Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що 31.08.2007 року [PERSON] уклала з [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] за ціною 95 000 доларів США. Оскільки для придбання квартири у позивача не було всієї суми, тому вона звернулась до АКБ „Укрсоцбанк" для отримання кредиту. 31.08.2007 року між [PERSON] та АКБ „Укрсоцбанк" був укладений договір кредиту №028/25-369, за яким позичальник отримала 80 750 доларів США. Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань між [PERSON] та АКБ „Укрсоцбанк" був укладений договір іпотеки №028/15-485, за яким іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку іпотекодержателю АКБ „Укрсоцбанк" предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] . Позивач не змогла виплатити кредит в повному обсязі в обумовлений договором строк через глобальну фінансову кризу. В березні 2016 року АКБ „Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року в задоволенні позову АКБ „Укрсоцбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року було скасоване, а позов АКБ „Укрсоцбанк" задоволений частково: стягнуто з [PERSON] на користь АКБ „Укрсоцбанк" 9 720 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за тілом кредиту, 3 855,60 доларів США відсотків за користування кредитом, 1 567 грн. 24 коп. пені за несплату відсотків за кредитом, 4 006 грн. пені за несплату за тілом кредиту, а всього 13 575,60 доларів США та 5573,24 грн. 1.03.2019 року право власності на спірну квартиру було зареєстроване за АКБ „Укрсоцбанк". 31.05.2019 року о 15:16:17 годин було припинено іпотеку. Постановою Верховного Суду у справі №755/4900/16-ц рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року в частині відмови у задоволенні позову та рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 року були скасовані і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2021 року позов [PERSON] задоволено частково: скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45844225 від 6.03.2019 року державного реєстратора Державного підприємства „Науково-дослідний та проєктний інститут землеустрою" Мосійчук О.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АКБ „Укрсоцбанк", в задоволенні решти вимог було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 5.10.2022 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2021 року було скасоване і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі на підставі порушення позивачем [PERSON] способу судового захисту порушеного права. Також даним судовим рішенням було встановлено, що іпотекодержатель не повідомив іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, не надсилав позивачу попередження або повідомлення, що потягло порушення майнових прав [PERSON] . За таких обставин просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та передати на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] , вирішити питання щодо судових витрат. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що [PERSON] на законних підставах придбав спірну квартиру [ADDRESS] у її власника - банку, при цьому напередодні він продав єдине своє житло - квартиру [ADDRESS] і переїхав до м. Києва. Відповідач є полковником у відставці, ветераном військової служби, звільнений у запас за станом здоров`я, має 2 групу інвалідності і незадовільний стан здоров`я, йому виповнилось 75 років. Придбання вказаної квартири було пов`язано з доглядом за ним його донькою [PERSON] , яка мешкає в квартирі [ADDRESS] . За таких обставин він не може бути позбавлений єдиного житла, оскільки є добросовісним набувачем спірної квартири. Представник 3-тьої особи АТ „Сенс Банк" Стовбун О.Й.в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що разом з підписанням кредитного договору був укладений і договір іпотеки, який містить іпотечне застереження. На підставі даного іпотечного застереження банк реалізував своє право на звернення стягнення на іпотечне майно. При цьому всі необхідні дії банком були вчинені згідно діючого законодавства. На даний час банк не є власником іпотечної квартири, державна реєстрація права власності за банком перед днем відчуження не була скасована, тому підстав для задоволення позову не існує. 3-тя особа: державний реєстратор Державного підприємства „Науково-дослідний та проєктний інститут землеустрою" Мосійчук О.В. в судові засідання не з`явилась жодного разу, про розгляд справи юридична особа була повідомлена судом належним чином, а у своїх заявах директор юридичної особи просив розглянути справу у відсутність представника 3-ї особи (т.1, а.с.171; 203; т.2, а.с.85). Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4, ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначає ч.1, ст.321 ЖК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як встановлено судом, 31.08.2007 року [PERSON] уклала з [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] за ціною 479 750 грн., що еквівалентно на той час по курсу НБУ 95 000 доларів США (т.1, а.с.21-22), який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. і зареєстрований у реєстрі за №3917. Вказані відомості були внесені приватним нотаріусом Ковальчук С.П. до Державного реєстру правочинів, про що свідчить його витяг (т.1, а.с.23). 14.09.2007 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна було видано реєстраційне посвідчення № [NUMBER] про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] (т.1, а.с.22). Оскільки для придбання квартири у позивача не було всієї суми, тому вона звернулась до АКБ „Укрсоцбанк" для отримання кредиту. 31.08.2007 року до підписання вказаного договору купівлі-продажу квартири між [PERSON] та АКБ „Укрсоцбанк" був укладений договір кредиту №028/25-369, за яким позичальник [PERSON] отримала 80 750 доларів США від кредитодавця АКБ „Укрсоцбанк" (т.1, а.с.24-26). Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань між [PERSON] та АКБ „Укрсоцбанк" був укладений договір іпотеки №028/15-485, за яким іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку іпотекодержателю АКБ „Укрсоцбанк" предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.27-28). В подальшому позивач [PERSON] не змогла вчасно виплачувати кредит в обумовлений договором строк згідно встановленого графіку, порушивши умови договору кредиту №028/25-369 від 31.08.2007 року. Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В березні 2016 року АКБ „Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року в задоволенні позову АКБ „Укрсоцбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року було скасоване, а позов АКБ „Укрсоцбанк" задоволений частково: стягнуто з [PERSON] на користь АКБ „Укрсоцбанк" 9 720 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за тілом кредиту, 3 855,60 доларів США відсотків за користування кредитом, 1 567 грн. 24 коп. пені за несплату відсотків за кредитом, 4 006 грн. пені за несплату за тілом кредиту, а всього 13 575,60 доларів США та 5573,24 грн. За змістом ч.1, ст.33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. 1.03.2019 року право власності на спірну квартиру було зареєстроване за АКБ „Укрсоцбанк". 31.05.2019 року о 15:16:17 годин було припинено іпотеку. Постановою Верховного Суду від 3.07.2019 року у справі №755/4900/16-ц рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.09.2016 року в частині відмови у задоволенні позову та рішення Апеляційного суду м. Києва від 28.02.2017 року були скасовані і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі за їх безпідставністю (т.1, а.с.33-37). Відповідно до ч.1, ст.35 Закону України „Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Як регламентує ч.1, ст.36 Закону України „Про іпотеку" позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. 22.08.2018 року АКБ „Укрсоцбанк" за вих.№13.3.-03/96-7892 направив [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (т.1, а.с.65), при цьому було складено опис поштового відправлення (т.1, а.с.66) та надано суду ксерокопію конверту і ксерокопію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.67-68). Оцінюючи вказані документи, суд приходить до висновку, що опис вкладення поштового відправлення не містить підпису працівника поштового відділення та штампу цього ж поштового відділення, ксерокопія конверту містить штамп поштового відділення із зазначенням дати 2.10.2018 року і не містить інформації про отримувача поштового відправлення, що позбавляє суд індентифікувати адресат отримувача повідомлення, а також копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення не містить ні підпису працівника поштового відділення, ні штампу цього ж поштового відділення та підпису адресата, якому було направлено поштове відправлення. Таким чином, інформація про отримання [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.08.2018 року, направлена АКБ „Укрсоцбанк" відсутня. Як вбачається з копії реєстраційної справи №1780657480000 Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (т.1, а.с.104-156), описані вище документи: повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 22.08.2018 року, опис поштового відправлення, ксерокопія конверту і ксерокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1, а.с.131-135) мають аналогічний зміст та вигляд. Відповідно до ч.4, ст.263 ЦПК України і ч.3, ст.13 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За змістом п.49 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 1.04.2020 року у справі №520/13067/17, провадження №14-397цс19 за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України „Про іпотеку" реалізація права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачене законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки. Як зазначено в п.54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 року у справі №757/13243/17, провадження №14-711цс19 належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватись засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановитизміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 5.03.2009 року №270. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 8.12.2021 року в справі №205/1096/19, провадження №61-6207св21. 