Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою 02.04.2024, у подальшому уточнивши відомості про заінтересовану особу, просила видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , шляхом вжиття таких заходів тимчасового обмеження його прав як особи, яка вчинила домашнє насильство: заборони приближення до неї ближче ніж на 200 м строком на 6 місяців; заборони особисто та через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , або за місцем проживання чи роботи, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що у 2023 році [PERSON] та [PERSON] перебували у періодичних шлюбних стосунках. Під час їх сумісного проживання вона неодноразово потерпала від психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] , що виражалось у висловлюванні образ нецензурною лайкою, погроз, побитті, знущаннях, застосування фізичної сили тощо. Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2023 у справі №210/5435/23 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин. Потерпілою у рамках кримінального провадження була саме [PERSON] , адже за обставин, викладених у вироку, [PERSON] наніс їй удари по обличчю, голові, душив та здійснював інші насильницькі дії. Незважаючи на наявність вироку суду, [PERSON] продовжує вчинення своїх протиправних дій відносно [PERSON] , на підтвердження чому вона надає скрин-шоти листування у меседжерах. Чергову заяву до поліції вона побоялась подавати, оскільки допускає, що це могло б призвести до втілення [PERSON] в життя висловлених ним погроз щодо її побиття та вчинення фізичної розправи над нею. У заявниці наявний стійкий острах про те, що [PERSON] продовжить надалі вчиняти фізичне та психологічне насильство, виконає свої погрози, адже насильство відносно неї він вчиняє вже протягом тривалого часу: як протягом їх сумісного проживання, так і після припинення стосунків. До того ж агресивність його дій та поведінки щоразу тільки посилюється. З огляду на вищевказані обставини щодо наявності психологічного та фізичного насильства, що систематично чинить [PERSON] , заявниця вважає, що вона як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» шляхом видачі обмежувального припису. Ухвалою суду від 04.04.2024 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованої особи. Будучи присутньою в судовому засіданні 05.04.2024, заявниця [PERSON] пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у заяві. З огляду на неявку в судове засідання [PERSON] , просила подальший розгляд справи провести за її відсутності, про що подала відповідну заяву. Присутній в судовому засіданні 05.04.2024 [PERSON] заперечував проти видачі обмежувального припису, вважав, що саме [PERSON] своєю поведінкою провокує його на вчинення протиправних дій. Призначене за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2023 у справі №210/5435/23 покарання він відбув у повному обсязі. Після ухвалення вироку жодних протиправних дій відносно [PERSON] він не вчиняв. На теперішній час він проживає окремо. Має теплі почуття до потерпілої, вона йому подобається. У подальшому [PERSON] у судове засідання 12.04.2024 не з`явився, будучи повідомленим належним чином. З урахуванням ст.350-5 ЦПК України, суд вважає за можливе справу розглянути за його відсутності, оскільки його неявка не перешкоджає цьому. Суд, дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, вислухавши думку учасників справи, доходить висновку про необхідність задоволення вимог заяви з огляду на таке. Судом встановлено, а учасниками справи визнано, що [PERSON] та [PERSON] протягом 2023 року перебували у стосунках та деякий час проживали разом. Наразі вони мешкають окремо та стосунки між ними припинені. Причина звернення [PERSON] до суду з вимогою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] обумовлена вчиненням ним психологічного та фізичного насильства відносно неї, що набуває систематичний характер. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами: 07.11.2011 Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07.12.2017 прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п.22 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, як встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п.7 ч.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19, зазначено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. При цьому, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Правовий висновок з цього приводу викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі №756/11732/18, від 02.09.2020 у справі № 635/4854/19-ц. У ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] допускав застосування фізичного насильства відносно [PERSON] , за що вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2023 (справа №210/5435/23) був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.126 КК України, із призначенням покарання у виді громадських робіт строком на 120 годин. Ухвалою цього ж суду від 15.01.2024 у вироку виправлено описку у зазначенні по батькові [PERSON] . Присутній в судовому засіданні [PERSON] не заперечував обставин, викладених у вироку, призначене покарання за яким він відбув повністю. Хоча й він оспорював факт вчинення ним насильства по відношенню до [PERSON] після винесення вироку, при цьому зазначав, що саме заявниця своєю поведінкою та вчинками провокує його на вчинення насильницьких дій. Таку позицію заінтересованої особи суд розцінює як намір ввести суд в оману та уникнути відповідальності за вчинки, освідомлення про протиправність яких [PERSON] має. До того ж з приводу вчинення психологічного насильства, яке полягало у висловлюванні погроз, залякувань [PERSON] у березні 2024 року заявниця зверталась до ВП №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, що підтверджується талоном-повідомленням ЄО №4304 від 29.03.2024. Встановивши вказані обставини справи, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про доведеність вчинення [PERSON] стосовно [PERSON] психологічного та фізичного насильства, що безсумнівно негативно впливає на її фізичний та психологічний стан. Надаючи оцінку вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства [PERSON] стосовно [PERSON] , можливого настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення зважаючи на суть висловлюваних ним погроз, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд дійшов висновку про необхідність видачі обмежувального припису, оскільки зазначені порушення з боку кривдника [PERSON] мають всі ознаки домашнього насильства. Ураховуючи наявність тривалість існування ускладнених стосунків між сторонами, доведення фактів вчинення психологічного та фізичного насильства [PERSON] відносно [PERSON] як при особистому спілкуванні, так і в телефонному режимі, через месенджери, що підтверджується вищезазначеними письмовими доказами, суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис строком на 6 місяців із одночасним застосуванням декількох заходів тимчасового обмеження прав кривдника, встановлених ч.2ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: заборони наближатися до [PERSON] ближче ніж на 200 м; заборони особисто та/або через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , або за місцем проживання чи роботи, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та/або через третіх осіб. Приходячи до висновку про необхідність видачі обмежувального припису, суд вважає за необхідне зауважити, що відсутність доказів притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення насильства після ухвалення вироку, попри наявні факти звернень [PERSON] до правоохоронних органів із відповідними заявами, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19.05.2020 у справі № 404/5203/19. Крім того, на виконання вимог ч.2 ст.350-8\~ЦПК України, суд вважає необхідним повідомити про видачу обмежувального припису уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий орган районної у місті ради за місцем проживання (перебування) заявника. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відповідно до ч.3 ст.350-5 ЦПК України, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved