Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

23 лютого 2024 року [PERSON] через свого представника адвоката Вельчеву Н.М. звернулася до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області, третя особа: [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності у порядку спадкування за законом. В позовній заяві посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] , який на день своєї смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді: 1/110 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 267,1766 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 8/1, співвласником якої є [PERSON] , титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 273430, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №574/А-04 від 30 листопада 2004 року, є [PERSON] ; 1/302 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 50,6168 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 50-52, співвласником якої є [PERSON] , титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 273428, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №571/А-04 від 30 листопада 2004 року, є [PERSON] ; 1/74 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 14,3205 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 63, титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 273439, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №573/А-04 від 30 листопада 2004 року, є [PERSON] та співвласником якої був [PERSON] , спадкоємцем якого був [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав; 1/57 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 138,0634 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 20, титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 089482, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №850/А-03 від 22 грудня 2003 року, є [PERSON] та співвласником якої був [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав; права на земельну частку (пай), посвідченого Сертифікатом серії РН №696047, виданого Саратською районною адміністрацією Одеської області 10 грудня 1997 року на підставі рішення № 271 від 30 серпня 1996 року. Позивачка є спадкоємицею за законом після смерті батька як така, що проживала разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини та прийняла спадщину після її відкриття. 09 березня 2016 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.В. заведена спадкова справа № 50/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса від 30 січня 2024 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельні ділянки з визначенням їх частки та Сертифікату на право на земельну частку (пай), який було втрачено. Крім того, допущена помилка у правовстановлюючих документах у прізвищі спадкодавця « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », позбавляє позивачку реалізувати свої права на спадкування. Враховуючи викладене, позивачка просить встановити факт належності спадкодавцям: чоловіку [PERSON] та його батьку [PERSON] вказаних часток земельних ділянок та визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно у порядку спадкування за законом, у тому числі і на земельну частку (пай). Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та розпочато підготовче провадження. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судове засідання. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Вельчева Н.М. в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином про дату, місце та час розгляду справи. До суду представник позивачки направила заяву про розгляд справи за її та позивачки відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача Саратської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, місце та час розгляду справи шляхом направлення повідомлення про виклик на електронну адресу. Подав до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, у розгляді справи поклався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] також не з`явився у судове засідання, направив до суду заяву у якій не заперечує проти задоволення позову, справу просив розглянути у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторони, повідомленої про дату, місце та час розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із такого. Судом встановлено, що [INFO] в с. Зоря Саратського району Одеської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 05 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису № 497. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно у вигляді: 1/110 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 267,1766 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 8/1, кадастровий номер: 5124581100:01:002:0505, співвласником якої під №100 є [PERSON] , титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 273430, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №574/А-04 від 30 листопада 2004 року, є [PERSON] ; 1/302 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 50,6168 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 50-52, кадастровий номер: 5124581100:01:003:0293, співвласником якої під № [NUMBER] є [PERSON] , титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 273428, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №571/А-04 від 30 листопада 2004 року, є [PERSON] ; 1/74 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 14,3205 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 63, титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 273439, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №573/А-04 від 30 листопада 2004 року, є [PERSON] та співвласником якої під № 44 був [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав; 1/57 частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 138,0634 га, в межах території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, масив 20, кадастровий номер: 5124581100:01:003:0282, титульним власником, згідно з Державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 089482, виданого Саратською районною державною адміністрацією 14 лютого 2005 року на підставі розпорядження №850/А-03 від 22 грудня 2003 року, є [PERSON] та співвласником якої під № 54 був [PERSON] , спадкоємцем якого є [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав; права на земельну частку (пай), посвідченого Сертифікатом серії РН №696047, виданого Саратською районною адміністрацією Одеської області 10 грудня 1997 року на підставі рішення № 271 від 30 серпня 1996 року, оригінал якого було втрачено, про що позивачкою було опубліковане відповідне оголошення в газеті "Час.Люди.