Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] , адвокат Безносюк Л.Г., та [PERSON] 05.03.2024 звернулися до суду з уточненим позовом до [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності, припинення права на частку у спільному майні. В обґрунтування позову зазначила, що позивачі та відповідач є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідач за даною адресою не проживає, домовитись про фактичний розподіл квартири сторонам не вдається, оскільки відповідач поводить себе агресивно, постійно влаштовує скандали. Утримувати спільне майно відповідач відмовляється, комунальні послуги не сплачує. Спільне користування та володіння квартирою з відповідачем є неможливим, так як у позивачів з відповідачем вже давно склались недоброзичливі відносини, що виключають будь-яку можливість володіти, користуватись чи розпоряджатись майном спільно, не прибігаючи до конфліктів та сварок. Позивачі з відповідачем спільної мови відносно володіння та користування квартирою не знаходять, у зв`язку з чим вимушені звернутись до суду з цією позовною заявою, в якій просять припинити право власності відповідача на її частку квартири, сплативши їй грошову компенсацію вартості її частки у розмірі 177894,75 грн. Представники позивачів, адвокати Безносюк Л.Г. та Шелудько А.О., належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки не повідомила, відзиву, заперечень або будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надала. У зв`язку з такими обставинами судом ухвалено здійснювати заочний розгляд справи без участі відповідача відповідно до ст.ст. 279-281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 28.07.1993, зареєстрованому у КП «Криворізьке БТІ» ДОР 14.09.2012, сторонам по справі на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідно до висновку експерта №10/23 від 18.04.2023 за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження ринкова вартість квартири [ADDRESS] складає 711579,00 грн. За відомостями відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 11.10.2018 у даній квартирі жодних осіб не зареєстровано. З акта від 30.10.2023, складеного зі слів сусідів [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), завірений головою ОСББ «Кобилянського 223» [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 01.01.1998. Власних речей [PERSON] у даній квартирі не має, комунальні послуги не сплачує, витрати на утримання будинку не несе. За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 30.01.2024 інформація щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , відсутня. Згідно з відповіддю Центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 29.02.2024 відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] в період з 08.11.2017 по 28.02.2024 в Базі даних не виявлено. Надаючи належну правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами по справі, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього й повного відшкодування їх вартості. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо цього будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина перша, друга статті 321 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння й користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку в спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Верховний Суд під час розгляду справи №6-37цс13 від 15.05.2005 висловив правову позицію, згідно з якою прийшов до висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи №6-68цс14, Верховний Суд сформулював правову позицію від 02.07.2014, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Таким чином для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. У справі яка розглядається позивачі просять припинити право власності відповідача на її частку у спільному майні (квартирі), сплативши їй відповідну грошову компенсацію вартості частки. Відповідач у даній квартирі не зареєстрована та з січня 1998 року не мешкає, її власних речей у квартирі не має, комунальні послуги не сплачує, витрати на утримання будинку не несе. Позивачі попередньо внесли на депозитний рахунок суду суму вартості частки відповідача в розмірі 177894,75 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. Зважаючи на викладене, з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном сторін по справі, у разі припинення права власності відповідача, таке припинення, на думку суду, не завдасть істотної шкоди її інтересам, як співвласника спірного майна, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання позовної заяви має відбуватись з дотриманням певних умов. Сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Судом встановлено, що позивачі, звертаючись до суд з даним позовом судовий збір не сплатили. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Станом на 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028,00 грн. Ціна зазначеного позову складає 711579,00 грн. З урахуванням наведеного, сума судового збору, яка підлягає до сплати становить 7115,79 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved