Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернувся [PERSON] з заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є єдиною особою, яка здійснює сторонній догляд за своєю дружиною, [PERSON] , [INFO] , яка згідно акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 958519 від 12 грудня 2023 року є особою з інвалідністю ІІ групи. В обґрунтування заяви заявник вказав, що перебуває з 02 вересня 2014 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, заявник разом із сім`єю проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Дружина заявника [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, строк інвалідності встановлено до 01.01.2026. Вказує, що згідно заключення ЛКК № 26-0071 від 26.12.2023 [PERSON] , [INFO] , має діагноз: ішемічна хвороба серця, прогресуюча стенокардія, тому за станом здоров`я, необхіднісю планового лікування, та планового курсу реабілітації потребує постійного догляду зі сторони родичів. Догляд здійснює заявник. Згідно до консультативного висновку спеціаліста від 03.11.2023 [PERSON] рекомендовано плановий курс стаціонарного лікування до повної стабілізації загального стану організму з подальшим оглядом лікарської комісії щодо рекомендації згідно подальшої працездатності. Згідно висновку дослідження № 0-0042 від 03.11.2023 у [PERSON] виявлено патологію мітрального клапану та аорти, ознаки ішемічної хвороби серця та стенокардії. Відповідно до висновку дослідження № 3-0041 від 03.11.2023 (електрокардіографія) у [PERSON] виявлено ознаки ішемічної хвороби серця, стенокардії. Таким чином, у зв`язку з тяжкою хворобою дружини, заявник вимушений відмовитись від свого працевлаштування, оскільки здійснює постійний догляд за дружиною та займається її лікуванням. Станом на дату звернення до суду заявник має заощадження та транспортний засіб, що забезпечує дружині комфортне пересування під час відвідування медичних закладів. Вказує, що є фізично здоровим, працездатним, а тому має можливість утримувати власну дружину та здійснювати необхідний постійний сторонній догляд, оскільки остання має незадовільний стан здоров`я та щохвилини може потребувати допомоги у зв`язку з прогресуванням хвороби. Встановлення факту заявнику необхідно для того, щоб мати безпосередню можливість виїзду з дружиною та дитиною за кордон у Канаду з метою проживання та офіційного працевлаштування. Враховуючи викладене, а також те, що інших осіб, які б могли здійснювати постійний сторонній догляд за дружиною немає, заявник вимушений звернутись до суду із даною заявою. 26 лютого 2024 року ухвалою судді прийнято заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - [PERSON] , Управління соціального захисту населення Подільської районної в місті Києві державної адміністрації до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами окремого провадження. Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заяву про встановлення факту підтримав. Заінтересовані особи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В судовому засіданні встановлено, що 02 вересня 2014 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, актовий запис № 820. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] . З копії довідки управляючого групи будинків ЖК «Сирецькі Сади» ТОВ «Інвестбудгаличина» від 14 грудня 2023 року № 14/12-я вбачається, що [PERSON] , [INFO] , разом з дружиною [PERSON] , [INFO] , та донькою [PERSON] , [INFO] , проживають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується копією договору найму (оренди) нерухомого майна, укладеного 26 серпня 2023 року між [PERSON] та заявником, копією характеристики з місця проживання, виданої управляючим групи будинків ЖК «Сирецькі Сади» на ім`я [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико - соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 958519. Інвалідність встановлено до 01 січня 2026 року. В рекомендованих заходах щодо відновлення працездатності зазначено, що потребує стороннього догляду. Згідно заключення ЛКК № 26-0071 від 26 грудня 2023 року Медичного центру «Медсервіс», [PERSON] , [INFO] , має діагноз - ішемічна хвороба серця, прогресуюча стенокардія. У зв`язку зі станом здоров`я, плановим лікуванням, посиленим медикаментозним лікуванням та плановим курсом реабілітації потребує постійного догляду зі сторони родичів. Згідно консультативного висновку спеціаліста - лікаря кардіолога від 03 листопада 2023 року Медичного центру «Медсервіс», [PERSON] , [INFO] , виявлено ознаки ішемічної хвороби серця, стенокардії (ЕКГ № 3-0041 від 03.11.2023, ЕХО КГ № 3-0042 від 03.11.2023). Висновком про наявність порушення функції організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребується соціальної послуги з догляду а непрофесійній основі, виданим 26.12.2023 Медичним центром «Медсервіс», [PERSON] рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. З поданої заяви вбачається, що заявнику встановлення факту здійснення догляду за особою, що потребує постійного стороннього догляду, потрібно для виїзду із сім`єю за кордон України на постійне проживання до Канади з метою проживання та працевлаштування. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: 1) особами з інвалідністю I групи; 2) дітьми з інвалідністю; 3) громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; 4) невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; 5) дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Перелік зазначених тяжких захворювань, розладів, травм, станів дітей, яким не встановлено інвалідність, затверджує Кабінет Міністрів України. Відтак, вказаним законом встановлена вичерпна можливість надання соціальних послуги з догляду за особами, що потребують соціальні послуги. В той же час, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував, що [PERSON] , згідно ч. 6 ст. ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги», є особою, яка має інвалідність I групи, особою похилого віку з когнітивними порушеннями, або ж невиліковно хворою, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися, та відноситься до вказаного переліку. При цьому, згідно висновку про наявність порушення функції організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, виданого 26.12.2023 Медичним центром «Медсервіс», [PERSON] рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, жодним чином не стверджує, що [PERSON] є особою, яка згідно вказаної вище статті є отримувачем соціальних послуг, оскільки з нього не вбачається на якій підставі членами комісії було прийнято таке рішення, а також ними не зазначено, на підставі дослідження яких даних воно прийнято. А відтак, вказаний висновок не може бути прийнятий судом до уваги. Крім того, суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про соціальні послуги» визначено, що надавачами соціальних послуг, зокрема, є фізичні особи, які включені до розділу «Надавачі соціальних послуг» Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про соціальні послуги» надавачі соціальних послуг провадять свою діяльність відповідно до законодавства про соціальні послуги, на підставі установчих та інших документів, якими визначено перелік соціальних послуг та категорії осіб, яким надаються такі послуги, за умови забезпечення їх відповідності критеріям діяльності надавачів соціальних послуг, встановленим Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 6ст. 13 Законом України «Про соціальні послуги» для фізичних осіб, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього закону, передбачена можливість надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачем соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки, та є: особами з інвалідністю I групи; дітьми з інвалідністю; громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися; дітьми, яким не встановлено інвалідність, але які є хворими на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежні), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дітьми, які отримали тяжку травму, потребують трансплантації органа, потребують паліативної допомоги. Проте, для отримання відповідного статусу, надавач та отримувач соціальних послуг повинні бути включені до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг, незалежно від того, претендує надавач соціальної послуги на отримання компенсації від держави чи ні. Формування реєстру, відповідно до ч. 6 ст. 15 Закону України «Про соціальні послуги», здійснюється шляхом внесення до нього відповідної інформації уповноваженими органами системи надання соціальних послуг. Порядок формування, ведення та доступу до Реєстру надавачів та отримувачів соціальних послуг затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2021 року № 99. Тобто, законом визначено інший чіткий, позасудовий, порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка потребує постійного догляду. Так, чинне законодавство передбачає порядок встановлення факту постійного надання соціальних послуг (догляду). Положення ст. 19 Закону України «Про соціальні послуги» визначають, що підставою для розгляду питання надання соціальних послуг за рахунок бюджетних коштів є подання до відповідного структурного підрозділу з питань соціального захисту населення заяви особи або її законного представника про надання соціальних послуг; звернення, повідомлення інших осіб в інтересах осіб/сімей, які потребують соціальних послуг. Порядок подання заяви, звернення, повідомлення про надання соціальних послуг визначається Порядком організації надання соціальних послуг (ч. 4 ст. 19 цього Закону). Згідно з п. 25 Порядку організації надання соціальних послуг затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2020 року № 587 (далі - Порядок) для отримання соціальних послуг особа, яка потребує соціальних послуг, подає уповноваженому органу за своїм задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) заяву про надання соціальних послуг у письмовій або електронній формі, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики, разом з документами, зазначеними в пункті 28 цього Порядку. Перелік документів для призначення соціальних послуг встановлено п. 28 вищевказаного Порядку. Норми чинного законодавства не вимагають для призначення виплат особі, що здійснює догляд, встановлення в судовому порядку факту здійснення постійного догляду за особою похилого віку з когнітивними порушеннями або інвалідом. Необхідність такого догляду та сам факт його здійснення встановлюється уповноваженим органом на підставі поданих документів. З вказаного вбачається, що законодавство передбачає позасудовий порядок встановлення факту здійснення постійного догляду за особою, яка потребує такого догляду. Положеннями Закону України «Про соціальні послуги» та Порядку визначено, що обов`язковою передумовою встановлення юридичного факту догляду за особою, яка має інвалідність першої групи, є наявність постійного і безперервного догляду. При цьому, нездатність особи до самообслуговування передбачає постійну потребу особи в сторонній допомозі, а не час від часу, з одночасним оформленням такого догляду в органах соціального захисту населення. Отже, для встановлення факту постійного догляду за особою, заявник має довести, що він звертався до відповідних уповноважених органів системи надання соціальних послуг з заявою щодо оформлення такого догляду та набув статус надавача соціальних послуг. Наведене узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 6 березня 2019 року в справі № 566/732/16-ц. Крім цього, заявником у заяві про встановлення юридичного факту не зазначено, яке саме офіційне підтвердження такого догляду та в які державні органи необхідне встановлення факту. Натомість зазначено метою встановлення такого факту виїзд за межі території України, однак не наведено неможливості заявника виїзду за межі України без встановлення юридичного факту, про який він просить. Відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України, разом із заявою про встановлення факту заявник зобов`язаний надати докази про те, що він не може іншим шляхом, ніж судовий, довести вказаний факт, а судовий порядок встановлення такого факту є єдиним способом усунення перешкод у реалізації прав особи. У цьому випадку заявником не виконані вимоги ст. 318 ЦПК України. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених доказів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що фактично надання соціальних послуг у виді постійного догляду за особою з інвалідністю здійснюється в порядку встановленому чинним законодавством і оформлюється рішенням відповідного органу, а тому даний факт не може бути встановлений в судовому порядку. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту здійснення постійного догляду за [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed