Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

[PERSON] \~(далі\~-\~Позивач)\~через свого\~представника звернулась\~в суд\~з позовом\~до \~ [PERSON] ,\~Михайлівської сільської\~ради Черкаського\~району Черкаської\~області,[PERSON] \~та [PERSON] \~(далі\~Відповідачі),\~та з\~урахуванням уточнених\~позовних вимог просить встановити факт реєстрації шлюбу, та визнати право власності на майно. Вимоги позову мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За час спільного проживання, ними було побудовано житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на вищевказане будинковолодіння було оформлене на чоловіка позивача. Спадкоємцями майна після смерті [PERSON] , були діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , а також його дружина [PERSON] . Спадкоємцем по заповіту, після смерті [PERSON] , був його син [PERSON] , який частково прийняв спадщину, оформивши свої спадкові права на частину спадщини після смерті батька, а саме на грошові вклади. Інші спадкоємці, своїх спадкових прав, після смерті [PERSON] не оформляли. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями майна померлого, є його дружина- [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] . В свідоцтві про смерть, прізвище чоловіка позивача зазначене як « [PERSON] , а не так як у свідоцтві про їхнє одруження, та у свідоцтві про право власності на будинковолодіння « [PERSON] ..Та оскільки дані розбіжності у написанні прізвища чоловіка позивача, є перепоною в отриманні нею свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, то саме з вказаних підстав звернулась до суду та просить суд встановити факт який має юридичне значення, а саме реєстрації шлюбу між нею та [PERSON] , та визнати за нею право власності на частку в спільному майні подружжя, в розмірі 9/18. Ухвалою суду від 06 червня 2023 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання, надано строк для подання учасниками, відзиву на позов та заяв по суті. Ухвалою суду від 01 серпня 2023 року, із ЦНАП виконавчого комітету Смілянської міської ради та з Кам`янської державної нотаріальної контори, витребувано докази. Ухвалою суду від 13 вересня 2023 року, залучено до участі у справі у якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року, підготовче провадження по справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року, по справі призначена почеркознавча експертиза. Зупинене провадження по справі, на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року, провадження по справі поновлено. Ухвалою суду від 20 березня 2024 року, позовні вимоги в частині визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування, залишено без розгляду. \~ \~ \~ \~Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача-адвокат Терещенко С.І. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи провести без сторони позивача, зазначив, що наполягає на зменшених позовних вимогах та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомляли, про час, день та місце судового засідання були повідомлені у встановленому законом порядку належним чином відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про що свідчить виклик відповідачів на офіційному веб-сайті Кам`янського районного суду Черкаської області від 25.03.2024 року. Відповідно до ч.11ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні не заперечувала факт, що [PERSON] та «Перевалов» як зазначено в свідоцтві про його смерть, за життя\~був чоловікомпозивача. Представник Михайлівської сільської ради в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи міститься заява за підписом сільського голови, в якій він просить суд розгляд справи провести без представника сільської ради, зазначив, що при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Оскільки в судове засідання сторони не з`явилися, суд вважає за можливе провести судове засідання без здійснення фіксації звукозаписувальним технічним засобом, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Врахувавши думку присутніх сторін по справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право на захист цивільного права та інтересів гарантовано ст. 15 ЦК України, якою визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2007 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження,\~якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої\~статті 235 Цивільного процесуального кодексу України\~( 1618-15 ) (далі -\~ЦПК) залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Дане підтверджено свідоцтвом про смерть. Прізвище чоловіка позивача, в свідоцтві про його смерть, серії [NUMBER] від 09.10.1995 року, а/з № [NUMBER] , виданого виконкомом Райгородської сільської ради народних депутатів Кам`янського району Черкаської області, зазначене « [PERSON] » (а.с.6). Згідно свідоцтва про шлюб позивача, серії І [NUMBER] вбачається, [INFO] , в с.Райгород Кам`янського району Черкаської області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 8. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини [PERSON] (а.с.7). До реєстрації шлюбу, позивач зі своїм чоловіком проживали однаєю сім`єю без реєстрації шлюбу. Спільне проживання без реєстрації шлюбу підтверджене матеріалами справи, а саме витягом з погосподарських книг Райгородської сільської ради Кам`янського району о/р 989 погосподарська книга № 13 за 1955-1957 роки, де зазначено, що в [PERSON] та [PERSON] був спільний син [PERSON] , [INFO] , який помер. За життя позивач зі своїм чоловіком побудували будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за [ADDRESS] . Право власності на вказане домоволодіння зареєстроване за [PERSON] .. Дане підтверджено копією свідоцтва про право власності, виданого Кам`янською міською радою 12.01.1988 року (а.с.11), та довідкою КП ЧООБТІ від 13.12.2022 року (а.с.10). Дане домоволодіння розташоване на приватизованій чоловіком позивача земельній ділянці, розміром 0,32 га., з яких 0,08 га. для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, та 0,24 га. для ведення особистого селянського господарства. Дане підтверджено архівним витягом № 04-02/42 від 28.09.2022 року, з якого вбачається, що на підставі рішення № 5 від 09.02.1994 року виконавчого комітету Райгородської сільської ради народних депутатів, [PERSON] приватизував присадибну земельну ділянку розміром 0,32 га. (а.с.9). З витягу з погосподарських книг Райгородської сільської ради Кам`янського району о/р 345 погосподарська книга № 4 за 1958-1960 роки вбачається, що власником господарства в с.Райгород Кам`янського району є [PERSON] , [INFO] , жінка - [PERSON] , 1928 р.н., син- [PERSON] , [INFO] , дочка- [PERSON] , [INFO] ..Також заначено, що рік збудови жилого будинку 1957 (а.