Події" № 21 (8556) від 03 червня 2017 року про те, що загублений Сертифікат на земельну частку (пай) вважати недійсним. Належність спадкодавцю правовстановлюючого документа підтверджується записами у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Дружба» Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, в якій мається запис про видачу Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 696047 від 17 січня 2002 року за № 1978 на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом АЕІ № 394544 від 17 січня 2002 року після смерті дружини [PERSON] . Згідно з довідкою від 15 грудня 2023 року № 890, виданою Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області, Державний акт на право власності на земельну ділянку в обмін на Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН № 696047, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1978 від 17 січня 2002 року, власником якого є [PERSON] , не видавався. Відповідно до довідки Архівного відділу Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 08 лютого 2024 року № 40/02-18/49 при передачі документів постійного терміну зберігання Саратської районної державної адміністрації за 1995-1999 роки (відповідно до опису справ постійного терміну зберігання за 1995-1999 роки, затвердженого протоколом ЕПК Державного архіву Одеської області від 20 листопада 2000 року №12) до архівного відділу Саратської районної державної адміністрації було виявлено, що справа № 87 (розпорядження голови Саратської райдержадміністрації з № 246 по № 271 - 01.08.1996-30.08.1996 - 127 арк.) відсутня. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2007 року Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області на підставі актового запису № 51, [INFO] в с. Зоря Саратського району Одеської області помер [PERSON] . Факт родинних відносин між померлими [PERSON] та [PERSON] , як між батьком та сином, підтверджено копією свідоцтва серії [NUMBER] , виданого на підставі актового запису № 42 Зарянською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, про народження [INFO] в с.Заря Татарбунарського району Одеської області « [PERSON] », батьки: « [PERSON] », « [PERSON] » (мовою оригіналу документа). На підтвердження прийняття спадщини чоловіком [PERSON] після смерті батька [PERSON] позивачкою надано копію рішення Саратського районного суду Одеської області від 01 березня 2010 року, згідно з яким за [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування за законом на майно батька [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну частку (пай), розміром 3,4 в умовних кадастрових гектарах, розташовану у межах Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0168276, виданого на підставі рішення Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 24 вересня 1996 року. Інший спадкоємець після смерті [PERSON] - його дружина та матір [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 24 березня 2023 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису № 24, вчиненого Виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області. Як вбачається з копії спадкової справи № 28-2002 до майна померлої [PERSON] , заведеної 17 січня 2002 року державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори, з заявою про прийняття спадщини звернувся її син [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або не прийняти її. Стаття 1218 Цивільного кодексу України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Порядок спадкування як за законом, так і за заповітом передбачений Цивільним Кодексом України, Законом України «Про нотаріат». Згідно зі ст. ч.1 ст.81 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування. Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. На момент відкриття спадщини спадкодавець мав право власності на вищезазначену земельну ділянку, а спадкоємець вчасно прийняв спадщину за законом. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка у справі є дружиною спадкодавця [PERSON] та спадкоємцем першої черги за законом, на підтвердження чого нею надано копію свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно 08 лютого 2024 року Саратським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису № 12 від 02 травня 1993 року, вчиненого Виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області. Відповідно до довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 25 грудня 2023 року № 610, [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті, яка настала [INFO] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На день його смерті разом із ним проживала та вела спільне господарство його дружина [PERSON] , 1974 року народження. Інші особи, які були зареєстровані та проживали за вказаною адресою відсутні. Про вказане також свідчить і копія довідки про реєстрацію місця проживання особи, видана Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області, згідно з якою позивачка у справі [PERSON] з 02 грудня 1997 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією спадкової справи №50/2016, заведеною державним нотаріусом Саратської державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.В. 09 березня 2016 року до майна померлого [INFO] [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася [PERSON] - позивачка у справі, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належне чоловіку право на земельну частку (пай) по КСП «Дружба» с. Зоря Білгород-Дністровського (Саратського) району Одеської області, розміром 3,4 умовних кадастрових гектарів, належного на підставі Сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ОД № 0168276, виданого Саратською районною державною адміністрацією Одеської області від 30 серпня 1996 року № 271. Інші спадкоємці відсутні. Однак, постановою державного нотаріуса Саратської державної нотаріальної контори Колісником Д.В. від 30 січня 2024 року №66/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на вказане вище спадкове майно через ненадання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Згідно з ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку не видавалось, оскільки відсутній право встановлювальний документ на земельну ділянку. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа). У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з пунктом 5 цього Указу, видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому засіданні можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Позивачка, як спадкоємець за законом, своєчасно прийняла спадщину після смерті чоловіка, інші спадкоємці відсутні, але юридично не може оформити свої спадкові права за відсутності у неї правовстановлюючих документів на земельну ділянку з визначенням частки, які б підтверджували право власності померлого на дане нерухоме майно, оскільки така не визначалася, та втрати оригіналу Сертифікату на право на земельну частку (пай), а також розбіжності у написанні прізвища спадкодавця у правовстановлюючих документах та свідоцтві про його смерть, а тому суд вважає, що позивачка правомірно набула право власності на земельну ділянку та враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Учасниками справи відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України є сторони та треті особи. У зв`язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані позивачем обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відсутність інших спадкоємців за даними Спадкового реєстру свідчить, що права, свободи та інтереси інших осіб не будуть порушені, та не суперечитиме принципам законності, добросовісності, розумності та справедливості (ст. 3 ЦК України). Позивачка в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права щодо прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Водночас відмова у задоволенні позову, за наявності встановлених судом обставин, була б непропорційним втручанням у право особи на мирне володіння майном.

Outcome: approved