьками [PERSON] , [INFO] ; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.06.2010 є батьками [PERSON] , [INFO] ; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.07.2008 є батьками [PERSON] , [INFO] ; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.03.2006 є батьками [PERSON] , [INFO] . Як встановлено з рішення комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради №4 від 08.02.2024, родина Ласних потрапила в поле зору служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради ще в 2018. З 2019 по 2021 діти перебували на обліку служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах, були зняті у зв`язку з покращенням ситуації в родині, оскільки батько дітей почав займатися вихованням дітей. За неналежний догляд за дітьми на матір неодноразово складалися адміністративні матеріали за ст. 184 КУпАП. На цей час, ситуація в родині погіршилась, діти проживають по [ADDRESS] , з батьком [PERSON] , який відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, яка перешкоджає йому виконувати батьківські обов`язки. Місце знаходження [PERSON] не відоме. В 2023 році судом батьки дітей офіційно розлучилися. Судовим наказом від 01.06.2023 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей. В 2024 діти Ласні повторно взяті на облік служби у справах дітей адміністрації Заводського району як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухваленням матері від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до повідомлення адміністрації Миколаївської гімназії №6, мати повністю самоусунулася від виховання дітей, долею дітей не цікавиться, з родиною не проживає. Комісія вирішила рекомендувати службі у справах дітей адміністрації Заводського району підготувати висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , відносно дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно наданого суду висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 12.03.2024 № 930/02.02.01-22/03/020/24, останній вважає доцільним позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Положеннями ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обов`язками матері та батька. Згідно з ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. На підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також, положення статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначають, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, той факт, що навіть після початку розгляду справи в суді, відповідачем не було вжито будь-яких заходів по поновленню виконання своїх обов`язків по відношенню до своїх дітей, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з інтересів дітей. Щодо позовної вимоги про зобов`язання внесення змін до актових записів про народження дітей, про позбавлення батьківських прав матері, [PERSON] , суд, вважає, що вказана вимога підлягає задоволенню з урахуванням поведінки матері по відношенню до дітей, залишення дітей та з урахуванням її ставлення до позовних вимог позивача. Крім того відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved