Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В березні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обгрунтована тим, що позивачка з 31 серпня 2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі [INFO] народилася дочка [PERSON] . Посилається на те, що спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально. Просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов визнає . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового засідання з викликом сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить справу розглядати за його відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 31 серпня 2016 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Княгиницької сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області , про що складено актовий запис за № 1. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20 вересня 2016 року Рогатинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. У статті 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з частиною третьою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до частини другої статті 104 СК України та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно достатті 110 цього Кодексу. В частині першій статті 110 СК України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Також відповідно до вимог ч.4 ст.56 СК України суд не може примушувати дружину та чоловіка до збереження шлюбних відносин. Отже, з наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Згідно статті 112 СК України підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя є з`ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони визнають, що тривалий час шлюбні відносини між ними, як подружжям припинені, відповідач визнав позов і це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а також враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка у позовній заяві не зазначила про зміну прізвища, тому суд після розірвання шлюбу залишає за нею, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов, а тому з нього необхідно стягнути на користь позивачки половину сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн та зобов`язати Головне управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області повернути позивачці судовий збір в розмірі 605,60 грн, що становить 50 % сплаченого судового збору за подання до суду позовної заяви, згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №0.0.3506683708.1, виданої 04 березня 2024 року.

Outcome: approved