Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

АТ «КБ «Глобус» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту від 22.02.2021 у розмірі 31 937,15 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.02.2021 між банком та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту шляхом подачі заяви-анкети на приєднання до вказаного договору на суму 28 058,96 грн., строком на 24 місяці, тобто до 21.02.2023. У заяві-анкеті відповідачем зазначено власні персональні дані, погоджено умови кредитування та графік платежів. Відповідно до графіку платежів [PERSON] зобов`язувався у період з моменту отримання кредиту до 22 числа кожного місяця сплачувати суму платежу в розмірі 1474,27 грн. Відповідачем не здійснено погашення грошових коштів відповідно до графіка платежів та договору. Крім того, позивачем відповідно до тарифів на банківські операції та послуги при обслуговуванні споживчого кредиту для фізичних осіб в межах програми цільового роздрібного кредитування для фізичних осіб «Кредит на товари» здійснено нарахування 50 % річних на прострочення суму заборгованості за кредитом у розмірі 7 323,39 грн. Отже, у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 01.03.2023 виникла заборгованість за кредитом у розмірі 31 937,15 грн., з яких: 24 613,76 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 7 323,39 грн. прострочена заборгованість за процентами. Відповідач, який з урахуванням п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи судом, оскільки до суду повернувся конверт з відміткою про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, відзив у встановлений строк суду не надав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 22.02.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір споживчого кредиту шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Договору про надання споживчого кредиту № 40846711, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит в сумі 28 058,96 грн. на строк 24 місяців з 22.02.2021 по 21.02.2023, пільговий період з 22.02.2021 по 22.05.2022, місячна комісія за управління кредитом 2,9%, розмір процентної ставки 0,0001% річних, схема повернення кредиту ануїтет, реальна процентна ставка 41,70% річних, сервіс смс-інформування 399,00 грн., загальна вартість кредиту 35 382,35 грн. Відповідно до графіку платежів, що міститься у заяві анкеті, позичальник зобов`язувався у період з моменту отримання кредиту до 22 числа кожного місяця вказаного у графіку платежів сплачувати суму платежу в розмірі 1474,27 грн. Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 22.02.2021. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про рух коштів по рахунку відповідача. Однак відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № 40846711 від 22.02.2021 станом на 01.01.2023 у загальному розмірі 31 937,15 грн., з яких: 24 613,76 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 7 323,39 грн. прострочена заборгованість по процентам. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За правилами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За правилами ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до умов кредитного договору та вимог ЦК України. Сума заборгованості по кредиту встановлена на підставі наданих суду доказів та не оспорена відповідачем, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені товариством судові витрати. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, необхідно зазначити таке. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «КБ «Глобус» в особі голови правління Мамедова Сергія Геннадійовича та Адвокатом Прохоренко В.П. укладено договір про надання професійної правничої допомоги №051222 від 05.12.2022, згідно з яким ставка гонорару адвоката за послуги становить 1500 грн. за 1 годину. Відповідно до акту прийому-передачі послуг за вказаним договором адвокатом надано такі послуги: проведено зустріч з клієнтом та ознайомлено з наданими документами, надана консультацію, узгоджено правову позицію, тощо (тривалість 2 години) - 3000 грн.; складання позовної заяви, підготовка та друк необхідних документів (тривалість 2 години) - 3000 грн., загалом 6000 грн. Згідно з платіжним дорученням №8299 від 22.05.2023 ТОВ «КБ «Глобус» сплачено Прохоренко В.П. - 6000 грн. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, реальними та підтвердженими матеріалами справи, заяв щодо не співмірності не надходило, а тому, визначаючись з їх розподілом відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України та зважаючи на задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 6000,00 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved