Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

І.Стислий виклад позиції заявника. [PERSON] \~ в\~ обґрунтування\~вимог заяви\~про встановлення\~факту вказує,\~що народився [INFO] в с. Малушка Березнівського району Рівненської області. В свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьками вказані на російській мові « [PERSON] » та « [PERSON] ». [INFO] його матір померла і у свідоцтві про смерть її прізвище ім`я та по батькові вказано « [PERSON] », що не відповідає тому, що зазначено у свідоцтві про його народження.Також [INFO] помер його батько і у свідоцтві про смерть його прізвище ім`я та по батькові вказано « [PERSON] », що не відповідає тому, що зазначено у свідоцтві про народження [PERSON] .Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік (його батько) [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав і був зареєстрований разом із померлою у одному і тому ж житловому будинку. Після смерті батька [PERSON] , заявник подав заяву про прийняття спадщини у Березнівську районну державну нотаріальну контору Рівненської області, на підставі якої була зареєстрована спадкова справа № 280/2008.20 червня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Трембіцького В.Я. із усною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на належні його померлій [INFO] дружині [PERSON] , згідно Державного акта на землю серії РВ № 02532, виданого Малинською сільською радою Березнівського району Рівненської області, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Малинської сільської ради Березнівського району Рівненської області, спадщину після смерті якої [PERSON] прийняв, але юридично її не оформив помер.Вивчивши подані документи нотаріусом встановлено недоведеність родинних стосунків між померлим і спадкоємцем (розбіжності у документах в прізвищах померлих і спадкоємця), а також встановлено розбіжності у написанні прізвища померлої на правовстановлюючому документі (державному акті на землю) на належні їй земельні ділянки. У поданих документах, які мали б доводити його родинні стосунки із [PERSON] і [PERSON] , і у документах, які мали б підтверджувати право власності на належні [PERSON] вищезазначені земельні ділянки, прізвище померлих і спадкоємця значиться у різних інтерпретаціях, а саме: « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] ».Нотаріусом прийнято постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належні його померлій [INFO] дружині [PERSON] , спадщину після смерті якої [PERSON] прийняв, вищезазначені земельні ділянки у зв`язку із недоведеністю родинних стосунків, розбіжністю у прізвищах спадкоємця і померлих, а також у зв`язку із недоведеністю належності померлій [PERSON] правовстановлюючого документа на зазначені земельні ділянки (Державного акта на землю), що унеможливлює оформлення спадщини. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 27 лютого 2024 року заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Заявник в судове засідання не з"явився подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без його участі , заяву підтримує повністю . Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, не заперечує щодо задоволення заяви. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Судом \~встановлено,\~що [PERSON] \~ народився [INFO] в с. Малушка Березнівського району Рівненської області. В свідоцтві про народження серії [NUMBER] його батьками вказані на російській мові « [PERSON] » та « [PERSON] ». [INFO] \~матір [PERSON] \~ померла і у свідоцтві про смерть її прізвище ім`я та по батькові вказано « [PERSON] », що не відповідає тому, що зазначено у свідоцтві про його народження. Також [INFO] помер\~батько [PERSON] \~ і у свідоцтві про смерть його прізвище ім`я та по батькові вказано « [PERSON] », що не відповідає тому, що зазначено у свідоцтві про народження [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік (його батько) [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав і був зареєстрований разом із померлою у одному і тому ж житловому будинку. Після смерті батька [PERSON] , заявник подав заяву про прийняття спадщини у Березнівську районну державну нотаріальну контору Рівненської області, на підставі якої була зареєстрована спадкова справа № 280/2008. 20 червня 2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Трембіцького В.Я. із усною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на належні його померлій [INFO] дружині [PERSON] , згідно Державного акта на землю серії РВ № 02532, виданого Малинською сільською радою Березнівського району Рівненської області, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Малинської сільської ради Березнівського району Рівненської області, спадщину після смерті якої [PERSON] прийняв, але юридично її не оформив помер. Вивчивши подані документи нотаріусом встановлено недоведеність родинних стосунків між померлим і спадкоємцем (розбіжності у документах в прізвищах померлих і спадкоємця), а також встановлено розбіжності у написанні прізвища померлої на правовстановлюючому документі (державному акті на землю) на належні їй земельні ділянки. У поданих документах, які мали б доводити його родинні стосунки із [PERSON] і [PERSON] , і у документах, які мали б підтверджувати право власності на належні [PERSON] вищезазначені земельні ділянки, прізвище померлих і спадкоємця значиться у різних інтерпретаціях, а саме: « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] ». Нотаріусом прийнято постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на належні його померлій [INFO] дружині [PERSON] , спадщину після смерті якої [PERSON] прийняв, вищезазначені земельні ділянки у зв`язку із недоведеністю родинних стосунків, розбіжністю у прізвищах спадкоємця і померлих, а також у зв`язку із недоведеністю належності померлій [PERSON] правовстановлюючого документа на зазначені земельні ділянки (Державного акта на землю), що унеможливлює оформлення спадщини. У відповідності зі статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу. в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15 та 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Аналогічна позиція викладена у пункті 9 листа Вищого спеціалізованного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13. Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини. Згідно вимог пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Вирішуючи питання про встановлення даних фактів, суд має виходити з того, що відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України). Статтею 315 ЦПК України передбачено перелік справ про встановлення фактів, які розглядаються судом, зокрема згідно з ч. 2 вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно вимог п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Абзацом 2 вказаного пункту Постанови визначено, що наведений у ст. 273 ЦПК (на даний час ст. 315 ЦПК) перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. За правилами п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

Outcome: approved