Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 29.01.2024 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №2264080 в розмірі 44710,00 грн, за кредитним договором №408163480 в розмірі 87185,59 грн, що разом становить 131895,59 грн та витрати з оплати судового збору. В обґрунтування вимог вказано, що 19.08.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2264080, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п. 11 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Крім того, 29.09.2020 між ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений кредитний договір №408163480, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який відповідно до п. 5 кредитного договору має юридичну силу як і власноручно відтворений підпис. Позивач вказує, що згідно з умовами кредитних договорів кредитори свої зобов`язання за договорами виконали, надавши відповідачу в користування кредитні кошти. В позові позивач посилається на те, що сторони в кредитних договорах узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення цих договорів на відповідних умовах шляхом підписання договорів в електронному вигляді. В свою чергу відповідач умови кредитних договорів не виконав, отримані кредитні кошти в установлений графіком строк не повернув, допустив неналежне виконання грошових зобов`язань з повернення кредитних коштів, внаслідок чого за кредитними договорами утворилась заборгованість. 19.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» укладений договір факторингу №19072023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до відповідача в сумі 44710,00 грн. В позовній заяві позивач також посилається на те, що право вимоги до відповідача за кредитним договором №408163480 в сумі 87185,59 грн перейшло до нього на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., укладеного між ТОВ « Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», Додаткової угоди до нього та на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 р., який був укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем у справі - ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів». Посилаючись на ст. ст. 512, 514 ЦК України позивач вважає, що в належний спосіб до нього перейшли права вимоги до відповідача за зазначеними договорами в сумі 131895,59 грн, яку просить стягнути на свою користь. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 26.02.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задоволити, проти заочного розгляду справи не заперечував (на звороті а.с. 6). Відповідач в судове засідання 09.04.2024 р не з`явився, копія ухвали суду про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з додатками направлялись за зареєстрованим місцем проживання відповідача (а.с. 67), згідно трекінгу Укрпошти про відстеження поштового відправлення останнє не вручене адресату, повернуто за зворотньою адресою з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 71-72). Будь-яких заяв по суті спору не надходило. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивач скористався своїм правом і подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідач про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, в установлений строк відзив на позов не подав, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст. 259 ЦПК України складення повного тексту судового рішення відкладено до 10 днів. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. В статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею Положеннями\~статті 12 Закону України "Про електронну комерцію"\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація, в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 частини 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно частини 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №2264080 від 19.08.2021 року. Судом встановлено, що 19.08.2021 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2264080, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 15\~000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків у розмірі 693,50,00% річних від суми кредиту з розрахунку 1,90% в день на умовах акційного пільгового періоду, протягом якого розмір відсотків становить 0,38 % в день, дія якого неодноразово була пролонгована шляхом укладання додаткових договорів, востаннє 17.10.2021 р (а.с.18-25). Отже, на підставі ст.ст. 626, 627,638, 639, 1054 ЦК України, положень Закону України "Про електронну комерцію", Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд дійшов висновку, що між сторонами в належній формі укладений кредитний договір, підписання умов якого здійснено в електронній формі шляхом накладення електронного цифрового підпису, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року в справі № 524/5556/19. Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.12.2023 року заборгованість за кредитним договором №2264080 від 19.08.2021 р. становить 44710,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 15000, 00 грн та заборгованість за відсотками 29710,00 грн (а.с. 31). 19.07.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19072023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до відповідача в сумі 44710,00 грн, що підтверджується змістом самого договору та Витягу з Реєстру боржників до даного Договору (а.с. 26-30). Частиною 1 статті 512\~ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514\~цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням\~викладеного,\~на підставі\~ст.ст.\~512,\~514\~ЦК України,\~до ТОВ\~«Фінансова компанія\~"Європейська\~агенція з\~повернення боргів»\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~за кредитним\~договором №2264080\~від 19.08.2021\~р.\~ За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №2264080 від 19.08.2021 в розмірі 44710,00\~грнє обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №408163480 від 29.09.2021 р. 29.09.2021\~р.\~між ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~та [PERSON] \~укладений договір\~кредитної лінії\~№408163480,\~який підписаний\~електронним підписом\~позичальника,\~відтворений шляхом\~використання позичальником\~одноразового ідентифікатора,згідно\~з яким\~позикодавець надав\~відповідачу кредит\~без конкретної\~споживчої мети\~ на\~суму 22000,00\~грн,\~строком на\~30\~днів від\~дати отримання\~кредиту,\~за дисконтною процентною ставкою 3,65 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом (а.с. 37-41). Згідно розрахунку заборгованості станом на 06.03.2023 року заборгованість за кредитним договором №408163480 від 29.09.2021 р становить 87185,59 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 21202,60 грн та заборгованість за відсотками 65982,99 грн (а.с. 49). Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №408163480 від 29.09.2021 р, позивач посилається на те, що право вимоги за ним до нього перейшло на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 р., укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», та на підставі договору факторингу №20102022 від 20.10.2022 р., який був укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та позивачем у справі - ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів». За статею\~1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Дослідивши надані позивачем докази в обгрунтування позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджується перехід права вимоги за кредитним договором №408163480 від 29.09.2021 р. від ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», а відтак і до позивача. Так, позивач долучив до позовної заяви фотокопію Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», відповідно до умов якого наявне право вимоги від Клієнта (ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога») до Фактора (ТОВ «Таліон Плюс») переходить з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку (на звороті а.с.43). Зі змісту п.1.5 Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 вбачається, що «Реєстр права вимог»- означає перелік Прав вимог до Боржників, що відступається за цим Договором. Разом з тим, до позовної заяви позивачем не долучений сам договір факторингу№28/1118-01 від 28.11.2018, як і не долучений Реєстр прав вимоги, згідно якого до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло право вимоги за кредитним договором №408163480 від 29.09.2021 р, боржником за яким є [PERSON] . Крім того, суд звертає увагу, що Договір факторингу №28/1118-01, на який посилається позивач, був укладений 28.11.2018 року, Додаткова угоди № 26 укладена 31.12.2020, тобто набагато раніше, ніж кредитний договір №408163480 від 29.09.2021, а відтак право вимоги за ним не могло перейти до ТОВ «Таліон Плюс» без складання та підписання відповідного Реєстру прав вимоги, який повинен бути додатком до даного договору. Також суд вважає за необхідне зазначити, що фотокопія Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, взагалі не може вважатись належним доказом в розумінні вимог ст.ст. 81, 95 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. До позовної заяви позивач долучив фотокопію Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, яка взагалі ніким не засвідчена, а відтак суд не може посилатись на неї як на належний доказ, який може підверджувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що всі інші копії документів, які долучені до справи, окрім фотокопії Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, засвідчені представником позивача [PERSON] в порядку, який визначений ст. 95 ЦПК України. Однією з засад цивільного судочинства є його диспозитивність. Так, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2, 8 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В силу приписів ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Отже, на підставі доказів, які надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог в цій частині, суд дійшов переконання, що позивачем не доведено перехід права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». Клопотань про витребування інших доказів відповідно до положень ст.ст. 83,84 ЦПК України, позивач, що є його правом, до суду не подавав. Беручи до уваги те, що матеріалами справи не підтверджується перехід права вимоги за кредитним договором №408163480 від 29.09.2021 до ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога», суд не надає оцінку та відхиляє як доказ укладений 20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №20102022 про перехід права вимоги за зазначеним кредитним договором до останнього і вважає, що він немає правового значення для вирішення даного спору, оскільки дослідженими доказами не підтверджується право ТОВ «Таліон Плюс» на передачу таких вимог. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №408163480 від 29.09.2021 задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність грошової вимоги до [PERSON] . V. Розподіл судових витрат На підставі\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки судом позов задоволений частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1026,50 грн.

Outcome: approved