Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи: Виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач вказав, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27.05.2016 року, 13.07.2021 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області шлюб було розірвано. У шлюбі сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з батьком та знаходяться на повному його забезпеченні. Рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 жовтня 2021 року про визначення місця проживання дітей - місце проживання дітей визначено з батьком. 07 грудня 2021 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області [PERSON] відмовлено у визначенні місця проживання дітей разом з матір?ю. З того часу відповідач по справі не займається вихованням та матеріальним утриманням дітей не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей в навчальних закладах та позашкільному житті, станом їх здоров?я; не дбає про фізичний і духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя; ,вона не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування наших дітей, не створює належні умови для розвитку їх природних здібностей, своїми діями не поважає гідність дітей. Відповідач веде аморальний спосіб життя, сусіди неодноразово викликали поліцію у зв"язку з порушенням нею громадського порядку. Враховуючи вище вказане, позивач звернувся до суду з даним позовом, також зазначив, що вимога про стягнення аліментів з відповідача вже була вирішена в судовому порядку. Ухвалою суду провадження у справі було відкрито у порядку загального позовного провадження, сторонам надано час для подання заяв по суті та підготовки органом опіки і піклування висновку. Виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області як органом опіки та піклування долучено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій наполягав на задоволенні позову та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій зазначила, що просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, також просила розглянути справу за її відсутності. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області у судове засідання з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Згідно до положення ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні докази, з урахуванням ст.ст.200, 206 ЦПК України, беручи до уваги, що відповідач визнав позов в повному обсязі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.05.2016 року, 13.07.2021 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області шлюб було розірвано, що підтверджується копією рішення(а.с.9). У шлюбі сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с.7-8). Діти проживають з батьком та знаходяться на повному його забезпеченні, про що свідчить копія рішення Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області Лозівського міськрайонного суду Харківської області №1048 від 26 жовтня 2021 року про визначення місця проживання дітей та копія витягу(а.с.15, 18). Відповідно до копії акту обстеження умов проживання сім"ї [PERSON] (а.с.17), умови проживання задовільні, будинок облаштовано необхідними меблями та побутовою технікою, в наявності приготована їжа та запас продуктів харчування, постільна білизна, засоби особистої гігієни, для дітей облаштовано окрему кімнату, діти забезпечені сезонним одягом та взуття, предметами особистої гігієни, гаджетом для навчання, іграшками, розвивальними іграми, між членами сім"ї добрі стосунки. Мати [PERSON] з дітьми не проживає, не спілкується, матеріальної допомоги не надає. 07 грудня 2021 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області [PERSON] відмовлено у визначенні місця проживання дітей разом з матір?ю(а.с.10-14). Як зазначив позивач у позові, з моменту винесення вище вказаного рішення відповідач по справі не займається вихованням та матеріальним утриманням дітей не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами дітей в навчальних закладах та позашкільному житті, станом їх здоров?я; не дбає про фізичний і духовний розвиток дітей, їх підготовку до самостійного життя; ,вона не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування наших дітей, не створює належні умови для розвитку їх природних здібностей, своїми діями не поважає гідність дітей, веде аморальний спосіб життя, сусіди неодноразово викликали поліцію у зв"язку з порушенням нею громадського порядку. Відповідачем не заперечується викладене у позові. Згідно з висновком органу опіки та піклування, визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньок. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При дослідженні матеріалів, що були надані позивачем, судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов"язків. Згідно з ч.ч.5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вищезазначене узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові по справі №631/2406/15-ц від 13 березня 2019 р. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини, з тих підстав, що вона свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток доньок, не спілкується з дітьми, не піклується про стан їх здоров`я. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Суд звертає увагу відповідача на те, що згідно п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання. Крім того, відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). З урахуванням вище викладеного, дослідивши всі докази в їх сукупності, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума, сплаченого при поданні позову, судового збору у розмірі 1211, 00 грн. Іншу частину судового збору у сумі 0, 20 грн, суд вважає за можливе віднести на рахунок держави.

Outcome: approved