Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої просить зобов`язати відповідача - [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні 1/2 частиною житлового будинку [ADDRESS] та вселити її в 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що являється власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2022. Іншу 1/2 частину зазначеного житлового будинку успадкувала її тітка [PERSON] , однак спадщину не оформила, оскільки з 2010 року проживає за кордоном. Зазначає, що [PERSON] , без її згоди вселила у будинок родину [PERSON] , які перешкоджають їй вселитися в належну їй частину житлового будинку, внаслідок чого, вона, як власник частини будинку, позбавлена права користування житловим будинком. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15.01.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін ( а.с. 36-37). 05.03.2024 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого він не визнає пред`явленні до нього позовні вимоги. Зазначає, що між ним та позивачкою відсутній будь-який спір щодо користування житловим будинком, частка позивачки не виділена в натурі, тому не визначено, які саме приміщення будинку входять до складу її частки. Позивачка не вчиняла будь-яких дій по вселенню до будинку, тому ніяких перешкод їй ніхто не чинив при вселенні ( а.с. 46-50). Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що суд при винесенні рішення має їй виділити частку з належного їй будинку та постановити рішення про її вселення у виділену судом частку будинку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено наступні обставини та правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому судом враховано, що за змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2022, реєстровий №4-341, [PERSON] являється власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.10). 25.07.2023 після реєстрації шлюбу з [PERSON] позивачка змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №310737900 від 24.09.2022 за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] (а.с.11). Згідно Витягу з реєстру Бердичівської територіальної громади від 10.10.2023 [PERSON] задекларовано місце проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки про зареєстрованих осіб у житловому будинку №103 від 12.01.2023 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.12). 23.08.2022 на замовлення [PERSON] виготовлено технічний паспорт на будинок [ADDRESS] (а.с.13-20). З приводу проживання відповідача [PERSON] у спірному будинку [ADDRESS] , [PERSON] зверталася до Бердичівського РВП ГУНП у Житомирській області та Бердичівської окружної прокуратури. За результатом розгляду заяв [PERSON] , їй рекомендовано звернутися до суду, оскільки відсутні ознаки кримінального правопорушення (а.с.21-27). Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження позовних вимог про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, позивачкою [PERSON] не надано суду належних доказів того, що відповідач перешкоджає їй використовувати належну її частину будинку. Крім того позивачкою не зазначено, яка саме частина будинку їй належить ( з яких приміщень складається), оскільки, як встановлено судом, на даний час між співвласниками будинку не здійснено його розподіл в натурі. Також, як встановлено судом з письмових матеріалів справи, а саме довідки від 22.11.2022 року про результати розгляду звернення гр. [PERSON] " [PERSON] вказав, що він з дружиною проживають лише в одній половині будинку, яка належить [PERSON] , а інша половина будинку пустує" ( а.с. 22). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частин 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.1, 2 ст.355 ч.1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової власності або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 16 ЦК України визначено захист цивільних прав та інтересів судом. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Способом захисту порушеного суб`єктивного права [PERSON] обрано зобов`язання усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та вселення, відтак, позивачка зобов`язана довести порушення її прав щодо перешкод у користуванні належною їй часткою будинку. Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися прав чи інтересів особи - позивачки з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачкою способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Доводи позивачки про порушення її прав, свобод чи інтересів, не містять жодного обґрунтування (з наданням доказів) негативних протиправних дій з боку відповідача. Відсутні конкретні реальні порушення прав позивачки користуванням будинком [ADDRESS] ( 1/2 частиною будинку). Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши, що позивачкою не доведено порушення її прав, свобод та інтересів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження вимог вчинення перешкод відповідачем у користуванні належною їй частиною будинку, які б суд міг покласти в основу для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивачки.

Outcome: dismissed