Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просить винести рішення, згідно якого розірвати шлюб, укладений між ними 04.08.2020, визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] , виділити автомобіль відповідачу, стягнути з останнього на її користь грошову компенсацію за частку вартості автомобіля в розмірі 103143 грн 50 коп. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вони з відповідачем з 04.08.2020 перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому дітей не мають. Сімейні стосунки не склалися, вони мають різні погляди на сімейне життя, мешкають окремо, сім`я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер. За час шлюбу ними придбано автомобіль Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем та який неможливо поділити технічно без втрати його цільового призначення, у зв`язку з чим вона звернулась до суду. Під час підготовки позову стало відомо, що 21.02.2024 відбулась перереєстрація транспортного засобу із укладанням договору купівлі-продажу через електронні сервіси та зовнішні ресурси, в результаті чого, як зазначено у Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, власників цього транспортного засобу стало двоє. Тобто відповідач без згоди позивача розпорядився майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У приватній розмові відповідач підтвердив позивачу, що продав автомобіль. Враховуючи те, що автомобіль є неподільною власністю, вона вважає за необхідне залишити його за відповідачем та отримати від останнього компенсацію за частину автомобіля, яка складає 103143,50 грн. Ухвалою від 07.03.2024 справа прийнята до розгляду та провадження у ній відкрито. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити та надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу, щодо стягнення з нього грошової компенсації за половину вартості автомобіля зазначив, що придбав його за власні кошти. Вислухавши позивача та його представника, відповідача, оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю, як такі, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що 04.08.2020 відділом ДРАЦС по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків) між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , про що складено відповідний актовий запис за № 179. У даному шлюбі сторони дітей не мають. Спільне життя між позивачем та відповідачем в результаті різних поглядів на сімейне життя не склалося, кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та мешкають окремо, у зв`язку з чим сім`я розпалася остаточно та примирення між ними неможливе, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим шлюб підлягає розірванню. За час перебування сторін у шлюбі - 08 грудня 2021 року сторонами набуто право власності на транспортний засіб Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер [NUMBER] , який зареєстрований за відповідачем [PERSON] . Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 27.02.2024, власників транспортного засобу Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер [NUMBER] , стало двоє. Дата останньої реєстрації ТЗ - 21.02.2024, місце проведення останньої реєстрації - ТСЦ 3245. Як встановлено судовим розглядом та не заперечувалося сторонами по справі позивачу не було відомо про відчуження відповідачем 08.12.2021 транспортного засобу та відповідно згода позивача на відчуження спірного автомобіля не надавалася. За правилами статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24травня 2017 року у справі №6-843цс17. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно зі статтею 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до положень частини 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положеннями статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. За правилами статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Судом встановлено, що транспортний засіб - автомобіль марки Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, державний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , придбаний подружжям під час шлюбу, отже, цей автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і презумпція віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя відповідачем не спростована, як і не доведено, що автомобіль придбаний за власний кошт відповідача. Ринкова вартість автомобіля марки Renault Megane Scenic, 2007 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1598 см?, колір чорний, визначена за допомогою онлайн калькулятора розрахунку вартості автомобіля, розташованого на сайті AUTO.RIA, та станом на лютий 2024 року становить 5381 долар США. Станом на дату укладення відповідачем договору купівлі-продажу автомобіля - 21.02.2024, курс НБУ гривні становив 38,3361 грн за 1 долар США. Тож вартість автомобіля становила 206287 грн (5381 х 383361). Відповідно, частки позивача становить 103143,50 грн. Встановивши, що відчуження відповідачем спірного рухомого майна, відбулося після припинення фактичних шлюбних стосунків сторін, без повідомлення про це позивача та без отримання згоди останньої, як співвласника майна, суд за встановлених у справі обставин та відсутності належних та допустимих доказів, які підтверджують дійсну вартість спірного майна, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача компенсації вартості частки спільного майна на користь позивача в розмірі 103143,50 грн. Враховуючи той факт, що автомобіль проданий, в задоволенні вимог щодо виділення автомобіля відповідачу суд вважає недоцільним. Статтею 89 цього Кодексу, зокрема, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної (ринкової) його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя, і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості, тобто визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Цей підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року по справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року по справі № 483/812/19 ( провадження № 61-20774св19 ) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22). В ході розгляду справи не встановлено наявності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, а тому виходячи з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, суд дійшов до висновку, що позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved