Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи У лютому 2024 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] 11 березня 2011 року. Позовну заяву мотивує тим, що у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . Сімейне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги одне до одного, відповідач вчиняв конфлікти із позивачем, принижував, виражався нецензурною лайкою, в результаті чого сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Спір щодо спільного майна відсутній, вважає, що дитина має залишитись проживати із матір`ю. Представник позивача [PERSON] адвокат Кукурудза Ю.М. надіслала до суду заяву про розгляд справи у її та позивача відсутності. Просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково. Зазначив, що на даний час він проходить військову службу в ЗСУ. Проти розірвання шлюбу не заперечив. Водночас не погодився із обґрунтуванням позовної заяви, оскільки позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували систематичне приниження її як на жінки, вчинення бійок та використання ненормативної лексики. Вважає, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, а також щодо поділу майна подружжя, які мають бути вирішенні в межах інших проваджень. Просив повернути позивачу, у зв`язку із визнанням у підготовчому засіданні відповідачем позову, 50 відсотків судового збору з Державного бюджету. Розгляд справи просив здійснювати у його відсутності. Процесуальні дії у справі 07 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. 27 березня 2024 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою позивача. Фактичні обставини справи, встановлені судом 11 березня 2011 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб (арк. спр.\~8). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (арк. спр. 7). Таким чином виник спір про право на розірвання шлюбу з огляду на наявність у сторін неповнолітньої дитини та неможливість розірвання шлюбу у позасудовому порядку. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України). Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. При цьому принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, спільного господарства не ведуть, подружні стосунки між ними припинені, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити їх інтересам, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, а відмова суду у розірванні шлюбу може свідчити про примушування сторін до шлюбу проти їх волі, тому суд дійшов висновку про задоволення позову. Водночас мотиви розірвання шлюбу стосовно систематичних принижень, бійок, зазначені позивачем, в силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, є недоведеними, а тому доводи відповідача в цій частині є обґрунтованими. Розподіл судових витрат Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 380 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 1\~211,20 грн, а всього - 5\~591,20 грн. Позивачем [PERSON] 28\~лютого 2024\~року укладено договір доручення про надання правничої допомоги №7 з адвокатом Кукурудзою Ю.М. (арк. спр. 13). Відповідно до розрахунку (акту) надання правничих послуг до договору довіреності про надання правничої допомоги №7 від 28 лютого 2024 року, адвокат Кукурудза Ю.М. надала клієнтові послуги повязані із наданням усної консультації по справі визначеної договором, вивченням пакету документів, підготовка документів в суд, копіювання, в тому числі складання позовної заяви про розірвання шлюбу та представництво інтересів в суді, в тому числі письмове листування, на що витрачено 3 години. Вартість послуг 4\~380 гривень (арк. спр. 41-42). Згідно з квитанцією №7 від 28 лютого 2024 року, [PERSON] сплатила на користь адвоката Кукурудзи Ю.М. в рахунок оплати гонорару за надання правничої допомоги у справі про розірвання шлюбу 4 380 гривень (арк. спр. 42). Від представника відповідача адвоката Наталюка Н.М. надійшла заява про відмову у стягненні на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Представник відповідача зазначив, що такі витрати є явно завищеними, обсяг позову є незначним, не потребує значних зусиль для підготовки. Крім того позивач не надала додаткову угоду до договору від 28 лютого 2024 року, у якій визначено розмір гонорару. На переконання суду, наявні у матеріалах справи докази підтверджують понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги. Разом з тим, при наданні оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд керується ч. 4 ст. 137 ЦПК України та враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, згідно яких при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved