Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення сплаченого страхового відшкодування, та просив стягнути на свою користь з відповідача 69 526,30 грн та судові витрати. У обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23 червня 2021 року між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого були майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу «Ravon», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 04 жовтня 2021 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] (відповідач) та автомобіля «Ravon», державний номерний знак « [NUMBER] », що належить [PERSON] . Внаслідок ДТП застрахованому транспортному засобу «Ravon», державний номерний знак « [NUMBER] », було завдано механічних ушкоджень. Вказана ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України. На підставі страхового акту та Договору страхування ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 69 526,30 грн. Цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Еталон». ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» зверталося з позовною заявою до Господарського суду м. Києва щодо стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» суми страхового відшкодування в розмірі 66 926,30 грн, проте згідно рішення Господарського суду м. Києва у справі № 910/321/23 у задоволенні позовних вимог було відмовлено у зв?язку з пропуском річного строку з вимогою про стягнення страхового відшкодування із страховика відповідача. У зв`язку з чим позивач уважає необхідним стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 69 526,30 грн. 15 січня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва за вищевказаним позовом відкрито спрощене провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, якою також проти винесення заочного рішення не заперечував. У судове засідання відповідач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2021 року № 761/37666/21, 04.10.2021 [PERSON] в м. Києві, керуючи автомобілем «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », внаслідок порушення Правил дорожнього руху України здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ravon», державний номерний знак « [NUMBER] », що призвело до пошкодження вказаних т/з. 23 червня 2021 року між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого були майнові інтереси, пов`язані з експлуатацією транспортного засобу «Ravon», державний номерний знак « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу «Renault», державний номерний знак « [NUMBER] », була забезпечена за полісом № 202721379 в ПрАТ «СК «Еталон». Ліміт майнової відповідальності становить 130 000,00 грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплатив потерпілій [PERSON] страхове відшкодування у загальному розмірі 69 526,30 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 64015606 від 03.11.2021. Відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Постановою від 04 липня 2018 року, справа №755/18006/15-ц, провадження №14-176 цс 18, Верховний Суд зазначив: Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги ті обставини, що цивільно-майнова відповідальність відповідача застрахована з лімітом до 130 000,00 грн та франшизою, у той час як завдані позивачу збитки складають менше вказаної суми, враховуючи, що позовних вимог до страховика позивачем не заявлено, не обґрунтовано та не підтверджено відповідними доказами, з яких саме підстав страхове відшкодування необхідно стягувати безпосередньо з винуватця ДТП, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та ст. 993, 1166, 1191, 1194 ЦК України; ст. 3, 22, 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; ст. 27 Закону України «Про страхування»;

Outcome: dismissed