Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Суть питання, що вирішуються рішенням. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа яка не заявляє вимог на предмет спору Чернівецька міська рада про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що на підставі ордеру від 18 липня 1991 року йому та члена його сім`ї було надано право на зайняття житлової площі в квартирі [ADDRESS] , вказує, що він зареєстрований у вказаній квартирі і проживає, а його колишня дружина [PERSON] з 2021 року не проживає у вказаній квартирі, комунальні послуги не сплачує, натомість проживає без реєстрації в іншій квартирі що належить їй на праві власності. Враховуючи те, що [PERSON] у квартирі з 2021 року фактично не проживає, має інше житло для проживання, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі ст.\~71, 72 ЖК України, у зв`язку з її довготривалою відсутністю понад шість місяців поспіль у квартирі без поважних причин. Рух справи. 01.09.2023 року відкрито позовне провадження у справі. 15.11.2023 року від представника відповідача адвоката Кравчука Д.В. надійшов відзив на позовну заяву, який прийнятий та долучений до матеріалів справи. Доводи учасників справи. [PERSON] та представник останнього адвокат Ткачук О.С. позов підтримали з підстав зазначених в останньому. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, в її інтересах представник адвокат Кравчук Д.В. підтримав викладене у відзиві на позовну заяву та зазначив, що відповідачка [PERSON] з поважних причин відсутня у спірному житловому приміщенні її відсутність є тимчасовою, обумовлена поважними причинами, а тому за його довірителькою зберігається право користування квартирою. Представник третьої особи надав до суду заяву у якій просить провести розгляд вказаної справи у відсутності уповноваженого представника. Встановлені судом обставини. [PERSON] та його сім`ї, у складі 3 осіб: [PERSON] (дружина) та [PERSON] (сину), 18.07.1991 року видано ордер № 81 на право зайняття житлового приміщення, яке складається з однієї кімнати в [ADDRESS] , житловою площею 24,2 м.кв (а.с. 6). Згідно довідки про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку № 55178 від 18.07.2023 року виданого Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до архівного витягу від 18.04.2023 року № 58 з рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Чернівці ради Чернівецької області від 22.11.2006 № 172/11 [PERSON] на сім`ю, у складі трьох осіб, відкрито особові рахунки на однокімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 24, 2 кв.м.(а.с 7). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.09.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8). Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким він керувався. Статтею 47 Конституції України\~держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 1\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі\~ ст. 61 ЖК України, користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на житлове приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до\~ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначено в п. 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (зокрема постанова ВС від 18.01.2023 у справі № 442/810/22, провадження № 61-8377св22). Отже в матеріалах справи наявні судові рішення, які розглядалися Шевченківським районним судом м. Чернівці, а саме: адміністративні справи: №2-а-241/12 за адміністративним позовом [PERSON] , відповідач: Чернівецька міська рада, третя особа: прокуратура м. Чернівці, суть спору про скасування рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, рішення у якій ухвалено 16.10.2012 року; №2-а-323/12 за адміністративним позовом прокурора м. Чернівці, позивач: [PERSON] , відповідач: Виконавчий комітет Чернівецької міської ради, третя особа: [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про скасування рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, рішення у якій ухвалено 06.12.2012 року, залишене без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 27.02.2013 року. Постановами Шевченківського районного суду м. Чернівці у зазначених адміністративних справах встановлено обставини (факти), які в силу ст. 82 ЦПК України мають преюдиціальне значення для цивільної справи №727/9089/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Чернівецька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, тобто обставини, що встановлені даними судовими рішеннями не підлягають додатковому доказуванню, так як у зазначених справах приймають участь ті самі особи, а саме [PERSON] та [PERSON] Шевченківським районним судом м. Чернівці встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №108/4 від 28 лютого 2012 року зараховано на баланс житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Чернівці приміщення в будинку [ADDRESS] загальною площею 31,20 кв.м., житловою площею 11,20 кв.м., первісною вартістю 3360 грн., балансовою вартістю 2982 грн., які відновлено [PERSON] під житло і можуть використовуватися в якості житла. Присвоєно цій квартирі [ADDRESS] , яка складається з коридору 17- А-1 площею 2,70 кв.м., кухні 17-А-2 площею 14,30 кв.м., житлової кімнати 17-а-З площею 11,20 кв.м., санвузла 17-А-4 площею 2,30 кв.м. і балкону площею 0,70 кв.м. Відновлення під житло проведено згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради від 19.02.02 за № 120/4 та протоколу № 11 від 07.12.05 засідання профспілкового комітету №12 ДП МО України «Чернівецький металообробний завод» і можуть використовуватися в якості житла. Як встановлено в судовому засіданні сім`я [PERSON] в складі 4 осіб ( [PERSON] - чоловік, [PERSON] колишня дружина, [PERSON] син, [PERSON] - мати [PERSON] ) зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] , яка перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Чернівці. Згідно з інвентарною справою Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації загальна площа квартири [ADDRESS] складає 59,5 кв.м., житлова 24,2 кв.м. Приміщення, які були виділені [PERSON] , входять в склад квартири [ADDRESS] . цього ж будинку і ними, крім останнього, мають право користуватися й інші колишні члени його сім`ї, зокрема [PERSON] та третя особа [PERSON] . Відновлення під житло додаткових приміщень до квартири [ADDRESS] проведено за рахунок нежитлових приміщень третього поверху житлового будинку [ADDRESS] . Відновлені під житло приміщення загальною площею 31,2 м2, житловою площею 11,2м2, [ADDRESS] , складаються з коридору 17-А-1 площею 2,70 м2, кухні 17-А-2 площею 14,30 м2, житлової кімнати 17-а-З площею 11,20 м2, санвузла 17-А-4 площею 2,3 м2 і балкону площею 0,70 м2 є ізольованими від інших приміщень квартири [ADDRESS] , мають окремі прилади обліку (лічильники електроенергії, води та газу). Таким чином, позивач [PERSON] фактично проживає і користується однокімнатною ізольованою відокремленою квартирою, яка юридично є частиною квартири [ADDRESS] . Ізольоване житлове приміщення яким користується позивач [PERSON] має окремий вхід. Житлове приміщення яким користується, [PERSON] , та члени сім`ї: син [PERSON] , онук [PERSON] , онука [PERSON] , є ізольованим від житлового приміщення позивача, складається з однієї житлової кімнати, кухні, санвузла та коридора. Відповідач [PERSON] не має вільного доступу до житлового приміщення яким користується, [PERSON] , а остання з членами своєї сім`ї не маю вільного доступу до житлового приміщення яким користується позивач [PERSON] . Згідно ч.5\~ст.82 ЦПК України\~обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Щодо своєї відсутності в житловому приміщенні відповідачка у поданому відзиві на позовну заяву вказувала, що до початку зброєної агресії рф проти України вона постійно проживала у квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з вище вказаними обставинами було вирішено, що малолітніх дітей потрібно вивезти за межі України до того часу як завершаться бойові дії та обстріли території України. Вказані пояснення відповідача підтверджуються відмітками про перетин державного кордону України у паспортах громадян України для виїзду за кордон малололітніх онуків та самої відповідачки [PERSON] (а.с. 64-69). Разом з тим, згідно показів свідків [PERSON] , та [PERSON] , які були допитані в судових засідання, останні підтвердили, що відповідачка [PERSON] дійсно виїджала за кордон у зв`язку з початком повномасштабної війни рф проти України для догляду за онуками, також зазначали, що в певний період часу 2023 року відповідачка приїздила в Україну та перебувала за місцем своєї реєстрації. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні понад 6 місяців та поважність причин такої відсутності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.05.2021 у справі № 759/19579/17. У постанові ВС від 14.06.2022 у справі № 161/20415/19 суд зробив висновки, що підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення. У позовній заяві [PERSON] вказує про те, що: «вже тривалий час, а саме з 2021 року моя колишня дружина [PERSON] у вищезазначеній квартирі [ADDRESS] не проживає та комунальні платежі не сплачує, натомість проживає без реєстрації у належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] . Вищезазначене підтверджується актом №125 від 25.05.2023 року, затвердженим директором ПП «Регіон Центр», складеним за участі голови дільничного комітету - [PERSON] та членами комісії - [PERSON] і [PERSON] , а також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме манно про наявність у [PERSON] на праві власності квартири [ADDRESS] загальною площею 63 м.кв., в тому числі житловою 39,1 м.кв. Суд вважає неспроможними доводи позивача про наявність у відповідача іншого житла для проживання, оскільки суд враховує, що відповідно до положення ч. 6\~ст. 29 ЦК України\~надається право фізичній особі мати кілька місць проживання. Таким чином, наявність у особи інших місць проживання не є підставою для позбавлення її права користування одним із житловим приміщень, набутого нею згідно вимог закону. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод , яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі PowellandRayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі,захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] , не втратила інтересу до квартири, її відсутність в житловому приміщенні пов`язана із поважними причинами, місце реєстрації [PERSON] , в добровільному порядку не змінювала, а тому відсутні підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed