Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

28 лютого 2024 року адвокат Кравчук В.М. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] який помер [INFO] , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (до змін адміністративно-територіального устрою Старокостянтинівського р-н.), Хмельницької обл.. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.07.2016 року, після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом. Будучи єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON] , звернувся до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори для оформлення його спадкових прав за заповітом, однак йому було відмовлено в оформлені спадкових прав щодо житлового будинку по [ADDRESS] (до змін адміністративно-територіального устрою Старокостянтинівського р-н.), Хмельницької обл., у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів на будинковолодіння, тому [PERSON] вимушений звернутись до суду для захисту його спадкових прав та інтересів. 28 лютого 2024 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 березня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавав, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник позивача адвокат Кравчук В.М. в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, однак подав до суду клопотання яким просить розгляд справи здійснити без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, однак від представника за довіреністю було подано заяву, якою останній просив розгляд справи здійснити без участі представника міської ради. При розгляді справи щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суду при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Судом встановлено,\~що [INFO] в\~с.Волиця-Керекешина,\~Старокостянтинівського р-н.,\~Хмельницької області\~помер батько\~позивача \~ [PERSON] ,\~після смерті\~якого відкрилась\~спадщина за\~заповітом,\~до складу\~якої увійшов\~житлового будинку\~по [ADDRESS] ,\~спадкоємцем якого\~є позивач\~ [PERSON] . Інших спадкоємців, в тому числі тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, суд не встановив. [PERSON] будучи єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , звернувся до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори для оформлення його спадкових прав за заповітом, та успадкував земельну ділянку площею 2,7849 га кадастровий номер 6824280900:03:035:0023, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.02.2017 року зареєстрованого в реєстрі за №2-105. Однак згідно відповіді на звернення №175/02-14 від 09.02.2024 року [PERSON] державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т. відмовлено в оформлення його спадкових прав за заповітом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що ним не було надано документа, що підтверджує право власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за вищезазначеною адресою та згідно довідки виданої Комунальним підприємством «Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» Хмельницької області 28.12.2023 року за №1256 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , право власності не зареєстроване, а тому неможливо дотриматись п.4.14 та п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються: копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 26.11.1977 року, копією повторно виданого свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 05.07.2016 року, копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 22.12.2023 року, копією спадкової справи №668/2016 від 09 вересня 2016 року до майна померлого [INFO] [PERSON] .. Крім того з наявної в матеріалах справи виписки з по господарської книги виданою Волице-Керекешинським старостинським округом №19-10/19 від 22.02.2024 року, судом встановлено, що згідно записів по господарської книги №8 за період на 1991-1995 роки, станом на 15.04.1991 року будинок за адресою [ADDRESS] , відносився до суспільної групи робітничий, головою домогосподарства був померлий [PERSON] . Відповідно до виписки з погосподарської книги виданою Волице-Керекешинським старостинським округом №19-10/57 від 18.12.2023 року, судом встановлено, що згідно записів по господарської книги №2 за період на 2016-2020 роки, головою двору юудинку з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] , був [PERSON] , який помер [INFO] . Рік побудови будинку 1951. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст.13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду 04.11.2021 року в справі № 452/888/19 (провадження № 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим». Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Враховуючи, те що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] за життя набув у встановленому законом порядку, його право власності підтверджено належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування за заповітом належить визнати право власності на вказане нерухоме майно. За таких обставин, враховуючи, що наявні достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за позивачем та враховуючи, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується\~частиною дев`ятою статті 141\~ЦПК України та такими засадами цивільного судочинства,як справедливість та верховенство права, тому враховуючи, що фактична втрата спадкодавцем правовстановлюючого документа на спірне майно призвело до відповідних негативних правових наслідків та\~послугувало підставою для виникнення спору,який\~виник не внаслідок винних дій відповідача, який проти позову не заперечував, будь - яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв, тому суд покладає судові витрати у виді судового збору на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає. На підставі ст.ст.1216-1218, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України та

Outcome: approved