Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВАЛІСТ», інтереси якого представляє- адвокат Косяк Н.В., звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості на суму 49 867,05 гривень, понесені судові витрати у розмірі 2 684,00 грн., сплачені витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 27.12.2018 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2022125725, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 2 909,70 грн. строком до 27.12.2020 р. зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0,00 % від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01 % річних. Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів - згідно графіку платежів. Підписанням кредитного договору позичальник заявила та гарантувала, зокрема, що ознайомлена з паспортом кредиту, отримала примірник кредитного договору з усіма додатками, в тому числі графік платежів, інформована про умови кредитування, в тому числі з умовами відповідальності, отримала послуги банку з видачі кредиту, надала згоду на відступлення права вимоги за кредитним договором. 17.12.2021р. ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВАЛІСТ» уклали договір факторингу № 16/12/21. Згідно реєстру боржників № 1 до договору факторингу, боржник станом на 16.12.2021р. має заборгованість по кредитному договору у розмірі 49 867,05 грн. з яких: 28 300,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою кредиту; 21 567,05 грн. - сума заборгованості за відсотками по кредиту. Таким чином, 16.12.2021р. до позивача перейшли права вимоги по кредитному договору № 2022125725 від 27.12.2018 р. у сумі 49 867,05 грн. 16.12.2021р. АТ «ОТП Банк» направив СМС повідомлення відповідачу про відступлення права вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «АВАЛІСТ». З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК Аваліст» за кредитним договором № 2022125725 від 27.12.2018 р. у розмірі 49 867,05 грн. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 січня 2024 року позовну заяву після усунення недоліків прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 19.03.2024 представником позивача засобами поштового зв`язку до суду подана заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої зазначено, що 16.12.2021 до позивача перейшли права вимоги по кредитному договору № 20221255725 від 27.12.2018 в сумі 49867,05 грн., з яких: 16585,22 грн. - сума заборгованості за основною сумою кредиту, 32681,.83 грн. -сума заборгованості за відсотками по кредиту, 600,00 грн. - сума нарахованого штрафу. Вказаний детальний розрахунок заборгованості не був переданий за договором факторингу № 16/12/21 від 16.12.2021 та був отриманий позивачем на запит. З моменту отримання права вимоги позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Представник позивача - адвокат Косюк Н.В. у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги, зазначила, що за умовами кредитного договору № 2022125725 від 27.12.2018 року відповідачу [PERSON] було надано кредит на споживчі цілі у розмірі 2909,75 грн. та відповідно до п.2 договору було відкрито відновлювальну кредитну лінію, яка є невід`ємною частиною договору. Відповідач була усвідомлена про умови договору. Відповідачці була виготовлена картка, на яку був початково встановлений кредитний ліміт у розмірі 10000 грн. Кредитну лінію відповідач почала використовувати з лютого 2019 року. Оскільки відповідачка активно користувалася кредитними коштами, в подальшому розмір кредитної лінії було збільшено, оскільки якщо клієнт має невелику заборгованість, банк має можливість збільшувати ліміт. Відповідачка активно користувалася кредитними коштами, знімала готівку, здійснювала оплату кредитною карткою в торгівельних мережах, а також поповнювала карту готівковими коштами. За період з 08.02.2019 року по 03.12.2021 року відповідачка використала кошти у розмірі 205460,23 грн., тоді як сплатила кошти у розмірі 188875,01 грн. На момент укладення договору факторингу заборгованість відповідача становила суму 49867,05 грн., відсотки та штраф були нараховані первісним кредитором. На момент подання позову інформація щодо нового розрахунку заборгованості позивачу не була відома. З відповідачем намагалися зв`язатися в телефонному режимі, однак це не вдалося. З моменту укладення договору факторингу відповідач не сплачувала заборгованість ні первісному кредитору, ні позивачу. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити, також стягнути з відповідача понесені судові витрати. Не заперечувала щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про місце, день та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем проживання, вказаним в позовній заяві та шляхом розміщення оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме на сайті Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву не подала, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача не надходило. Враховуючи наведене, зі згоди сторони позивача, згідно ухвали суду від 09.04.2024 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, яка занесена до протоколу судового засідання, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.12.2018 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 2022125725, за яким банк надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 2 909,70 грн. строком до 27.12.2020 р. зі сплатою щомісячної комісії за управління кредитом - 0,00 % від суми кредиту та сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 0,01 % річних. Також відповідно до п.2 договору відповідачу було відкрито відновлювальну кредитну лінію, яка є невід`ємною частиною договору, строком на 36 місяців (з правом пролонгації) зі сплатою процентної ставки у розмірі 0,01 % річних, що діє протягом пільгового періоду до 55 днів, та 5% в місяць - процентна ставка, що діє після закінчення пільгового періоду.Повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати відповідачем ануїтетних платежів згідно графіка платежів (п.1.3 кредитного договору) (а.с.5). Відповідач власноручно підписала кредитний договір № 2022125725 від 27.12.2018 та додатки до даного договору, а саме: Додаток №1 до кредитного договору № 2022125725 від 27.12.2018, графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту з реквізитами для погашення заборгованості по кредиту та заборгованості по кредитній лінії ( а.с. 7-8). Відповідач також підписала паспорт споживчого кредиту (інформація яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит ( а.с. 6). Позивач зазначає, що всі основні умови кредитування доведені відповідачу, про що свідчить її власноручний підпис у кредитному договорі та додатках до договору. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредитні кошти в сумі 2909,70 грн відповідно до умов договору, та можливість користуватися кредитними коштами відновлювальної кредитної лінії, що підтверджується звіт- рахунком за кредитним договором № 2022125725 (а.с.14, 42-63), видатковими накладними, копією договору купівлі-продажу, рахунком-фактурою (а.с.9-13), а відповідач користувалась наданими коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 2022125725 та випискою по особовому рахунку [PERSON] , наданою АТ "ОТП Банк" за період з 27.12.2018 по 16.12.2021 (а.с. 64-88). З виписки по особовому рахунку вбачається, що відповідачка активно користувалася кредитними коштами: знімала готівку, здійснювала оплату кредитною карткою в торгівельних мережах, а також поповнювала карту готівковими коштами. 16.12.2021 між АТ "ОТП Банк" та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВАЛІСТ» укладений договір факторингу № 16/12/21 (а.с. 15-20). Умовами договору факторингу встановлено відступлення права вимоги № 16/12/2021 від 16.12.2021, оформленого між АТ "ОТП Банк" (первісний кредитор) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВАЛІСТ» (новий кредитор), згідно якого первісний кредитор передав новому кредитору всі права первісного кредитора за Кредитним договором в повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення прав вимоги, включаючи, але не обмежуючи право вимоги повернення отриманих коштів, право вимоги отримання нарахованих та несплачених процентів в розмірі, передбаченому кредитним договором № 2022125725 від 27.12.2018. Відповідно до п.1.1 Клієнт Договору факторингу (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитним договором, укладеним між клієнтом і боржником, в розмірі Портфеля заборгованості . Відповідно п.8.1 Договору факторингу всю документацію, крім довідок про рух коштів по рахунку (виписки по рахунку Боржника) та Детальних розрахунків заборгованості по кредитному договору на дату укладення договору Факторингу, щодо Боржників, яких включено до Реєстру Боржників №1 (додаток№1), вказаних в Акті приймання- передачі Права Вимоги до Боржників та за якими сума загального боргу вказана у Реєстрі Боржників №1 (Додаток№1), як «сума загального боргу в гривні» складає більш ніж 2000 грн (дві тисячі гривень), Клієнт зобов`язаний передати Фактору протягом 8(восьми) місяців з моменту передачі вищевказаного реєстру боржників. Відповідно п.8.1.1 Договору факторингу, факт здійснення між Сторонами приймання-передачі Документації підтверджується Актом прийому-передачі Додаток №4 до цього договору), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної із сторін. Відповідно п.8.3 Договору факторингу, сторони визначили порядок передачі Клієнтом Реєстру Боржників Фактору. 16.12.2021 був складений і підписаний акт приймання-передачі реєстру Боржників по договору Факторингу, згідно з яким АТ "ОТП Банк" передав, а ТОВ «ФК «АВАЛІСТ» прийняло згідно з вимогами п.8.3. договору факторингу від 16.12.2021 №16/12/21 реєстр боржників №1 (а.с. 21-22), що підписано сторонами електронним підписом, що підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого підпису (а.с. 20). Позивач доводить що до ТОВ «ФК «АВАЛІСТ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2022125725 від 27.12.2018. З реєстру боржників №1 до договору факторингу №16/12/21 від 16 грудня 2021 року вбачається, що позивачу було передано право вимоги до відповідача в загальному розмірі 49867,05 грн., що складається з боргу за основною сумою кредиту в розмірі 28300,00 грн., боргу за процентами по кредиту в розмірі 21567,05 грн. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 27.12.2018 № 2022125725 станом на 16.12.2021, який наданий первісним кредитором АТ «ОТП БАНК» на запит позивача від 25.12.2023, заборгованість відповідача [PERSON] становить 49867,05 грн., з яких: 16585,22 грн. - сума заборгованості за основною сумою кредиту, 32681,83 грн. - сума заборгованості за відсотками по кредиту, 600 грн. - сума нарахованого штрафу (а.с. 88). Оскільки відповідач допустила порушення прийнятих на себе зобов`язань позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду. З огляду на те, що відповідачем не надано суду жодних доказів на спростовання вказаного розрахунку, суд, приймає вказаний розрахунок позивача як належний та допустимий доказ. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як передбачено ч.1ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України та ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правовідносини між сторонами склалися у зв`язку з підписанням відповідачем кредитного договору № 2022125725 від 27 грудня 2018 року. Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за цим договором. Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, а також факт укладення договору на умовах зазначених позивачем. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. За приписами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, підписання кредитного договору свідчить про те, що відповідачу [PERSON] всі умови цілком зрозумілі та своїм підписом остання письмово підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні цього договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Судом встановлено, що за умовами договору сторонами було погоджено тип кредиту, суму кредиту, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту. Відповідач [PERSON] власноручним підписом підтвердила, що отримала та ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови договору, у тому числі ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. У частині 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. За змістом ч. 4 ст. 263 ЦПК України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Матеріали справи не містять доказів належного виконання кредитного зобов`язання відповідачем [PERSON] як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача, а тому суд приходить висновку щодо належності позивача у справі та стягнення боргу саме на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АВАЛІСТ», як нового кредитора. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним договором за № 2022125725 від 27.12.2018, відповідачем порушено умови Кредитного договору, у зв`язку з чим виник борг в розмірі 49867,05 грн., з яких: 16585,22 грн. - сума заборгованості за основною сумою кредиту, 32681,83 грн. - сума заборгованості за відсотками по кредиту, 600 грн. - сума нарахованого штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Аналіз договору факторингу №16/12/21 від 16 грудня 2021 року, акту приймання-передачі реєстру боржників №1 до цього договору та реєстру боржників №1 до договору факторингу №16/12/21 від 16 грудня 2021 року свідчить про те, що ТОВ «ФК «АВАЛІСТ» у встановленому порядку набуло прав та обов`язків кредитодавця за кредитним договором № 2022125725 від 27.12.2018 року, укладеним відповідачем з АТ «ОТП Банк». У матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] добровільно погасила борг за вказаним договором. На час розгляду справи судом, відповідач заборгованість перед позивачем не сплатила та відповідних доказів до суду не подала. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит. Враховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, розрахунок вимог є арифметично вірним та таким, що ґрунтується на умовах договору та чинного законодавства, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Вирішуючи клопотання представника позивача адвоката Косяка Н.В. про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. У позовній заяві представником позивача наведений попередній розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу. У розрахунку наведеному у тексті позовної заяви вказана загальна вартість витрат у сумі 5 000,00 грн. До цієї заяви стороною позивача долучені: витяг з договору про надання правової допомоги № 07/23 від 14.02.2023, копія акта прийому-передачі послуг № 2032080006 до Договору про надання правової допомоги №07/23 від 14.02.2023 та платіжна інструкція № 154 від 09.06.2023 про здійснення переказу коштів у розмірі 5 000,00 грн. на рахунок Адвокатське Бюро «Наталії Косяк». Між ТОВ «ФК`АВАЛІСТ» та адвокатом Косяк Н.В. 14.02.2023 року укладений договір №07/23 про надання правничої допомоги. За умовами цього договору виконавцю надається право на вчинення від імені клієнта дій та представництво інтересів клієнта в судах, у всіх інстанціях. Клієнт доручає виступати юридичним радником клієнта та надавати правову допомогу. Клієнт на умовах і в порядку, що визначені договором, зобов`язується оплатити надання правової допомоги. У договорі вказано, що оплата послуг (гонорару) проводиться шляхом 100 відсотків оплати за кожну окрему судову справу в розмірі 5000 грн. за першу інстанцію (а.с. 25). На підставі договору ТОВ «Фінансова компанія «АВАЛІІСТ» 07.06.2023 видано ордер на надання правової (правничої) допомоги адвокату Косяк Н.В. (а.с. 28). Відповідно до акту виконаних робіт (послуг) від 07.06.2023 за цим договором загальна сума витрат на правничу допомогу становить 5000,00 грн, початок фактичного надання правничої допомоги - 01.06.2023 року. Згідно з актом адвокатом виконано такі роботи: ознайомлено з матеріалами справи в тому числі доказами в тому числі наданих клієнтом (1 година), формування правової позиції Клієнта щодо позовної заяви про стягнення заборгованості (1 година), складання позовної заяви про стягнення заборгованості (3 години), формування пакету документів та виготовлення копій для позовної заяви про стягнення заборгованості (2 години). Загальний розмір вартості наданої професійної правничої допомоги визначений сторонами у сумі 5000,00 грн. (а.с. 29). На підтвердження оплати послуг адвоката Косяк Н.В. надана платіжна інструкція № 154 від 09.06.2023 про здійснення переказу коштів у розмірі 5 000,00 грн, вказану суму отримало Адвокатське Бюро «Наталії Косяк» (а.с.30). Призначення платежу: за надання правничої допомоги згідно акта №203208006 від 07.06.2023 без ПДВ. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до переконання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності. У зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2684,00 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved