Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

1. Позиція позивача. 15 листопада 2023 року [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , третя особа 1: державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А., третя особа 2: приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області, [PERSON] «про визнання недійсним правочинів». Згідно до змісту позовних вимог позивач просить: 1. Визнати не дійсними: -свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлої [PERSON] , [INFO] , реєстровий №3-2112, посвідченого 27.12.2013 року державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Посипанко А.А., видане [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на житловий будинок [ADDRESS] ; -свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , реєстровий №1140 на частку житлового будинку [ADDRESS] , посвідченне 07.10.2022 року [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області, видане [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . 2. Скасувати державну реєстрацію: \~-\~свідоцтво\~про\~право на\~спадщину\~за\~законом,\~після\~померлої [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~реєстровий №3-2112, посвідченого 27.12.2013 року державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Посипанко А.А., видане [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на житловий будинок [ADDRESS] ; - свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , реєстровий №1140 на частку житлового будинку [ADDRESS] , посвідченне 07.10.2022 року [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області, видане [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . В обґрунтування позовної заяви зазначила, що рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.07.2023 року у справі №208/2274/23, скасовано заочне рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2013 року по спарві №208/80/13-ц про оголошення померлою [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Одночасно, анульовано актовий запис прпо смерть № 04 від 30 липня 2013 року, складений Завоським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпорпетровській області відносн6о [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Дніпродзержинська. У відповідності до договору дарування будинку, посвідченого 19.10.2004 року [PERSON] , приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, реєстровий №2114 та зареєстровано 03.11.2004 року Дніпордзержинським бюро технічної інвентаризації в книзі 103, номер запису 18734, власником житлового будинку [ADDRESS] була [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] . Однак, внаслідок оглошення [PERSON] померлою, на підставі рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2013 року по справі №208/80/13-ц пр оглошення померою [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Дніпродзержинська, 27.12.2013 року державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Посипанко А.А. було видано [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлої [PERSON] , [INFO] , реєстровий №3-2112 на житловий будинок [ADDRESS] . В подальшому, 07.10.2022 року [PERSON] , приватним нотаріусом Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області, було видано [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , реєстровий № 1140 на частнку житлового будинку [ADDRESS] . Інша частки житлового будинку [ADDRESS] не розподілена. 2. Позиція відповідача та третьої особи. Відповідач, [PERSON] , сповіщалась про дату, час та місце судового розгляду в порядку ст..ст. 128-130 ЦПК України, але до суду не прибувала, заяв і клопотань не подала, причину неявки не повідомляла. Третя особа, державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А., зазначила, що відповідно до реєстраційного посвідчення нотаріуса №1704, виданого Головним територіальним управлінням юстиції в м. Київі 09.01.2019 року, наразі працює приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Просить розгляд спарив проводити за її відсутності. Третя особа, приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик В.В., просить розглядати справи проводити за його відсутності та винести рішення на розсуд суду згідно діючого законодавства. 3. Процесуальні питання пов`язані з розглядом справи. 15 листопада 2023 року позивач [PERSON] подала до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви до [PERSON] , треті особи: державний нотаріус Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А., приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик В.В., «про визнання недійсним правочинів» (а.с.2-4). 15 листопада 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу № 208/10387/23, передано судді Івченко Т.П. (а.с.15). 29 листопада 2023 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області провадження по цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання (а.с.22). Разом з позовною заявою позивач [PERSON] подала клопотання про витребування доказів (а.с. 14). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дінпродзержинська Дніпорпетровської області від 29 листопада 2023 року клопотання позивач [PERSON] про витребування доказів задоволено частково (а.с. 24-25). 14 грудня 2023 року позивач [PERSON] подала клопотання про проведення підготовчного засідання за її відсутності (а.с. 32). 17 січня 2024 року приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик В.В. на виконання ухвали судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року надіслав копію спадкової справи (а.с. 45-81). 17 січня 2024 року приватний нотаріус Кам`янського нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик В.В. надіслав заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі та винести рішення на розсуд суду (а.с. 82). 24 січня 2024 року на електронну пошту суд позивач [PERSON] подала клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату (а.с. 83). 21 лютого 2024 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Посипанко А.А. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 94). 22 лютого 2024 року на електронну пошту суду надійшло клопотання від позивача [PERSON] , згідно до змісту якого просить провести підготовче судове засідання за відсутності позивача (а.с. 98). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 22 лютого 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 100-101). 11 березня 2024 року адвокат Гелетій М.Т., який діє в інтересах позивача [PERSON] подав до суду клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції (а.с.108-112). Ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року клопотання адвоката Гелетій М.Т. задоволено (а.с. 117). 16 квітня 2024 року на електронну пошту суду позивач [PERSON] подала заяву, у якій просить задовольнити позов в повному обсязі, розглядати справу за відсутності позивача (а.с. 131). Відповідно до\~ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.\~\~ Враховуючи вимоги\~ст. 6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. 4. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2013 року по справі № 208/80/13-ц, [PERSON] , [INFO] , оголошено померлою (а.с. 9). Згідно до свідоцтва про смерть, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 04, серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 8). Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2023 року скасовано рішення рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2013 року по справі № 208/80/13-ц про оголошення [PERSON] померлою (а.с. 12-13). Згідно до договору дарування будинку від 19 жовтня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Р.Є., [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 10). Згідно до витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно Дніпродзержинського бюро технічної інвентаризації №5289437 від 03.11.2004 року, [PERSON] на праві приватної власності належав будинок [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 грудня 2013 року 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А., [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , а саме: будинку [ADDRESS] (а.с. 73). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільног стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 1950 (а.с. 47). Згідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07 жовтня 2022 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 79). Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2022 року, вчиненого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпорпетровської області, встановлено, що спадкоємцями майна [PERSON] є його дочка, [PERSON] , [INFO] , яка спадкує частку у спадщині; дочка, [PERSON] , [INFO] , яка спадкує частку у спадщині. Спадщина в укладених частках складається з будинку [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на частку успадкованого майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на частку успадкованого майна ще не видано (а.с. 80 на звороті). 5. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, відповідно до\~ст. 19 ЦК України\~особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Згідно із\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до положень\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права і обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст.\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 чеврня 2013 року [PERSON] , [INFO] , оголошено померлою. Відповідно до ст. 47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином, юридичним наслідком оголошення особи померлою є відкриття спадщини і вжиття заходів опіки над спадковим майном. Згідно договору дарування від 19 жовтня 2004 року [PERSON] подарував [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] . Як вбачається, [PERSON] є батьком [PERSON] , після оголошення останньої померлою прийняв спадщину після доньки, яка складається з житлового будинку (з господарськими будівлями та спорудами) [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотарісом Третьої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Посипанко А.А. від 27 грудня 2013 року. [INFO] [PERSON] помер. На день смерті залишилась спадщина, яка складається з: житлового будинку [ADDRESS] . Його спадкоємцями є доньки [PERSON] та [PERSON] . Згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 жовтня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик В.В., [PERSON] та [PERSON] успадкували по частки житлового будинку [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину на частку успадкованого майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на частку успадкованого майна ще не видано. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Водночас незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч.\~1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно до матеріалів справи встановлено, що за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно після смерті [PERSON] звернулась і отримала тільки [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2023 року скасовано рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2013 року по справі № 208/80/13-ц про оголошення [PERSON] померлою. Оголошення особи померлою, засноване на презумпції її смерті, є юридичним фактом, що дає підставу для припущення про припинення цивільної правоздатності цієї особи. У випадку, коли фізична особа, яка оголошена померлою, у дійсності є живою, вона не позбавляється правоздатності, однак юридичні наслідки оголошення її померлою діють скрізь, де немає відомостей про те, що ця особа жива. Це пояснюється тим, що правоздатність є певною суспільною властивістю, пов`язаною із життям людини. Оголошення людини померлою засноване на презумпції її смерті. Тому передбачається, що її правоздатність припинилася. Відповідно дост. 309\~ЦПК України, у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцем перебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою. Копію рішення суд надсилає відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для анулювання актового запису про смерть. Відповідно до\~ст. 1301 ЦК України\~свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним за рішенням суду з різних підстав, основною з яких є те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Серед іншого, причинами для визнання свідоцтва недійсним можуть бути визнання недійсними інших документів (заповіт, відмова від спадщини, свідоцтво про шлюб), а також порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав. Згідно до\~ч.\~2,3\~ст.\~48\~ЦК України,\~незалежно від\~часу своєї\~появи фізична\~особа,\~яка була\~оголошена померлою,\~має право\~вимагати від\~особи,\~яка володіє\~її майном,\~повернення цього\~майна,\~якщо воно\~збереглося та\~безоплатно перейшло\~до неї\~після оголошення\~фізичної особи\~померлою,\~за винятком\~майна,\~придбаного за\~набувальною давністю,\~а також\~грошей та\~цінних паперів\~на пред`явника. Особа,\~до якої\~майно перейшло\~за відплатним\~договором,\~зобов`язана\~повернути його,\~якщо буде\~встановлено,\~що на\~момент набуття\~цього майна\~вона знала,\~що фізична\~особа,\~яка була\~оголошена померлою,\~жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Особі надається право на повернення майна від будь-яких суб`єктів, до яких це майно перейшло безоплатно (в порядку спадкування, на підставі договору дарування тощо). Те саме стосується й добросовісних володільців осіб, які не знали та не повинні були знати про неправомірність свого володіння (ч. 1 ст. 388 ЦКУ): вони прирівнюються за своїм правовим статусом до недобросовісних і несуть негативні для себе наслідки в рівному обсязі з останніми. Отже, [PERSON] , бажаючи поновити свої майнові права після скасування рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2013 року по справі № 208/80/13-ц про оголошення [PERSON] померлою, просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлої [PERSON] , [INFO] , яке було винесено внаслідок рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2013 року по справі № 208/80/13-ц щодо оголошення її померлою, та скасувати його державну реєстрацію. Як наслідок винесення свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої [PERSON] , [INFO] , яку прийняв [PERSON] , після його смерті було постановлено свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого [PERSON] , видане [PERSON] , яке позивач також просить визнати недійсним, скасувати державну реєстрацію, для повернення майна, яке їй належить. Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 11.12.2019 у справі № 414/811/17 порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 р. (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак, свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва) (Постанова Об`єднаної Палати ВС від 05 вересня 2022 року справа № 385/321/20 (№ 61-9916сво21). Оскільки, свідоцтво про право на спадщину не має правочинного характеру, воно не може визнаватися недійсним із посиланням на ст. ст.\~203,\~215-236 ЦК. У законі міститься відкритий перелік підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Основною підставою визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7). Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд. Вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, як правило, поєднуються з іншими позовними вимогами, зокрема з вимогами, вирішення яких створює підстави для визнання свідоцтва недійсним - про визнання заповіту недійсним, усунення від права на спадкування, визнання недійсною відмови від прийняття спадщини тощо. Проте, не виключається звернення до суду із позовом, що містить лише вимогу про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2018 у справі №2-1316/2227/11 (провадження №61-12290св18) зроблено висновок, що: «у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування\~утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо». Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1,5,6ст.81\~Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29). З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 6. Судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ;\~2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні з даним позовом позивачем сплачений судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією № 114800262 (а.с. 1). Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі сплачений позивачем судовий збір у сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved