Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] , представник позивача [PERSON] до виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлення факту сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач просить суд, встановити факт, що має юридичне значення , а саме встановити факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме, що спадкоємець [PERSON] , постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , а саме з серпня 2019 року по час смерті спадкодавця по [INFO] . В обґрунтування позивач посилається на те, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , за життя вона заповіт не складала. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, в порядку представництва, після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , з наступних підстав: Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Дзержинським рай бюро РАЦС м. Кривого Рогу, виданого 07.08.1957 року, актовий запис 2109, моя мама [PERSON] , народилася [INFO] батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю [PERSON] ; Факт зміни прізвища мами з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 05.05.1978 року Саксаганськом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №358; В зазначеному свідоцтві про шлюб зазначено шлюб розірваний 13.04.1981 року Довгинцівськитм відділом РАЦС, актовий запис 128. Після розірвання шлюбу мама змінила прізвище на дівоче [PERSON] . Те що [PERSON] , є донькою [PERSON] , підтверджується повторним свідоцтвом про народження [NUMBER] видане 11.12.2013 року Саксагансвьким відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №1036, в якому зазначено, що її батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Таким чином зазначеними документами підтверджується той факт, що [PERSON] є онукою по лінії матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак за сім місяців до смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , мама [PERSON] , померла [INFO] . Оскільки мама померла до смерті бабусі, то у відповідності до ст. 1266 ЦК України, [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . В документах, які встановлюють факт родинних стосунків є деякі невідповідності в прізвищах, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . однак у нотаріуса не виникають питань, що до родинних стосунків та в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій, нотаріус не зазначає, що потрібно встановити факт родинних відносин. Коли позивачеві було 17 років, то в 1993 році позивач переїхала проживати до бабусі [PERSON] , за місцем її проживання в належний їй на праві приватної власності будинок, якій знаходиться в [ADDRESS] , де і мешкала постійно з бабусею, а коли їй виконалося 22 роки, то в 1998 році вона переїхала проживати в інший будинок по [ADDRESS] . Бабуся [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 93 роки. Бабуся була дуже похилого віку та в силу свого похилого віку хворіла, фактично фізично була немічна та потребувала сторонньої допомоги. Мама [PERSON] , яка померла [INFO] , також тяжко хворіла, а тому мама не могла надавати постійної допомоги бабусі. Тому влітку в серпні 2019 року позивач, разом з сином, переїхала проживати до бабусі де постійно і мешкала більше 2-х років, по час її смерті по 01.11.2021 рік. У бабусі була невелика пенсія, а тому позивач фактично утримувала будинок, оплачувала комунальні послуги, купувала ліки, засоби гігієни, харчі для бабусі. Бабуся хронічно хворіла атеросклеротичною хворобою серця, а потім в жовтні 2021 року захворіла короно вірусом, та її поклали на стаціонарне лікування до інфекційної лікарні в м. Кривому Розі. Ліки для бабусі купувала позивач. Однак в силу свого похилого віку, а також побічних хвороб, внаслідок короно вірусу, а саме легенево-серцеву недостатність та двухсторонню пневмонію, бабуся померла в лікарні (копію лікарського свідоцтва про смерть надаю). Бабусю також ховала позивач [PERSON] . Позивач постіно проживала з серпня 2019 року. До цього часу бабуся, з 2015 року, перебувала на обліку та була утримувачем соціальних послуг в в КП «Територіальний центр соціального обслуговування у Довгинцівському районі». Послуги бабусі надавалися до того часу, поки вона не потрапила на стаціонарне лікування по хворобі корона вірусу. Соціальні працівники, коли приходили до бабусі також весь час бачили позивачку у бабусі та підтвердять обставину, що вона постійно проживала з бабусею. Окрім позивачки інші спадкоємці першої черги відсутні. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , позивач звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Черник О.П., яка за моєю заявою відкрила спадкову справу, однак відмовила мені у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній факт прийняття спадщини. Більше ніхто до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався. Позивач також звернулася до юриста, що до прийняття спадщини, який пояснив, що у відповідності до ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець, який сумісно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, то біж автоматично. Та що в п.3.21 Наказу МЮ України №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано: Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тому, позивач була впевнена, що якщо вона сумісно проживала з бабусею, більше ніж два роки, по час її смерті то ніяких проблем з отримання свідоцтва про право на спадщину за законом не буде, однак нотаріус, відмовляючи позивачеві в видачі свідоцтва про право на спадщини, та вказала, що згідно до п 3.22 Наказу МЮ України №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано: У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Позивач тривалий час мешкала та мешкаю в бабусиному будинку по [ADDRESS] . Бабуся була зареєстрована в цьому будинку, позивач ж на момент смерті бабусі зареєстрована по [ADDRESS] . Таким чином нотаріус безпосередньо пов`язує сумісне проживання спадкоємця зі спадкодавцем реєстрацією за одною адресою, а оскільки позивачка з бабусею були зареєстрованими за різними адресами то нотаріус не вважає, що позивач сумісно проживала з бабусею на час відкриття спадщини, тому позивач звертається до суду. Ухвалою від 30.10.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи. Ухвалою суду від 10.01.2024 року витребувано докази, а саме від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Черник Олександри Петрівни (м. Кривий Ріг, вул. Святогеоргіївська, 19, прим. 119) копію спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 27.02.2024 року надійшли матеріали спадкової справи яка була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно якої [PERSON] єдина хто звернувся з заявою про прийняття спадщини після бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . Учасники справи у судове засідання не з`явились, у своїх заявах просили розглядати справу у її відсутність. Представник позивача [PERSON] у своїй заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, задовольнити позов. Представником виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті Кривому Розі ради Н.В. Таборовець, надано заяву про те, що відповідач не заперечує проти позову, просить розглядати справу без них, так як позивач відшкодувала за послуги КУ "Територіальний центр соціального обслуговування у Довгинцівському районі Криворізької міської ради бюджетні кошти повністю в сумі 35822,04 грн., а тому претензій до позивача немає. Судом встановлено наступне, [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , за життя вона заповіт не складала. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом, в порядку представництва, після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , з наступних підстав: Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Дзержинським рай бюро РАЦС м. Кривого Рогу, виданого 07.08.1957 року, актовий запис 2109, мама позивача [PERSON] , народилася [INFO] батьком зазначений [PERSON] , а матір`ю [PERSON] ; Факт зміни прізвища мами з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданого 05.05.1978 року Саксаганськом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №358; В зазначеному свідоцтві про шлюб зазначено шлюб розірваний 13.04.1981 року Довгинцівськитм відділом РАЦС, актовий запис 128. Після розірвання шлюбу мама змінила прізвище на дівоче [PERSON] . Те що [PERSON] , є донькою [PERSON] , підтверджується повторним свідоцтвом про народження [NUMBER] видане 11.12.2013 року Саксагансвьким відділом РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №1036, в якому зазначено, що її батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Таким чином зазначеними документами підтверджується той факт, що [PERSON] є онукою по лінії матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Однак за сім місяців до смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] , мама [PERSON] , померла [INFO] . Оскільки мама померла до смерті бабусі, то у відповідності до ст. 1266 ЦК України, [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом, після смерті бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . В документах, які встановлюють факт родинних стосунків є деякі невідповідності в прізвищах, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . однак у нотаріуса не виникають питань, що до родинних стосунків та в постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій, нотаріус не зазначає, що потрібно встановити факт родинних відносин. Коли було 17 років, то в 1993 році позивач переїхала проживати до бабусі [PERSON] , за місцем її проживання в належний їй на праві приватної власності будинок, якій знаходиться в [ADDRESS] , де і мешкала постійно з бабусею, а коли їй виконалося 22 роки, то в 1998 році вона переїхала проживати в інший будинок по [ADDRESS] . Бабуся [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 93 роки. Бабуся була дуже похилого віку та в силу свого похилого віку хворіла, фактично фізично була немічна та потребувала сторонньої допомоги. Мама [PERSON] , яка померла [INFO] , також тяжко хворіла, а тому мама не могла надавати постійної допомоги бабусі. Тому влітку в серпні 2019 року позивач, разом з сином, переїхала проживати до бабусі де постійно і мешкала більше 2-х років, по час її смерті по 01.11.2021 рік. У бабусі була невелика пенсія, а тому позивач фактично утримувала будинок, оплачувала комунальні послуги, купувала ліки, засоби гігієни, харчі для бабусі. Бабуся хронічно хворіла атеросклеротичною хворобою серця, а потім в жовтні 2021 року захворіла короно вірусом, та її поклали на стаціонарне лікування до інфекційної лікарні в м. Кривому Розі. Ліки для бабусі купувала позивач. Однак в силу свого похилого віку, а також побічних хвороб, внаслідок короно вірусу, а саме легенево-серцеву недостатність та двухсторонню пневмонію, бабуся померла в лікарні (копію лікарського свідоцтва про смерть надаю). Бабусю також ховала позивач [PERSON] . Позивач постіно проживала з серпня 2019 року. До цього часу бабуся, з 2015 року, перебувала на обліку та була утримувачем соціальних послуг в в КП «Територіальний центр соціального обслуговування у Довгинцівському районі». Послуги бабусі надавалися до того часу, поки вона не потрапила на стаціонарне лікування по хворобі корона вірусу. Соціальні працівники, коли приходили до бабусі також весь час бачили позивачку у бабусі та підтвердять обставину, що вона постійно проживала з бабусею. Окрім позивачки інші спадкоємці першої черги відсутні. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] , позивач звернулася до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Черник О.П., яка за моєю заявою відкрила спадкову справу, однак відмовила мені у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній факт прийняття спадщини. Більше ніхто до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався. Позивач також звернулася до юриста, що до прийняття спадщини, який пояснив, що у відповідності до ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець, який сумісно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, то біж автоматично. Та що в п.3.21 Наказу МЮ України №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано: Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Тому, позивач була впевнена, що якщо вона сумісно проживала з бабусею, більше ніж два роки, по час її смерті то ніяких проблем з отримання свідоцтва про право на спадщину за законом не буде, однак нотаріус, відмовляючи позивачеві в видачі свідоцтва про право на спадщини, та вказала, що згідно до п 3.22 Наказу МЮ України №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано: У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Позивач тривалий час мешкала та мешкаю в бабусиному будинку по [ADDRESS] . Бабуся була зареєстрована в цьому будинку, позивач ж на момент смерті бабусі зареєстрована по [ADDRESS] . Від приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Черник Олександри Петрівни (м. Кривий Ріг, вул. Святогеоргіївська, 19, прим. 119) надійшла копія спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно якої [PERSON] єдина хто звернувся з заявою про прийняття спадщини після бабусі [PERSON] , яка померла [INFO] . У відповідності до ч.1 та 2 ст. \~ \~ \~ \~1223 ЦК України, 1. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 2. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки за життя бабуся заповіт не складала то спадщина приймається за законом. Згідно до ч.1 та 2 ст. ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Однак в ч.1 ст. 1266 ЦК України, зазначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. На підставі ч. 3, 5ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цьогоКодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Метою звернення заявниці до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.». Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй Постанові від 01 серпня 2018 року по справі № 212/9157/15-ц, при розгляді аналогічної справи зазначає: Відповідно до статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР 1963 року. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Таким чином фактично законодавство пов`язує фактичне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за одною адресою, а не факт реєстрації та відповідними записами про реєстрацію в паспортах. Аналогічна позиція зазначена і в Постанові Верховного суду від 17.01.2022 року по справі № 643/790/20. У вказаній постанові Верховний суд також зазначив: Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом. Отже, матеріалами справи доведено, що [PERSON] , прийняла спадщину, так як постійно проживала з бабусею на час відкриття спадщини, інших спадкоємців після смерті бабусі немає. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, і підлягає задоволенню.

Outcome: approved