31.05.2019 року між АТ „Укрсоцбанк" та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. і зареєстранваним у реєстрі за №433, за умовами якого банк продав, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] (т.1, а.с.31-33). 31.05.2019 року о 15:25:31 годин було зареєстровано право власності за відповідачем [PERSON] на вказану квартиру, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.29-30). 27.07.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , АТ „Альфа-Банк", 3-тя особа: Державне підприємство „Науково-дослідний та проєктний інститут землеустрою" в особі державного реєстратора Мосійчук Оксани Василівни про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності на нерухоме майно (т.1, а.с.43-48). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2021 року позов [PERSON] задоволено частково: скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45844225 від 6.03.2019 року державного реєстратора Державного підприємства „Науково-дослідний та проєктний інститут землеустрою" Мосійчук О.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АКБ „Укрсоцбанк", в задоволенні решти вимог було відмовлено (т.1, а.с.50-53). Постановою Київського апеляційного суду від 5.10.2022 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.11.2021 року було скасоване і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі на підставі порушення позивачем [PERSON] належного способу судового захисту порушеного права (т.1, а.с.54-62). Цитуючи зміст постанови, суд апеляційної інстанції зазначив, що належним способом захисту у цій справі є витребування майна на підставі статей 387; 388 ЦК України, яка позивачем ( [PERSON] ) не заявлялась. Крім того, даним судовим рішенням було встановлено, що матеріали справи не містять будь-яких доказів про те, що іпотекодержатель повідомив іпотекодавця про звернення стягнення на предмет іпотеки, що банк надсилав позивачу попередження або повідомлення з цього приводу, також матеріали справи не містять доказів оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на час набуття права власності. Як передбачає ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ч.1; 4, ст.16 ЦК Українни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 4) відновлення становища, яке існувало до порушення. У відповідності до ч.1, ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.1, ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як регламентує ч.1-2, ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як наголошує ч.1, ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За приписами ч.1, ст.388 ЦК України наголошує, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як вказує п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України №5 від 7.02.2014 року „Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав"застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Пункт 21 цієї Постанови зазначає, що спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК. А п.25 роз'яснено, що До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Оглянувши договір кредиту №028/25-369 від 31.08.2007 року та договір іпотеки №028/15-485 від 31.08.2007 року, описані вище, позивач [PERSON] всюди зазначала адресу свого місця проживання: [ADDRESS] (т.1, а.с.24; 26, зворот. бік; 27; 28, зворот. бік). Однак АКБ „Укрсоцбанк" здійснив направлення повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням на адресу розташування іпотечного майна: [ADDRESS] (т.1, а.с.65-66; 68), де позивач [PERSON] не була зареєстрована (т.1, а.с.90) і не проживала, що є порушенням описаних вище норм права. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки АКБ „Укрсоцбанк" неналежним чином повідомив іпотекодавця [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, при цьому матеріали цивільної справи, а також і матеріали реєстраційної справи №1780657480000 Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), не містять доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України про вручення позивачу такого повідомлення або про відмову від його отримання, тому реалізація права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття права власності АКБ „Укрсоцбанк" на спірну квартиру відбулись з порушенням вимог діючого законодавства. Крім того матеріали реєстраційної справи №1780657480000 Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не містять також доказів оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності на час набуття права власності. За таких обставин позивач має право на витребування спірної квартири з володіння відповідача, про що вона заявила у своєму позові, який підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.133; 137; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов позивача в повному обсязі, тому з відповідача на користь останньої підлягає стягненню 6 905 грн. 60 коп. судового збору, сплачених нею при зверненні до суду з даним позовом, та 30 000 грн. витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги позивачу, які є доведеними та обгрунтованими, а всього 36 905 грн. 60 коп.

Outcome: approved