Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Естінко Тетяна Емілівна, звернулася в суд із позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. У позовній заяві просить: змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2016 року по справі № 299/2310/16-ц. та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1000 грн., щомісячно до виповнення дитині повноліття на 1/4\~ частину від усіх видів заробітку не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи із дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 10.04.2013 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Під час шлюбу у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2016 року з відповідача вирішено стягувати на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 02.09.2016 року і до виповнення дитиною повноліття. Разом з тим зазначеним рішенням шлюб між сторонами розірвано, а позивачу відновлено дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивач вказує, що розмір аліментів, присуджених до стягнення рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2016 року є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, рівень витрат на дитину постійно зростає, така потребує значних витрат, які позивач не має можливості забезпечити за власні кошти та за присудження аліменти. Дитина проживає разом з позивачем, оскільки рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2016 року було розірвано шлюб та присуджено аліменти на користь позивача,оскільки дитина проживала та проживає і знаходиться на вихованні, утриманні позивача. Відповідно до ч. 2-6 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 05.01.2024 року суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (а.с. 14-15). Відповідачу [PERSON] направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами: 15.01.2024, 18.01.2024, 26.01.2024, повідомлено про розгляд справи відповідно до\~ ч.2, ч.3 ст.130 ЦПК України (а.с.27, 29, 31). Відповідач [PERSON] отримав ухвалу та копію позову з додатком, про розгляд справи повідомлений належним чином 21.03.2024 року, однак такий в наданий судом строк своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, як і заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд приймає рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі, що підтверджується копією рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2016 року у справі № 299/2310/16-ц (а.с.8-9). Згідно рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 16.09.2016 року у справі № 299/2310/16-ц з [PERSON] стягуються аліменти на користь позивача для утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.09.2016 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-9). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою ВР України N 789ХІІ (78912) від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. ст. 183,184 СК Україниза рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України). Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі N 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист. 192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Позивач довела заявлені вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів і суд з нею погодився, оскільки розмір присуджених до стягнення аліментів на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини поза як збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини, що також потребує додаткових витрат. Враховуючи, що відповідач є молодою та працездатною людиною, отримує дохід, відповідно з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Відповідно до п. 23Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Згідност. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимогст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам. Рішення ухвалюється у межах заявлених вимог на підставі пред`явлених доказів.

Outcome: approved