с.15). Спадкоємцями майна після смерті [PERSON] , були діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , а також його дружина [PERSON] . Спадкоємцем по заповіту, після смерті [PERSON] , був його син [PERSON] , який частково прийняв спадщину, оформивши свої спадкові права на частину спадщини після смерті батька, а саме на грошові вклади. Інші спадкоємці, своїх спадкових прав, після смерті [PERSON] не оформляли. Дане підтверджено матеріалами архівної спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] . З довідки № 307 від 16.11.1995 року, виданої виконкомом Райгородської сільської ради народних депутатів, яка знаходиться в спадковій справі вбачається, що за померлим [INFO] [PERSON] числиться житлового будинку з надвірних будівель, що знаходяться в с.Райгород, та розташовані на землі сільської Ради, площею 1,16 га.. Та оскільки в документах чоловіка позивача допущені розбіжності у написанні його прізвища, а саме в одних «Перевалов», а в інших «Перевало», що позбавляє права позивача отримати свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, то саме з вказаних підстав звернулась до суду та просить суд встановити факт який має юридичне значення, а саме реєстрації шлюбу між нею та [PERSON] , та визнати за нею право власності на частку в спільному майні подружжя, в розмірі 9/18. При зверненні до Смілянського відділу ДРАЦС, з метою повторно отримати свідоцтво про смерть [PERSON] , позивачу (довіреній нею особі) було відмовлено, через розбіжності у написанні прізвища чоловіка позивача, зазначеному у свідоцтві про одруження, з прізвищем зазначеним, у його свідоцтві про смерть. Відповідно до ч. 1\~ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Частинами 1, 2, 3\~ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Відповідно до ч. 4\~ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу за таких умов: якщо відповідний запис в органах РАЦС не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги та за відсутності запису в ній); якщо у поновленні такого запису органи РАЦС відмовили у встановленому законом порядку; запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації шлюбу. Із заявою про порушення справи можуть звернутись особи, для яких наявність факту реєстрації шлюбу може продовжувати юридичні наслідки. У пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~вказано на те, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Встановлення факту реєстрації шлюбу має для позивачки юридичне значення оскільки надає останній можливість документально оформити право на частку в спільному майні подружжя. Дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позивач перебувала у шлюбі з [PERSON] , який було зареєстровано у встановленому законом порядку за актовим записом №8 від 08.02.1956 року виконкомом Райгородської сільської ради Кам`янського району Черкаської області. Іншим способом не має можливості підтвердити факт реєстрації шлюбу, тому суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки встановлення факту реєстрації шлюбу породжує для позивача юридичні наслідки. Що стосується визнання за позивачем права власності на 9/18 часток домоволодіння та присадибної земельної ділянки то суд зазанчає наступне. Згідно із ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності визначається у порядку визначеному законом. Згідно\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина. В матеріалах справи наявні, свідоцтво про право власності, видане Кам`янською районною радою 12.01.1988 року, та рішення виконкому Райгородської сільради № 5 від 09.02.1994 року, з яких слідує, що [PERSON] , за життя був титульним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на приватизованій земельній ділянці, загальним розміром 0,32 га. за адресою: [ADDRESS] . Загальний розмір площі будинку складає 55,6 м2, житлової площі 34,4 м2. За життя [PERSON] 26 жовтня 1994 року на підставі заповіту, заповів усе своє майно яке йому буде належати на день смерті, своєму синові [PERSON] , який частково прийняв спадщину, та оформив після смерті батька свої спадкові права на частину спадщини, а саме на грошові вклади. Інші спадкоємці, своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , не оформляли. [PERSON] [INFO] помер. Після його смерті, спадкоємцями його майна є, його дружина- [PERSON] та їхні сини [PERSON] , [PERSON] . Спірне домоволодіння було побудоване у шлюбі позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , та є спільним майном подружжя. Ринкова вартість спірного домоволодіння і змельної ділянки в [ADDRESS] , згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 19.05.2023 року 60000 грн.( а.с.38). Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Такі ж самі положення закріплені в статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України. Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна, до спільної сумісної власності . Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю . Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі №711/2302/18 (провадження 61-13953св19). Тобто, враховуючи дату одруження позивача та її чоловіка та дату будівництва будинку, вказаний вище будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки право власності на нього набуте під час їхнього шлюбу. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами,\~відкритті після нього спадщини. Згідно п.6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування»\~№4 від 24.06.1983 при встановленні в справі про поділ спадщини, що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає, за правилами статей 28, 29 КпШС ( 2006-07 ) і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями. Якщо до складу спадщини включено не все майно, придбане у шлюбі, питання про визначення розміру частки дружини, що пережив іншого, вирішується з урахуванням частини майна, яке залишилося у нього. Крім того, відповідно Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 18/5 від 14.06.1994 (які діяли на день смерті [PERSON] ) особа, могла звернутись до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Стаття 71 Закону України «Про нотаріат» передбачала, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя видається на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна. Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя. Після смерті одно із подружжя, відкривається спадщини тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини. Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права як спадкоємець, має право подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя. Та оскільки позивач, через розбіжності у написанні прізвища чоловіка, позбавлена можливості реалізувати своє право, як дружина померлого, то позовні вимоги в частині визнання права власності на 9/18 часток, що відповідає частці спірного домоволодіння, та з урахуванням ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, визнання права власності на 9/18 часток, що відповідає частці присадибної земельної ділянки, підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved