Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

В грудні 2022р. позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: 1) стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за: - кредитним договором № 23766-03/2021 від 29 березня 2021р. (далі по тексту - кредитний договір 1) у розмірі 6925,0 грн.; - договором позики № 1965598 від 08 квітня 2021р. (далі по тексту - кредитний договір 2) у розмірі 16017,01 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 березня 2021р. між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» було укладено кредитний договір 1, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті у розмірі 5000,0 грн. у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника, емітовану банком України; строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 182,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,5 % на добу, та пільговою відсотковою ставкою 0,01 % на добу протягом семи днів з моменту надання кредиту. 30 листопада 2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 30112021-1, у відповідності до умов якого первісний кредитор передав за плату належні йому прав вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором 1, укладеним з відповідачем. 08 квітня 2021р. між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір 2, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 8000,0 грн., строком на 64 дні, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,6 % за добу. 14 червня 2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 2. Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами 1, 2 належним чином не виконує, щомісячні платежі за кредитними договорами 1, 2 і в термін, встановлений умовами кредитних договорів, не здійснює, решта заборгованості не повертається, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом про стягнення сум заборгованості за кредитними договорами. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 лютого 2023р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2023р. позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задоволено. 31 травня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що позивачем невірно розраховано суму заборгованості за відсотками за користування кредитами, оскільки не враховані терміни на які видавалися кредити, при цьому на думку сторони відповідача, позивачем не надано до суду належні і допустимі докази отримання відповідачем кредитних коштів. 08 червня 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій сторона позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що розрахунок заборгованості здійснено вірно, оскільки за кредитним договором 1 між сторонами було укладено додаткову угоду, якою строк надання кредиту було продовжено, умовами кредитного договору 2, визначено, що сторона боржника сплачує відсотки за користування кредитом за весь час користування кредитом. 21 серпня 2023р. на адресу суду надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023р. скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023р. та призначено справу до розгляду по суті. 14 грудня 2023р. на адресу суду надійшов відзив на позов, який за змістом є аналогічним відзиву на позов, який надійшов на адресу суду 31 травня 2023р. 19 грудня 2023р. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, яка за змістом є аналогічною відповіді на відзив, яка надійшла на адресу суду 08 червня 2023р. 03 січня 2024р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що позивачем неправомірно нараховані відсотки за користування кредитними коштами; не надані належні і допустимі докази отримання відповідачем кредитних коштів за кредитними договорами 1, 2 та набуття саме позивачем права вимоги до відповідача за цими кредитними договорами. В судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомили; своїх представників до суду не направили. Сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність свого представника. В силу положень ст. ст. 211, 223 ЦПК України, суд вважає, за можливе продовжити розгляд справи у відсутність сторін. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що: - 29 березня 2021р. між відповідачем та ТОВ «Інвеструм» було укладено кредитний договір 1, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит у національній валюті у розмірі 5000,0 грн. у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на карту позичальника, емітовану банком України; строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 182,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 0,5 % на добу, та пільговою відсотковою ставкою 0,01 % на добу протягом семи днів з моменту надання кредиту. 27 квітня 2021р. відповідачем було подано заявку про продовження строку дії кредитного договору 1 (пролонгацію договору). 27 квітня 2021р. між відповідачем та ТОВ «Інвеструм» було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору 1, відповідно до п. 1 якої сторони погодили продовжити строк дії договору на термін 30 днів, тобто до 27 травня 2021р. Згідно п. 2 цієї додаткової угоди, у зв`язку з продовженням строку дії договору, клієнт (позичальник) зобов`язується здійснити повернення кредиту відповідно до умов зміненого Графіка розрахунків: термін кредиту - 30 днів; сума кредиту - 5000,0 грн.; фіксована процентна ставка - 2,5 %; сума відсотків за користування кредитом - 3750,0 грн. - 30 листопада 2021р. між ТОВ «Інвеструм» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 30112021-1, у відповідності до умов якого первісний кредитор передав за плату належні йому прав вимоги, а ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» прийняв право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем; - 08 квітня 2021р. між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено кредитний договір 2, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 8000,0 грн., строком на 64 дні, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,6 % за добу. - 14 червня 2021р. між ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «1 безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором 2. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитними договорами 1, 2, сума заборгованості відповідача за кредитними договорами 1, 2 становить - 22942,01 грн.: 1) за кредитним договором 1 - 6925,0 грн.: 5000,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 1925,0 грн. - сума заборгованості за відсотками; 2) за кредитним договором 2 - 16017,01 грн.: 6624,21 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 9392,8 грн. - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). У силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020р. № 127/33824/19. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Вказані висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 ЦК України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018р. у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018р. у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020р. у справі № 912/1120/16. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлено не виконання позивачем своїх зобов`язань за кредитними договорами 1, 2, а тому заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на корись позивача підлягає стягненню: - за кредитним договором 1- 6925,0 грн.: 5000,0 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 1925,0 грн. - сума заборгованості за відсотками; - за кредитним договором 2 - 14816,21 грн.: 6624,21 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 8192,0 грн. - сума заборгованості за відсотками, за термін, на який надавався кредит (164 дні, виходячи з відсоткової ставки визначеної умовами кредитного договору 2). Доводи відповідача, що стороною позивача не підтверджено належними і допустимими доказами факт укладення між сторонами кредитних договорів 1, 2, отримання відповідачем кредитних коштів, і набуття позивачем право вимоги за цими кредитними договорами не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді, та спростовуються належними і допустимими доказами наданими стороною позивача. В свою чергу суд вважає, що позивачем вірно було розраховано суму заборгованості за кредитним договором 1, враховуючи укладення між кредитором та позичальником додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 1. Разом з тим, при здійснені розрахунку заборгованості за кредитним договором 2, позивачем не були враховані вище зазначені правові позиції Верховного Суду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2481,0 грн.

Outcome: partial