Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до відповідача ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» (далі по тексту ПрАТ «УДП») про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації моральної шкоди, в якому просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» на його (позивача) користь: допомогу по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року в розмірі 34 000, 00 грн; заробітну плату за робочий день,05.01.2023року, в розмірі 3 500, 00 грн; грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 99 778, 92 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 220 500, 00 грн. (сума визначена на день подання позову), але по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців; компенсацію моральної шкоди в розмірі 12 000, 00 грн; зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що наказом ПрАТ "УДП" № 22л від 14.06.2021 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності виконувача обов`язків заступника голови Правління [PERSON] " його (позивача) було звільнено з ПрАТ "УДП", 14 червня 2021 року, з посади виконувача обов`язків заступника голови Правління за прогули без поважної причини.Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2022 року він (позивач) був поновлений на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП». Наказом ПрАТ «УДП» № 604 від 21.12.2022 року "Щодо особового складу" та внесеними змінамидо цього наказу згідно наказу по ПрАТ «УДП» № 09-Б від 05.01.2023 року "Про внесення змін до пункту 1наказу від 21.12.2022 № 604 "Щодо особового складу" його було поновлено на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП», при цьому, поновлення працівника на роботі відбувається з дати звільнення, а тому він був поновлений на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП» з 14 червня 2021 року. Наказом ПрАТ «УДП» № 10-Б від 05.01.2023 року "Про звільнення" він(позивач) був звільнений з посади виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП», за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, 05 січня 2023 року. При цьому, в своїй заяві від 05.01.2023 року на ім`я генерального директора ПрАТ "УДП" про звільнення його з займаної посади за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, 05 січня 2023 року він(позивач) просив повний розрахунок здійснити в день звільнення. Згідно наказу ПрАТ «УДП» № 10-Б від 05.01.2023 року "Про звільнення" останнім робочим днем було 05 січня 2023 року. Пунктом 2 зазначеного наказу департаменту бухгалтерського обліку було доручено здійснити наступні виплати [PERSON] :середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць;компенсацію щорічної відпустки за один місяць у кількості 2 календарних днів. Згідно з розрахунковим листком за січень 2023 року, в день звільнення йому було виплачено: середню заробітну плату за один місяць в розмірі 70 000 грн. та компенсацію за 2 (два) дні невикористаної відпустки в розмірі 4 640,88 грн., всього до виплати, за мінусом податку з доходів та військового збору, сума склала 60 085,91 грн., проте повного розрахунку з ним, ні в день звільнення, ні на дату подання позовної заяви з боку ПрАТ «УДП» здійснено не було, що стало підставою для його звернення до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів. Крім того, зазначив, що в період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року він перебував на лікуванні у сімейного лікаря з втратою працездатності. Відповідну довідку № 4869/Е від 03.01.2023 року він надав в перший робочий день, 05.01.2023 року, до ПрАТ «УДП», в якій було зазначено, що відповідні медичні висновки про тимчасову непрацездатність зареєстровані в Електронному реєстрі листків непрацездатності. Вказані обставини підтверджуються листком непрацездатності № 6187784- 2011739589-1, за період з 21.12.2022 року по 23.12.2022 року, листком непрацездатності № 6187784-2011851777-1, за період з 21.12.2022 року по 23.12.2022 року, листком непрацездатності № 6187784-2011952707-1, за період з 31.12.2022 року по 04.01.2023 року, які зареєстровані в Електронному реєстрі листків непрацездатності з відміткою "готові до сплати". При цьому, оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, при цьому, зміни, встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.21022 року №1350 застосовуватимуться до лікарняних, відкритих після 01 січня 2023 року; лікарняні, відкриті в 2022 році і продовжені в 2023 році, розраховуватимуться за старими правилами. Оплата лікарняних здійснюється роботодавцем, - 5 днів за рахунок власних коштів, починаючи з шостого дня - за рахунок страхових коштів згідно заяви-розрахунку, яку роботодавець подає до Фонду соціального страхування України, при цьому правовідносини щодо оплати цих коштів виникають безпосередньо між роботодавцем та працівником, а саме: роботодавець зобов`язаний здійснити виплату щодо допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання працівника, тим самим, відповідач повинен виплатити йому допомогу по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року, що за його (позивача) попередніми розрахунками складає 34 000 грн. Також позивач зазначив, що згідно з наказом ПрАТ «УДП» № 10-Б від 05.01.2023 року "Про звільнення" день звільнення, 05 січня 2023 року (четвер), був останнім його робочим днем, проте заробітна плата за цей день в розмірі 3 500грн. йому не була виплачена. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно довідки ПрАТ «УДП» від 23.06.2022 року № ЦБ-514 середньоденний заробіток [PERSON] становив 3500грн., що було встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2022 року і на день звільнення не змінювалася (під час поновлення на роботі наказом по ПрАТ "УДП" заробітна плата залишилася на тому ж рівні - 70 000 грн. в місяць). Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ групи. Згідно додатку 14 до Колективного договору ПрАТ "УДП" на 2015 - 2017 роки (https://udp.one/assets/files/doks/zvedenij-kd-01082022.pdf), який є діючим на час його роботи та звільнення, працівникам пароплавства встановлюються такі види щорічних відпусток: 1.1 основна відпустка тривалістю не менше 24 календарних днів за відпрацьований робочий рік; 1.2 додаткова відпустка за роботу зі шкідливими і важкими умовами праці (за результатами атестації робочих місць за умовами праці); 1.3 додаткова відпустка за особливий характер роботи: 1.3.1 роботу з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або в особливих природних географічних і геологічних умовах та умовах підвищеного ризику для здоров`я за Списком виробництв, робіт, професій і посад, затвердженим Кабінетом Міністрів України; 1.3.2 ненормований робочий день; 2 Конкретна тривалість додаткової відпустки встановлена у таблиці 1 даного Додатка. Згідно Таблиці 1 Положення 14 тривалість додаткової відпустки заступника голови Правління ПрАТ "УДП" складає 5 днів (ненормований робочий день), таким чином, загальна тривалість його(позивача) основної та додаткової відпустки складала 29 календарних дні. За період перебування на посаді за період з 21.12.2019 року по 05.01.2023 року (день звільнення) загальна тривалість основної та додаткової відпустки склала 87 календарних дні. Станом на 14.06.2021 року кількість використаних та компенсованих днів відпустки склало 42 календарних дня, при цьому, на момент його звільнення, 05.01.2023 року, невикористаних днів відпустки склало 45 днів, з них компенсовано в день звільнення було тільки 2 дні відпустки. Таким чином, грошовій компенсації підлягає 43 невикористані дні відпустки, що складає 99 778, 92 (2320,44 гривні х 43 календарні дні) гривні, з розрахунку 2320,44 грн. компенсації за 1 (один) день невикористаної відпустки згідно розрахункового листка за січень 2023 року. Крім того, за період з 15.06.2021 року по 20.12.2022 року з заробітної плати за 402 робочих дня, що склала 1 407 000,00 грн., йому було виплачено тільки 70 000 грн., залишок заборгованості в розмірі 1 307 000,00 грн., ні в день звільнення, ні на дату подання позову, виплачена йому не була. З огляду на зазначене, та, оскільки, відповідач не виплатив йому в день звільнення, за його вимогою, належні суми та не здійснив з ним повний розрахунок відповідач повинен виплатити йому (позивачу) середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, при цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.01.2023 року (наступний день після звільнення) по день подання позову (04.04.2023 року) склав (63 дні х 3 500, 00 грн.) 220 500, 00 грн. На обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач зазначив, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщопорушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, внаслідок порушення відповідачем його (позивача) законних прав, а саме: невиплати роботодавцем при звільненні належних йому сум: допомоги по тимчасовій непрацездатності, заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, тобто, порушення відповідачем його (позивача) конституційного права на оплату праці, внаслідок чого було порушено звичний для нього уклад життя, завдало моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, він зазнав втрат майнового характеру, тобто, йому було завдано моральну шкоду. Зазначив, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні вінпоніс моральні страждання, які виразились в неотриманні коштів на проживання протягом певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, а тому, з урахуванням розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір відшкодування моральної шкоди складає 12 000грн. Ухвалою суду від 17 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за зазначеним позовом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) в судове засідання учасників справи. Надано учасникам справи процесуальний строк для подання заяв по суті справи. Представником відповідача ПрАТ «УДП» Станковою А.В. (діє на підставі довіреності від 02.01.2023 року №УДП/Д-12-23) подано відзив на позовну заяву, який зареєстрований судом 20 червня 2023 року за вх. № 15559, за яким ПрАТ «УДП» не погоджується з вимогами, викладеними позивачем [PERSON] у позовній заяві, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, за наступних підстав, і, зокрема, щодо вимоги про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання,позивач стверджує, що у день звільнення, 05.01.2023 року, він надав до ПрАТ «УДП» довідку № 4869/Е від 03.01.2023 року, однак не надає доказів, які б підтверджували факт надання роботодавцю належним чином оформлених листків непрацездатності.Також у матеріалах справи наявні три витяги з електронного реєстру листків непрацездатності, в яких у відомостях про страхувальника зазначено [PERSON] , його РНОКПП, а у Графі «ознака основного місця роботи (Так/Ні)» зазначено «Так». Вони відповідачу також не надавалися, до електронного кабінету ПрАТ «УДП» на порталі ПФУ листки непрацездатності не надходили. В свою чергу, відповідно до п.п.1, 2 ч.2 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застрахована особа зобов`язана надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначаються страхові виплати та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону; своєчасно повідомляти роботодавця та страховика про обставини, що впливають на умови або зміну розміру страхових виплат та соціальних послуг. Відповідно до ст.23 зазначеного Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах, є сформований на основі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, встановлення опіки над дитиною, листок непрацездатності. Згідно з п.1.1, п.1.2 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13.11.2001 №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п.п.1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. пунктом 2 розділу ІІ Порядку видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.06.2021 №1234, передбачено, що сформований листок непрацездатності надсилається страхувальникам, з якими застрахована особа перебуває у трудових відносинах (за основним місцем роботи та за сумісництвом) через кабінет страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України. Тим самим, з зазначених вище нормативних актів вбачається, що тимчасова непрацездатність позивача мала бути засвідчена саме листками непрацездатності, які мали бути надіслані ПрАТ «УДП» через кабінет страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України, однак відповідачу листки непрацездатності позивача за період з 21.12.2023 по 04.01.2023 ані під час тимчасової непрацездатності, ані після її відновлення не надходили. З витягуз електронного реєстру листків непрацездатності №2975149985961093, виданого 10.05.2023 за заявою ПрАТ «УДП», вбачається, що відомості про страхові випадки та записи в Електронному реєстрі листків непрацездатності відносно [PERSON] , за період з 01.12.2022 по 31.01.2023, - відсутні. Таким чином, претензії позивача щодо невиплати допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю є безпідставними, оскільки ним як застрахованою особою не виконано обов`язку щодо надання належних та достовірних документів страхувальнику, відомості про страховий випадок у вказаний період у ПрАТ «УДП» відсутні, надані позивачем докази перебування на лікарняному є неналежними, оскільки не були подані відповідачеві у встановленому законом порядку, досі не відображаються у кабінеті страхувальника та не є законною підставою для здійснення оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності. Щодо вимоги про стягнення заробітної плати за робочий день зазначено, що з копій журналів, що додані до відзиву на позовну заяву, вбачається, що позивач05.01.2023 року перебував тільки в адмінбудівлі № 1 ПрАТ «УДП» та лише протягом однієї години - з 07:55 до 08:55, під час якої був зайнятий написанням заяви про звільнення та оформленням інших документів, пов`язаних з його поновленням-звільненням.В подальшому, на території ПрАТ «УДП» позивач не перебував, на своєму робочому місці не з`являвся, трудові функції не виконував, а тому оплата йому заробітної плати за цей день є безпідставною. Згідно з табелем обліку використання робочого часу, в.о. заступника голови Правління [PERSON]. у січні 2023 року не працював жодного дня, а саме:01.01.2023року був вихідний день, з 02.01.2023 по 05.01.2023 включно зафіксована неявка [PERSON] з нез`ясованих причин. Щодо вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки, позивач у позовній заяві необґрунтовано посилається на наявність 43 невикористаних днів відпустки, не аргументуючи визначення саме такої кількості, не зазначаючи, за який рік і за який вид відпустки йому такі дні відпустки не компенсовано. Так, позивач зазначає, що за період з 21.12.2019 по 05.01.2023 тривалість основної та додаткової відпусток склала 87 календарних днів, кількість невикористаних ним днів відпустки склала 45 днів, з яких компенсовано було тільки 2 дні.Визначений позивачем період з 21.12.2019 по 05.01.2023, що, на його думку, дав право на відпустку, включає період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням. Станом на день подання позову, і тим паче станом на день звільнення наказ ПрАТ «УДП» № 22л від 14.06.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності в.о. заступника голови Правління [PERSON].» не було визнано незаконним та не було скасовано рішенням суду, яке набрало чинність. Період, за який позивач передчасно нарахував собі дні невикористаної відпустки, станом як на день звільнення, так і на день подання позовної заяви, ще не складав періоду його вимушеного прогулу, що свідчить про відсутність порушень трудового законодавства відповідачем та необґрунтованість позовних вимог. Посилання позивача на норми колективного договору також є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці та її тривалість надається працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою. Конкретна тривалість щорічної додаткової відпустки за особливий характер праці встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від часу зайнятості працівника в цих умовах. Так, згідно з п. 9 Додатку 14 до Колективного договору ПрАТ «УДП» додаткова відпустка за ненормований робочий день надається пропорційно часу, відпрацьованому на посаді, яка дає право на цю відпустку.Таким чином, врахування днів додаткової відпуски позивачем є помилковим, оскільки у період вимушеного прогулу позивач не був і не міг бути зайнятий у таких умовах, а час вимушеного прогулу не є тотожним часу, що фактично відпрацьований позивачем. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 220 500 грн., зазначену вимогу позивач обгрунтовує тим, що за період з 15.06.2021 по 20.12.2022 йому було сплачено лише 70 000, 00 грн., тому несплачену суму у розмірі 1 307 000, 00 грн. (за рішенням суду по справі №405/5324/21) позивач називає заборгованістю, яка йому не була сплачена ані у день звільнення, ані на дату подання позову, однак, дана сума іне могла бути виплачена у вказаний позивачем період, оскільки рішення, яким вона була присуджена до стягнення, було оскаржене і на момент подання цього позову ще не набрало законної сили у цій частині.Таким чином, позивач вдався до захисту прав, які не були і не могли бути порушені при звільненні 05.01.2023 року. Станом на день подання позову вказана сума також ще не була визнана такою, що підлягає стягненню. Присуджені позивачеві за наслідками розгляду трудового спору суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15 червня 2021 року по 20 грудня 2022 року не є тою виплатою, що у розумінні ст.ст.116-117 КЗпП України належить працівникові при звільненні, тим самим, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 220 500 грн.є безпідставною та не підлягає задоволенню. Щодо стягнення моральної шкоди з посиланням на постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6070/20, в якій зроблено висновок, що «зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи», зазначено, що, з урахуванням того, що своїми діями та рішеннями відповідач не порушив вимог чинного законодавства, вжив усіх передбачених законом заходів, які від нього вимагалися, для поновлення позивача на роботі та його подальшого звільнення за згодою сторін у встановленому законом порядку, заявлена позивачем вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки навіть у разі наявності такої шкоди (а позивачем ця обставина не доведена, як не доведений і причинний зв`язок між шкодою га протиправними, на думку позивача, діями відповідача) відсутня протиправність поведінки відповідача. З огляду на викладене вище, зазначено, що в порушення вимог ст.ст.76, 77, 78, 79 ЦПК України позивачем [PERSON] не доведено наявність обставин, які б обгрунтовували правомірність позовних вимог: виплати допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю була і є технічно неможливою, оскільки позивач, будучи обізнаним про те, що 20.12.2022 року було прийнято рішення про його поновлення на роботі, 21.12.2022 року під час відкриття лікарняного не вказав роботодавця - ПрАТ «УДП», про перебування на лікарняному відповідача не повідомляв і 05.01.2023 року листки непрацездатності, видані у встановленому законом порядку роботодавцю не надав; до роботи, 05.01.2023 року [PERSON] не приступав, на робочому місці не з`являвся, годину перебування в адмінбудівлі №1 витратив на оформлення припинення трудових відносин і вирішення кадрових питань. Крім того, відповідач просив врахувати обставини, які свідчать про злісне зловживання позивачем своїми правами, і, зокрема: дату, коли позивач звернувся з зазначеним позовом до суду, зважаючи на те, що позивач дізнався про порушення, з його точки зору, своїх прав ще 05.01.2023 року, коли ознайомився з наказом про звільнення, подання позовної заяви у квітні 2023 року свідчить про бажання позивача умисно збільшити кількість днів, які у разі задоволення позову підлягатимуть задоволенню; ненадання позивачем як застрахованою особою страхувальнику, страховику достовірних документів, на підставі яких призначаються страхові виплати та надаються соціальні послуги; несвоєчасне та неналежне повідомлення роботодавця та страховика про обставини, що впливають на умови або зміну розміру страхових виплат та соціальних послуг, що також свідчить про бажання позивача умисно створити штучний спір для можливості подальшого стягнення коштів з підприємства; у разі задоволення позовних вимог очевидним буде порушення розумного балансу між приватними інтересами (інтересами позивача, який вже відсудив 1 407 000 грн. у підприємства) та інтересами публічними (ПрАТ «УДП» є об`єктом критичної інфраструктури, який в умовах воєнного стану має зосереджувати особливу увагу на здійсненні заходів щодо реалізації державної політики в галузі судноплавства, його розвитку та удосконалення; виконання державних мобілізаційних завдань, що сприятимуть найефективнішому укріпленню економіки та розвитку Одеської області та України в цілому, а також на забезпеченні належних умов роботи та оплати праці тим працівникам, які безпосередньо працюють на підприємстві, виконують покладені на них завдання та приносять користь економіці держави); позивач очевидно зловживає своїми правами на судовий захист, що з рахуванням суми його середнього заробітку та розмірів вже стягнутих коштів надає йому широкі можливості маніпулювати колізійними матеріальними та процесуальними нормами права. В задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «УДП» про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації моральної шкоди, відповідач ПрАТ «УДП» просив відмовити. Позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив на позовну заяву, яка зареєстрована судом 11.07.2023 за вх. № 17591, за якою з відзивом відповідача на позовну заяву не погоджується повністю, вважає його безпідставним та необгрунтованим, з наступних підстав. Зокрема, щодо вимоги про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання зазначив, що в період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року він перебував на лікуванні у сімейного лікаря у зв`язку з втратою працездатності, при цьому, про факт своєї хвороби, 26 грудня 2022 року та 28 грудня 2022 року, він повідомив генерального директора ПрАТ «УДП» Москаленка Д.О. на електронну адресу, а також оригінал повідомлення від 28.12.2022 року був направлений ним на адресу ПрАТ "УДП" поштовим зв`язком.Крім того, в перший робочий день, 05.01.2023 року, через департамент мотиваціїпраці та соціально-кадрових ПрАТ «УДП» відносин, він надав довідку № 4869/Е від 03.01.2023 року в якій було зазначено, що відповідні медичні висновки про тимчасову непрацездатність зареєстрованів Електронному реєстрі листків непрацездатності, таким чином, роботодавець ПрАТ «УДП» був повідомлений про факт його хвороби та тимчасовунепрацездатність в період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року, тим самим, з його боку були вжиті всівідповідні заходи щодо повідомлення страхувальника про страховий випадок за вказанийперіод, та, відповідно, його вина в тому, що сформовані листки непрацездатності не були надіслані ПрАТ «УДП», з яким він перебував у трудових відносинах через кабінет страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України повністю відсутня, оскільки це не відноситься до його (позивача) компетенції і є відповідними правовідносинами між ПрАТ 2УДП» та відповідними органами Пенсійного фонду України. Щодо вимоги про стягнення заробітної плати за робочий день зазначив, щоднем звільнення вважається останній день роботи працівника (пункт 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників). Згідно з наказом ПрАТ «УДП» №10-Б від 05.01.2023 року "Про звільнення" день звільнення, 05 січня 2023 року, був останнім його робочим днем.Відповідач не заперечує той факт, що 05 січня 2023 року він (позивач) прибув на роботу в адмінбудівлю №1 ПрАТ"УДП" в 07:55 год., проте, твердження представника відповідача про те, що він покинув адмінбудівлю № 1 ПрАТ "УДП" о 08:55 год. 05 січня 2023 року не відповідає дійсності, оскільки, тільки о 09:00 год. 05 січня 2023 року він зареєстрував у начальника департаменту мотивації праці та соціально-кадрових ПрАТ «УДП» заяву про поновлення на роботі від 05.01.2023 року, та після цього, йому була видана копія наказу ПрАТ «УДП» № 604 від 21.12.2022 року "Щодо особового складу", а згодом, наказ ПрАТ «УДП» № 09-Б від 05.01.2023 року "Про внесення змін до пункту 1 наказу від 21.12.2022 № 604 "Щодо особового складу". Крім того, в цей же день він написав заяву про звільнення з роботи та здійснив ще ряд дій, пов`язаних з його звільненням.При цьому, в подальшому, під час обідньої перерви, 05.01.2023 року, йому зателефонувала начальник департаменту мотивації праці та соціально-кадрових ПрАТ «УДП» та повідомила, що в адмінбудівлі № 1 ПрАТ "УДП" проводяться обшуки, і, відповідно, вхід в будівлю є неможливим.Незважаючи на це, відразу після обіду, 05.01.2023 року, він прибув до адмінбудівлі № 1 ПрАТ "УДП", проте, дійсно представник правоохоронних органів не впустив ні його, ні інших осіб до будівлі, і тільки приблизно після 16.00 год., 05.01.2023 року, він потрапив до адмінбудівлі № 1 ПрАТ "УДП" для подальшого, зокрема, оформлення документів, пов`язаних з його звільненням. Таким чином, 05.01.2023 року він перебував на роботі, проте, заробітна плата за цей день в розмірі 3500 грн. йому не була виплачена. Щодо вимоги про стягнення грошової компенсації за невикористані дні відпустки зазначив, що загальна тривалість його основної та додаткової відпустки складала 29 календарних дні. За період перебування на посаді за період з 21.12.2019 року по 05.01.2023 року (день звільнення) загальна тривалість основної та додаткової відпустки склала 87 календарних дні. Станом на 14.06.2021 року кількість використаних та компенсованих днів відпустки склала 42 календарних дні. При цьому, на момент його звільнення, 05.01.2023 року, невикористаних днів відпустки склало 45 днів, з них компенсовано в день звільнення було тільки 2 дні відпустки, тим самим, грошовій компенсації підлягає 43 невикористані дні відпустки. Крім того, зазначив, що 26.06.2023 року на його (позивача) банківську карту від ПрАТ «УДП» надійшла сума в розмірі 72 482, 40 грн., - зарплата, відшкодування відпусток, таким чином, відповідач визнав свій обов`язок щодо грошової компенсації за невикористані дні відпустки, а тому, під час судового розгляду справи необхідно з`ясувати цільове призначення вказаної суми, за яку кількість днів відпустки та за який відповідно період здійснена відповідна грошова компенсація та в цій частині закрити провадження у справі за відсутністю предмета спору. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, додатково зазначив, що згідно розрахункового листка за січень, 2023 року, в день звільнення йому було виплачено середню заробітну плату за один місяць в розмірі 70 000, 00 грн. та компенсацію за два дні невикористаної відпустки в розмірі 4 640, 88 грн., а всього до виплати, за мінусом податку з доходів та військового збору, сума склала 60 085, 91 грн., однак, повного розрахунку з ним ні в день звільнення, ні на дату подання позовної заяв з боку відповідача здійснено не було. Крім того, зазначив, що за період з 15.06.2021 року по 20.12.2022 року з заробітної плати за 402 робочих дні було виплачено тільки 70 000 грн., а залишок заборгованості в розмірі 1 076 285, 00 грн. було виплачено йому лише 15 червня 2023 року. Тим самим, грошову компенсацію за невикористані дні відпустки роботодавець здійснив не в день його (позивача) звільнення, 05.01.2023 року, а тільки 26.6.2023 року, а заробітну плату за період з 15.06.2021 року по 20.1.2022 року в розмірі 1 076 285, 00 грн. було виплачено тільки 15.06.2023 року, більш того, роботодавець не виплатив йому допомогу по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року, а також заробітну плату за робочий день, 05.01.2023 року, та таким чином, роботодавець ПрАТ «УДП» повинен виплатити на його (позивача) користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.01.2023 року (наступний день після звільнення) по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Щодо вимоги про стягнення моральної шкодитакож зазначив, що внаслідок невиплати роботодавцем при його звільненніналежних йому (позивачу) сум порушено його (позивача) конституційне право на оплату праці, внаслідок чого було порушено його (позивача) звичний уклад життя, завдало йому (позивачу) моральних страждань, які виразилися в переживаннях та моральних стражданнях. Представником відповідача ПрАТ «УДП» Станковою А.В. подані заперечення на відповідь на відзив, які зареєстровані судом 19.07.2023 року за вх. № 4647, за змістом яких відповідач не погоджується із міркуваннями та аргументами, висловленими позивачем у відповіді на відзив, і, зокрема, позивач стверджує, що ним були вжиті всі заходи для попередження роботодавця про його перебування на лікарняному, а також вказує, що його вина у неправильному формуванні листків непрацездатності відсутня, разом з тим, в матеріалах справи наявні три витяги з електронного реєстру листків непрацездатності, в яких у відомостях про страхувальника зазначено [PERSON] , його РНОКПГІ, а у графі «ознака основного місця роботи (Так/Ні)» зазначено « Так», тобто під час їх оформлення позивач не вказав, що працює в ПрАТ «УДП», хоча 20.12.2022 (до відкриття першого лікарняного) був присутній під час оголошення рішення суду у справі № 405/5324/21, яким його поновили на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП» та допустили негайне виконання рішення у цій частині. Крім того, зазначено, що твердження ж позивача, що містяться у відповіді на відзив на позовну заяву, щодо його перебування в адмінбудівлі протягом більш тривалого періоду часу, а також щодо телефонного дзвінка з кадрової служби щодо неможливості входу в адмінбудівлю, мають бути підтверджені належними доказами і в будь-якому разі не обґрунтовують поважність причин відсутності позивача на робочому місці (за адресою: [ADDRESS] , що визначена у пункті 2 наказу ПрАТ «УДП» від 21.12.2022 № 604), а не в адмінбудівлі № 1 ПрАТ «УДП». Ухвалою суду від 21 серпня 2023 року за клопотанням представника відповідача ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» Станкової А.В. залучено до участі в зазначеній цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Крім того, ухвалою суду від 21 серпня 2023 року частково задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано у ПрАТ «УДП»:оригінал довідки, за підписом керівника та головного бухгалтера підприємства, скріпленого печаткою ПрАТ "Українське дунайське пароплавство" про середню заробітну плату в.о. заступника голови Правління ПрАТ "УДП" [PERSON] з зазначенням у довідці суми нарахованої заробітної плати та податку з доходів фізичних осіб за жовтень, листопад та грудень 2022 року;оригінал довідки, за підписом керівника та головного бухгалтера підприємства, скріпленого печаткою ПрАТ "Українське дунайське пароплавство", щодо розрахунку сум допомоги по тимчасовій непрацездатності [PERSON] внаслідок захворювання за період з 21.12.2022 року по 23.12.2022 року, з 24.12.2022 року по 30.12.2022 року, з 31.12.2022 року по 04.01.2023 року, з зазначенням у довідці загальної суми допомоги по тимчасовій непрацездатності [PERSON] внаслідок захворювання за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року; оригінал довідки, за підписом керівника та головного бухгалтера підприємства, скріпленого печаткою ПрАТ "Українське дунайське пароплавство», щодо розрахунку суми компенсації за 1 (один) день невикористаної відпустки, станом, на день звільнення [PERSON] , 05.01.2023 року, та розрахунку загальної суми компенсації днів відпустки (основної та додаткової) [PERSON] за період з 14.06.2021 року по 05.01.2023 року (дата звільнення з посади) за виключенням 2 (двох) днів невикористаної відпустки, які були компенсовані ПрАТ "Українське дунайське пароплавство", в день звільнення [PERSON] , [INFO] . Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подано письмові пояснення, які зареєстровані судом 19.09.2023 року за вх. № 6103, за якими зазначено, що згідно з інтегрованою комплексною інформаційною системою Пенсійного фонду України, повідомлено про відсутність даних щодо фінансування допомоги [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] за період 2022-2023 рр. та, крім того, представник розгляд справи просив провести без його участі. Ухвалою суду від 29 вересня 2023 року визнано обов`язковою явку представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в судове засідання для надання пояснень по зазначеній справі. Зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ПФУ в Одеській області надати суду письмові пояснення з наступних питань:чому в електронному кабінеті [PERSON] відображається інформація про наявність листка непрацездатності за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року, а в кабінеті роботодавця ПрАТ «УДП», який є страхувальником, - відсутня вказана інформація в електронному кабінеті;чи наявна інформація в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області про трудові відносини [PERSON] з ПрАТ «УДП», зокрема, чи направляв роботодавець ПрАТ «УДП» до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області станом на 21.12.2022 року інформацію про поновлення [PERSON] на роботі на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП»;у зв`язку з чим в електронному кабінеті страхувальника ПрАТ «УДП» не відображена інформація про наявність листка - непрацездатності [PERSON] за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року; чи виконав [PERSON] свій обов`язок при оформленні листка непрацездатності за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року в частині зазначення страхувальника (роботодавця) - ПрАТ «УДП»; чи могли дії позивача [PERSON] при оформленні листка - непрацездатності в медичному закладі в частині зазначення страхувальника - самого « [PERSON] », а не ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» призвести до того, що в електронному кабінеті ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» не міститься інформації про наявність листка непрацездатності [PERSON] за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року; чи має право роботодавець ПрАТ «УДП» здійснювати виплати щодо непрацездатності робітника [PERSON] , якщо у роботодавця ПрАТ «УДП» відсутні відомості про наявність листка - непрацездатності [PERSON] в електронному кабінеті. Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області Басюк О.М. (діє на підставі довіреності в порядку передоручення від 22.04.2022 року) на виконання ухвали суду від 29 вересня 2023 року надані письмові пояснення, які сформовані в системі «Електронний суд» та зареєстровані судом 06.11.2023 року за вх. № 28430, за змістом яких стосовно відсутності у кабінеті страхувальника на вебпорталі електронних послуг ПФУ сформованого електронного листка непрацездатності по працівнику [PERSON] , повідомлено, шо згідно розділу ІІ Порядку видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 17 червня 2021 року № 1234, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 липня 2021 року за № 890/36512, листок непрацездатності формується в Електронному реєстрі листків непрацездатності на підставі інформації про медичний висновок (медичні висновки) у разі ідентифікації пацієнта як застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Реєстр застрахованих осіб). Дати відкриття та закриття листка непрацездатності відповідають датам початку строку дії та закінчення строку дії медичного висновку, на підставі якого сформований цей листок непрацездатності. Листок непрацездатності вважається виданим через сім днів після дати закриття листка непрацездатності та набуває статусу "готовий до сплати (виданий)".На підставі даних медичних висновків, що складають один випадок тимчасової непрацездатності, формуються листки непрацездатності в порядку черговості створення медичних висновків, кожен наступний із яких створюється як продовження першого та складають один страховий випадок. Сформований листок непрацездатності надсилається страхувальникам, з якими застрахована особа перебуває у трудових відносинах (за основним місцем роботи, сумісництвом, а також фізичним особам-підприємцям) через кабінет страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України. Так, в Електронному реєстрі листків непрацездатності по застрахованій особі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) наявні три листки непрацездатності: з датою реєстрації - 23.12.2022 за № 6187784-2011739589-1 (з датою відкриття - 21.12.2022 та датою закриття - 23.12.2022), з датою реєстрації - 28.12.2022 за № 6187784¬2011851777-1 (з датою відкриття - 24.12.2022 та датою закриття - 30.12.2022), з датою реєстрації - 03.01.2023 за № 6187784-2011952707-1 (з датою відкриття - 31.12.2022 та датою закриття - 04.01.2023), з "номером випадку непрацездатності" - 6187784, які перебувають у статусі "Готовий до сплати",та доступні лише в особистому кабінеті застрахованої особи [PERSON] , як фізичної особи-підприємця. В загальних даних ЕЛН у розділі "Дані РЗО та страхувальника" зазначено страхувальника ФОП [PERSON] . У той же час, по страхувальнику ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство»,код ЄДРПОУ 01125821, - лікарняні не сформовані. Такий випадок склався через те, що на дату формування електронних лікарняних, в Реєстрі застрахованих осіб була відсутня інформація про трудові відносини застрахованої особи [PERSON] зі страхувальником ПрАТ «УДП», як найманого працівника за основним місцем роботи, оскільки базою для алгоритму пошуку страхувальника в цьому випадку була інформація за останній закритий квартал. У даному випадку це 3 квартал 2022 року, термін подання якого - 09.11.2022 року. Крім того, дані до реєстру застрахованих осіб завантажуються на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених ст. 18 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від 08.07.2010 №2464-УІ, зокрема, відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано, і з якої сплачено страхові внески, що надходять від Державної податкової служби України в порядку міжвідомчого обміну. Також повідомлено, що Страхувальником у звіті згідно Додатка 5 у складі Податкового розрахунку з типом "Звітний" за 2 квартал 2021 року (завантажений до реєстру застрахованих осіб 30.07.2021 № 545430) було відображено інформацію щодо дати звільнення [PERSON] . -14.06.2021, ст.40 п.4 КЗпПУ, у той же час, у звіті згідно Додатку 5 у складі Податкового розрахунку з типом "Уточнюючий" за 2 квартал 2021 року (завантажений до реєстру застрахованих осіб 02.02.2023 № 410655) інформація щодо дати звільнення особи [PERSON] скасована. Також у звіті згідно Додатку 1 у складі Податкового розрахунку за 2 квартал 2023 року в червні місяці (завантажений до реєстру застрахованих осіб 28.07.2023 № 449107) Страхувальником відображено інформацію по застрахованій особі [PERSON] з нарахованими сумами заробітної плати та сумами нарахованого єдиного соціального внеску за минулий період: з червня 2021 по грудень 2022 з кодом типу нарахування 1, який зазначається для осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, а також для осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул. Таким чином, інформація в реєстрі застрахованих осіб по застрахованій особі завантажена після настання страхового випадку. Також повідомлено, що програмним забезпеченням не передбачено процедури щодо перенаправлення листків непрацездатності до інших страхувальників. Стосовно наявності інформації про трудові відносини з страхувальником ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» в Податковому розрахунку (Наказ №4) за 2 квартал 2021 завантажений 30.07.2021 №545430 згідно Додатка 5 Відомості про трудові відносини осіб та період проходження військової служби застраховану особу [PERSON] звільнено 14.06.2021 згідно ст.40 п.4 КЗпП України. Звітом від 02.02.2023 № 410655 за 2 квартал 2021 року запис щодо звільнення застрахованої особи було скасовано. Застраховану особу [PERSON] , згідно звітності було звільнено 05.01.2023 року. Страхувальником ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» 28.07.2023 № 449107 завантажено Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску застрахованій особі [PERSON] з виплатою за минулі періоди з червня 2021 року по грудень 2022 року. Помилково надана інформація за червень 2023 року (компенсація за невикористану відпустку), яка була виправлена уточнюючим звітом 30.10.2023 №489519. В електронному кабінеті [PERSON] відображається інформація про наявність листка непрацездатності за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року, а в кабінеті роботодавця ПрАТ «УДП», який є Страхувальником, - відсутня вказана інформація в електронному кабінеті у зв`язку з тим, що звіт надано пізніше, ніж дата формування лікарняних. Стосовно відсутності відомостей про наявність листка-непрацездатності [PERSON] , повідомлено, що відповідно до ч.1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-ХГУ (в редакції Закону №2620-ІХ від 21.09.2022) підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є сформований на основі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, встановлення опіки над дитиною, листок непрацездатності. Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону, рішення про призначення страхової виплати приймається страхувальником або уповноваженими ним особами. Страхувальник або уповноважені ним особи здійснюють контроль за правильністю нарахування і своєчасністю здійснення страхових виплат, приймають рішення про припинення страхових виплат (повністю або частково), розглядають підставу і правильність видачі документів, які є підставою для надання страхових виплат. Згідно з інтегрованою комплексною інформаційною системою Пенсійного фонду України, заява-розрахунок від ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» (код ЄДРПОУ 01125821) на фінансування для надання матеріального забезпечення застрахованим особам, страхових виплат потерпілим на виробництві, відшкодування вартості поховання потерпілого та пов`язаних з цим ритуальних послуг за рахунок коштів Фонду по [PERSON] , - не надходила. 09 листопада 2023 року позивачем [PERSON] подана заява про уточнення позовних вимог, яка зареєстрована судом за вх.№28717, в якій, не змінюючи ні підстави, ні предмет позову, уточнив позовну заяву в частині позовних вимог (кількісні значення) та за якоюпросив стягнути з ПрАТ "Українське Дунайське пароплавство" на його користь: допомогу по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року в розмірі 52 500, 00 грн.; заробітну плату за робочий день, 05.01.2023 року в розмірі 3 500, 00 грн.; грошову компенсацію за невикористані дні відпустки в розмірі 32 486, 16 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 451 400, 00 грн. за час затримки розрахунку за період з 06.01.2023 року (наступний день після звільнення) по 05.06.2023 року (за шість місяців); компенсацію моральної шкоди в розмірі 12 000, 00 грн. Ухвалою суду від 02 лютого 2024 року провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди, в частині позовних вимог про стягнення з приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» грошової компенсації за невикористані дні відпустки в розмірі 32 486, 16 коп., - закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України. Крім того, ухвалою суду від 02 лютого 2024 року залишено без задоволення клопотання представника відповідача ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» про закриття провадження в частині позовних вимог про стягнення з приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням поданої позивачем заяви про уточнення позовної вимог в розмірі 451 400, 00 грн. по цивільній справі №405/2352/23 за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні під час судового розгляду справи по суті позовні вимоги, з урахуванням поданої 09.11.2023 року заяви про уточнення позовних вимогпідтримав з підстав, зазначених у поданих до суду заявах по суті справи (позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог, відповіді на відзив на позовну заяву), а також поданих письмових поясненнях, додаткових письмових поясненнях, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» Станкова А.В., яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заявлені позивачем позовні вимоги не визнала, просила відмовити позивачу в задоволенні позову, посилаючись при цьому на підставита обставини, викладені в наданих відповідачем заявах по суті справи (відзиву на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву), а також поданих додатково письмових поясненнях по суті заявлених позивачем позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області в судове засідання не з`явився, судом повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, причини не явки суду не відомі, при цьому, представником третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подані письмові пояснення по справі, які останній просив врахувати при розгляді справи та винесення судом судового рішення. Заслухавши позивача [PERSON] , представника відповідача ПрАТ «УДП» Станкову А.В., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, а також в поданих до суду сторонами по справі заявах по суті справи та письмових поясненнях, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст. 12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача обгрунтовані, грунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наявних у справі письмових доказів, а саме, записів у трудовій книжці позивача [PERSON] серії [NUMBER] , судом встановлено, що позивач [PERSON] з 21 грудня 2019 року прийнятий та призначений виконувачем обов`язків заступника голови Правління приватного акціонерного товариства «Українське Дунайське пароплавство» (наказ №337 від 20 грудня 2019 року). Наказом ПрАТ «УДП» «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності виконувача обов`язків заступника голови Правління [PERSON] » №22л від 14.06.2021 року, звільнено з ПрАТ "УДП" [PERSON] - виконувача обов`язків заступника голови Правління за прогули без поважної причини 14 червня 2021 року.Період з 01.06.2021 року по 14.06.2021 (включно) року вважати прогулами.Референту бюро організації діловодства служби управління персоналом [PERSON] забезпечити заповнення табелю обліку використання робочого часу [PERSON] за період з 01.06.2021 року по 14.06.2021 (включно) відповідно до пункту 2 цього наказу.Розрахунково-касовому відділу централізованої бухгалтерії:відповідно до табелю обліку використання робочого часу заробітну плату [PERSON] за період з 01.06.2021 року по 14.06.2021 (включно) не нараховувати;надати компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за період з 21.12.2019 по 14.06.2021 у кількості 14 календарних днів.Начальнику служби управління персоналом забезпечити ознайомлення [PERSON] з цим наказом під підпис. Зазначений наказ позивачем було оскаржено до суду та рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2022 року (справа № 405/5324/21), яке залишено без змінпостановою Кропивницького апеляційного суду від 18 травня 2023 року,позов [PERSON] до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ПрАТ «УДП» № 22л від 14.06.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності виконувача обов`язків заступника голови Правління [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП». Стягнуто з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.06.2021 року по 20.12.2022 року в розмірі 1 407000 грн., компенсацію моральної шкоди у розмірі 3000 грн., а також судовий збір у розмірі 1503,44 грн. Рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць, - допущено до негайного виконання. Зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, яке набрало законної сили 18 травня 2023 року, також встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] згідно довідки ПрАТ «УДП» від 23.06.2022 року №ЦБ-514, становив 3 500 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом також встановлено, що наказом ПрАТ «УДП» «Щодо особового складу» № 604 від 21.12.2022 року на виконання рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 20 грудня 2022 року (справа №405/5324/21, провадження №2/405/793/21) поновлено [PERSON] на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління з 21 грудня 2022 року. Визначено робоче місце виконувача обов`язків заступника голови Правління [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Директорудепартаменту технічного захисту об`єктів та інформації доручено забезпечити контроль пропускного режиму за вищевказаною адресою та ознайомлення під особистий підпис з цим наказом [PERSON] . Призначено начальника ГВСП «БТОФ» відповідальною особою за ведення окремого табелю обліку робочого часу виконувача обов`язків заступника голови Правління [PERSON] та здійснювати поточний контроль за додержанням Правил внутрішнього трудового розпорядку. Начальнику розрахунково-касового відділу департаменту бухгалтерського обліку доручено нарахувати [PERSON] , виконувачу обов`язків заступника голови Правління, середню заробітну платуза час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць. Начальнику відділу забезпечення банківських операцій доручено виплатити вищевказану середню заробітну плату. Наказом ПрАТ «УДП» «Про внесення змін до штатного розпису» № 813 від 21 грудня 2022 року на виконання рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.12.2022 року (справа №405/5324/21), внесено до штатного розпису працівників берегових підрозділів ПрАТ «УДП» з 21 грудня 2022 року посаду заступника голови Правління з посадовим окладом 70 000 грн. Крім того, наказом ПрАТ «УДП» № 09-Б від 05 січня 2023 року «Про внесення змін до пункту 1 наказу від 21.12.2022 року № 604 «Щодо особового складу», внесено зміни до наказу від 21.12.2022 № 604 «Щодо особового складу», а саме: викладено пункт 1 у наступній редакції: «Поновити працівника [PERSON] на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління». Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за заявою позивача [PERSON] від 05 січня 2023 року, адресованою генеральному директору ПрАТ «УДП» Д. Москаленку, [PERSON] , в.о. заступник голови Правління ПрАТ «УДП» просив звільнити його з займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України 05 січня 2023 року, та, крім того, просив здійснити в день його звільнення повний розрахунок. Наказом ПрАТ «УДП» № 10-Б від 05 січня 2023 року «Про звільнення»,на підставі заяви [PERSON] від 05.01.2023 року звільнено [PERSON] , виконувача обов`язків заступника голови Правління, за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, 05 січня 2023 року. Останнім робочим днем вважати 05 січня 2023 року. Доручено Департаменту бухгалтерського обліку здійснити наступні виплати [PERSON] :середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць;компенсацію щорічної відпустки за один місяць у кількості 2 календарних днів. З розрахункового листа за січень 2023 року вбачається, що при звільненні [PERSON] нараховано виплату за рішенням суду в розмірі 70 000 грн., та компенсацію за невикористані два дні відпустки в розмірі 4 640,88 грн., всього нараховано 74 640,88 грн., до виплатиза вирахуванням податку на доходи та військового збору, - 60 085, 91 грн. В свою чергу, позивач [PERSON] , звертаючись до суду з позовом до ПрАТ «УДП`про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності, заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації моральної шкоди, як на підстави позовних вимог зазначив, що в день звільнення 05 січня 2023 року відповідачем з ним не було проведено повного розрахунку, а саме, в день звільнення йому (позивачу) у відповідності до вимог ст.116 КЗпП України не була виплачена заробітна плата за період з 15 червня 2021 року і по день звільнення, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року та не була виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки, на підставі чого відповідач в порядку ст.117 КЗпП України повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Щодо позовної вимоги про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за період з 21 грудня 2022 року по 04 січня 2023 року в розмірі 52 500 грн., судом відзначається наступне. Так, відповідно до довідки «Загальної медичної практики» ФОП « [PERSON] » № 4869/3 від 03.01.2023 року, за підписом лікаря [PERSON] , пацієнт [PERSON] , [INFO] , перебуває на лікуванні у сімейного лікаря з 21.12.2022 року по нинішній момент у зв`язку з втратою працездатності. Орієнтовна втрата працездатності - по 04.01.2023 року включно (відповідні медичні висновки про тимчасову непрацездатність зареєстровані в Електронному реєстрі листків непрацездатності). З Витягів з електронного реєстру листків непрацездатності (індексні номери витягу 1832 9584 5298 6817; 2772 7524 6277 6719; 4172 1514 5231 6108), сформованих Пенсійним фондом України 02.04.2023 року по застрахованій особі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), вбачається, що період тимчасової непрацездатності: з 01.12.2022 по 31.12.2022, наявні три листки непрацездатності: з датою реєстрації - 23.12.2022 за № 6187784-2011739589-1 (з датою відкриття - 21.12.2022 та датою закриття - 23.12.2022); з датою реєстрації - 28.12.2022 за № 6187784¬2011851777-1 (з датою відкриття - 24.12.2022 та датою закриття - 30.12.2022); з датою реєстрації - 03.01.2023 за № 6187784-2011952707-1 (з датою відкриття - 31.12.2022 та датою закриття - 04.01.2023), з "номером випадку непрацездатності" - 6187784, які перебувають у статусі "Готово до сплати". При цьому, в загальних даних електронного листка непрацездатності у розділах "Дані про застраховану особу» та «Відомості про страхувальника» зазначено [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Крім того, судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, та не спростовано відповідачем, що про факт своєї хвороби 26 грудня 2022 року та 28 грудня 2022 року позивач[PERSON] повідомив генерального директора ПрАТ «УДП» Москаленка Д.О. на електронну адресу: [INFO] ; [INFO] , а також оригінал повідомлення від 28 грудня 2022 року було направлено позивачем на адресу ПрАТ «УДП» засобами поштового зв`язку. В свою чергу, відповідно до довідки ПрАТ «УДП» від 02.05.2023 роу №ДМПта СКВ-178, виданої [PERSON] , за період з 21.12.2023 року до 04.01.2023 року до електронного кабінету ПрАТ «УДП» на порталі ПФУ листки непрацездатності не надходили. Відповідно до довідки ПрАТ «УДП» №Д/401/01-01.2 від 14.06.2023 року, [PERSON] за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року листки непрацездатності до департаменту мотивації праці та соціально-кадрових відносин не надавав, до електронного кабінету ПрАТ «УДП» на порталі ПФУ листки непрцездатності не надходили. [PERSON] надав довідку від 03.01.2023 року №4869/Е, щодо перебування на лікуванні у сімейного лікаря. Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.п.1, 9 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV, в редакції Закону чинного на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, зокрема, перебування позивача на лікуванні з 21.12.2022 року вид соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності;страховик - Фонд соціального страхування України. Відповідно до ч.1 ст.19 зазначеного Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом. За страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною) (п.1 ч.1 ст.20 Закону). Умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності та тривалість її виплати передбачені ст.22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-XIV, в редакції Закону, чинного на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, і, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків: тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві (п.1 ч.1 ст.22 Закону). Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.31 Закону,в редакції Закону, чинного на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIVв редакції Закону №2620-ІХ від 21.09.2022 року, який набрав чинності з 01 січня 2023 року,та, відповідно підлягає застосуванню до спірних правовідносин сторін, які продовжували існувати після 01 січня 2023 року, страховиком є Пенсійний фонд України,в свою чергу, припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 Закону роботодавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид страхових виплат та надання соціальних послуг згідно з цим Законом ; вести облік страхових коштів і своєчасно надавати страховику встановлену звітність щодо цих коштів. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону застрахована особа має право, зокрема, на отримання у разі настання страхового випадку страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом, а так само, на судовий захист своїх прав.Частиною 2 ст.9 Закону визначено, що застрахована особа зобов`язана: надавати страхувальнику, страховику достовірні документи, на підставі яких призначаються страхові виплати та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону; своєчасно повідомляти роботодавця та страховика про обставини, що впливають на умови або зміну розміру страхових виплат та соціальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст.11 Закон у страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах. Право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), зайняття підприємницькою та іншою діяльністю, якщо інше не передбачено законом )ч.1 ст.12 Закону). Умови надання допомоги по тимчасовій непрацездатності та тривалість її виплати визначені ст.15 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIVв редакції Закону №2620-ІХ від 21.09.2022 року, який набрав чинності з 01 січня 2023 року, за якими допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу), у разі настання одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасова непрацездатність на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві (п.1 ч.1 ст.15 Закону). Допомога по тимчасовій непрацездатності у випадку, зазначеному у пункті 1 частини першої цієї статті, виплачується уповноваженим органом управління застрахованим особам з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності у випадках, зазначених у пунктах 1 і 7 частини першої цієї статті, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.22 Закону страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначається та здійснюється за основним місцем роботи (діяльності). Частинами 1 та 2 ст.23 Закону визначено, що підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є сформований на основі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, встановлення опіки над дитиною, листок непрацездатності. У разі роботи за сумісництвом, за трудовим договором (контрактом) одночасно із здійсненням підприємницької чи іншої діяльності підставою для призначення допомоги є копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою (за наявності) за основним місцем роботи. Для застрахованих осіб, які одночасно здійснюють підприємницьку та іншу діяльність і не працюють на умовах трудового договору (контракту), копію листка непрацездатності засвідчує установа охорони здоров`я, яка його видає. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з уповноваженим органом управління. Визначення розміру допомоги по тимчасовій непрацездатності, в тому числі на пільгових умовах, здійснюється шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ та організацій або на підставі копії відповідних посвідчень чи інших документів, які підтверджують право на пільгу. Механізми видачі (формування) листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності визначає Порядок видачі (формування)листків непрацездатності в Електронному реєстрі листків непрацездатності, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України 17 червня 2021 року №1234, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 липня 2021 року за №890/36512,п.2 якого визначено, що листок непрацездатності формується в Реєстрі на підставі інформації про медичний висновок (медичні висновки) у разі ідентифікації пацієнта як застрахованої особи в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.Ідентифікованою вважається особа щодо якої інформація, яка надійшла з електронної системи охорони здоров`я, співпадає з відомостями РЗО за критеріями:реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії (за наявності) та номеру паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) - 100 % символів;прізвища, імені та по батькові (за наявності) особи - понад 90,0 % символів. Під час формування листка непрацездатності враховується інформація про основне місце роботи застрахованої особи, визначене за даними повідомлення про прийняття працівника на роботу. Сформований листок непрацездатності надсилається страхувальникам, з якими застрахована особа перебуває у трудових відносинах (за основним місцем роботи та за сумісництвом) через кабінет страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України. При цьому, відповідачем ПрАТ «УДП» на обґрунтування заперечень щодо заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року, зазначено, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт надання роботодавцю належним чином оформлених листів непрацездатності, претензії позивача щодо невиплати допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю є безпідставними, оскільки ним як застрахованою особою не виконано обов`язку щодо надання належних та достовірних документів страхувальнику, відомості про страховий випадок у вказаний період у ПрАТ «УДП», - відсутні, та, крім того, надані позивачем докази перебування на лікарняному є неналежними, оскільки не були подані відповідачеві у встановленому законом порядку, досі не відображаються у кабінеті страхувальника та не є законною підставою для здійснення оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, більш того, в загальних даних ЕЛН у розділі «Дані РЗО та Страхувальника» зазначено страхувальника ФОП [PERSON] , у то же час, по страхувальнику ПрАТ «УДП» лікарняні не сформовані, тим самим, у недостовірному зазначенні місця роботи позивача, що потягло за собою неможливість здійснення виплат у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності позивача, відсутня вина ПрАТ «УДП». В свою чергу, суд зауважує, що посилання відповідача в запереченнях на той факт, що в листках непрацездатності не зазначено місце роботи позивача - ПрАТ «УДП», не приймається до уваги, оскільки, зазначена обставина не змінює факту його (позивача) тимчасової непрацездатності, при цьому, порушення по веденню документації, зокрема, оформлення листка непрацездатності, з боку лікаря чи іншої відповідальної особи не може ніяким чином впливати на працівника. Більш того, суд погоджується з твердженням позивача про те, що наявність певних порушень в оформленні листка непрацездатності не може бути підставою для скасування законодавчо гарантованої позивачу Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виплати по тимчасовій непрацездатності. Крім того, направлення сформованих листків непрацездатності страхувальнику через кабінет страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України не відноситься до повноважень застрахованої особи, на підставі чого, відсутність інформації про працівника в кабінеті страхувальника на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України виключає вину працівника та не може бути підставою для невиплати допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання працівника. Окрім того, як вбачається з письмових пояснень третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від06 листопада 2023 року, в Електронному реєстрі листків непрацездатності по застрахованій особі [PERSON] наявні три листки непрацездатності: з датою реєстрації - 23.12.2022 за № 6187784-2011739589-1 (з датою відкриття - 21.12.2022 та датою закриття - 23.12.2022), з датою реєстрації - 28.12.2022 за № 6187784¬2011851777-1 (з датою відкриття - 24.12.2022 та датою закриття - 30.12.2022), з датою реєстрації - 03.01.2023 за № 6187784-2011952707-1 (з датою відкриття - 31.12.2022 та датою закриття - 04.01.2023), з "номером випадку непрацездатності" - 6187784, які перебувають у статусі "Готовий до сплати",та доступні лише в особистому кабінеті застрахованої особи [PERSON] , як фізичної особи- підприємця. По страхувальнику ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» лікарняні не сформовані, та зазначений випадок склався через те, що на дату формування електронних лікарняних, в Реєстрі застрахованих осіб була відсутня інформація про трудові відносини застрахованої особи [PERSON] зі страхувальником, як найманого працівника за основним місцем роботи, оскільки базою для алгоритму пошуку страхувальника в цьому випадку була інформація за останній закритий квартал. У даному випадку це 3 квартал 2022 року, термін подання якого -09.11.2022 року. Крім того, дані до реєстру застрахованих осіб завантажуються на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених ст. 18 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від 08.07.2010 №2464-УІ, зокрема відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано, і з якої сплачено страхові внески, що надходять від Державної податкової служби України в порядку міжвідомчого обміну. Страхувальником у звіті згідно Додатка 5 у складі Податкового розрахунку з типом "Звітний" за 2 квартал 2021 року (завантажений до реєстру застрахованих осіб 30.07.2021 № 545430) було відображено інформацію щодо дати звільнення [PERSON] -14.06.2021, ст.40 п.4 КзпП України, у той же час, у звіті згідно Додатку 5 у складі Податкового розрахунку з типом "Уточнюючий" за 2 квартал 2021 року (завантажений до реєстру застрахованих осіб 02.02.2023 № 410655) інформація щодо дати звільнення особи [PERSON] скасована. Також у звіті згідно Додатку 1 у складі Податкового розрахунку за 2 квартал 2023 року в червні місяці (завантажений до реєстру застрахованих осіб 28.07.2023 № 449107) страхувальником відображено інформацію по ЗО [PERSON] з нарахованими сумами заробітної плати та сумами нарахованого єдиного соціального внеску за минулий період: з червня 2021 по грудень 2022 з кодом типу нарахування 1, який зазначається для осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, а також для осіб, яким після звільнення з роботи нараховано заробітну плату (дохід) за відпрацьований час або згідно з рішенням суду - середню заробітну плату за вимушений прогул. Таким чином, інформація в реєстрі застрахованих осіб по застрахованій особі [PERSON] завантажена після настання страхового випадку. Крім того, як зазначалося вище, відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є сформований на основі медичного висновку про тимчасову непрацездатність або документа, що засвідчує факт усиновлення дитини, встановлення опіки над дитиною, - листок непрацездатності. Відповідно до ч.3 ст.22 зазначеного Закону рішення про призначення страхової виплати приймається страхувальником або уповноваженими ним особами. Згідно з інтегрованою комплексною інформаційною системою Пенсійного фонду України, заява-розрахунок від ПАТ «Українське дунайське пароплавство» (код ЄДРПОУ: 01125821) на фінансування, зокрема, для надання матеріального забезпечення застрахованим особам за рахунок коштів Фонду по [PERSON] не надходила. Окрім того, за даними Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, інформація про ПрАТ «Українське дунайське пароплавство», як страхувальника, та про [PERSON] , як застрахованої особи, була завантажена ПрАТ «Українське дунайське пароплавство» лише 02 лютого 2023 року, звіт №410655, тобто майже через місця після звільнення позивача з ПрАТ «УДП», 05 січня 2023 року. Обчислення розміру заробітної плати для здійснення оплати днів тимчасової непрацездатності провадиться у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, за змістом пункту 1 якого цей Порядок визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації, у тому числі резидента Дія Сіті, або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці). Відповідно до п.2 зазначеного Порядку сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) залежно від страхового стажу, якщо його наявність передбачена законодавством, на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Крім того, відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIVв редакції Закону №2620-ІХ від 21.09.2022 року, який набрав чинності з 01 січня 2023 року, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу у розмірі: 1) 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років; 2) 60 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від трьох до п`яти років ; 3) 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п`яти до восьми років; 4) 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років; 5) 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, віднесеним до 1-3 категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; одному з батьків або особі, яка їх замінює, які доглядають хвору дитину віком до 14 років, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи; ветеранам війни, постраждалим учасникам Революції Гідності та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України; особам, віднесеним до жертв нацистських переслідувань відповідно до Закону України "Про жертви нацистських переслідувань"; донорам, які мають право на пільгу, передбачену статтею 20 Закону України "Про безпеку та якість донорської крові та компонентів крові"; особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; суми заробітної плати (доходу) застрахованої особи, яка є працівником або гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті, з якої фактично сплачено страхові внески, незалежно від страхового стажу. Як вбачається з копії трудової книжкисерії [NUMBER] , виданої на прізвище [PERSON] , яка долучена позивачем до матеріалів справи, останній має понад 8 років страхового стажу. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 20 грудня 2022 року, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 травня 2023 року, встановлено, що середньоденний заробіток позивача [PERSON] становив 3 500 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, враховуючи, що позивач [PERSON] хворів в період з 21 грудня 2022 року по 04 січня 2023 року, за розрахунковий період грудень, 2022 - листопад 2023 року, згідно з рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 20 грудня 2022 року йому (позивачу) було нараховано 1 277 500, 00 грн. (3 500 грн. х 365 робочих днів за період грудень, 2022 рік - листопад, 2023 рік), враховуючи також, що страховий стаж позивача становить понад 8 років, що підтверджується відомостями трудової книжки, на підставі чого відсоток оплати лікарняного складає 100%, тим самим, розрахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 21 грудня 2022 року по 04 січня 2023 року, що складає 15 календарних днів, слід проводити наступним чином: середньоденна заробітна плата в розмірі 3 500 грн., сума допомоги за перші 5 днів (за рахунок роботодавця) = 3 500 грн. х 5 х 1 = 17 500 грн., сума допомоги по тимчасовій непрацездатності за решту днів, починаючи з шостого дня (за рахунок ПФУ) = 3 500 грн. х 10 х 1 = 35 000 грн., а всього 52 500 грн. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги, що правовідносини з приводу виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності виникли у позивача [PERSON] з роботодавцем ПрАТ «УДП», суд приходить до висновку, що заявлена позивачем [PERSON] позовна вимога про стягнення з ПрАТ «УДП» на його користь допомоги з тимчасової втрати працездатності внаслідок захворювання за період з 21 грудня 2022 року по 04 січня 2023 року на підставі листків непрацездатності з датою реєстрації - 23.12.2022 за № 6187784-2011739589-1 (з датою відкриття - 21.12.2022 та датою закриття - 23.12.2022), з датою реєстрації - 28.12.2022 за № 6187784¬2011851777-1 (з датою відкриття - 24.12.2022 та датою закриття - 30.12.2022), з датою реєстрації - 03.01.2023 за № 6187784-2011952707-1 (з датою відкриття - 31.12.2022 та датою закриття - 04.01.2023), з "номером випадку непрацездатності" - 6187784) в розмірі 52 500 грн., - підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення заробітної плати за робочий день 05 січня 2023 року в розмірі 3 500 грн., судом відзначається наступне. Так, за заявою позивача [PERSON] від 05.01.2023 року, скерованої на адресу генерального директора ПрАТ «УДП», останній просив звільнити його з займаної посади за згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України 05 січня 2023 року, та наказом ПрАТ «УДП» № 10-Б від 05 січня 2023 року «Про звільнення», [PERSON] , виконувача обов`язків заступника голови Правління, звільнено 05 січня 2023 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Останнім робочим днем вважати 05 січня 2023 року, тобто, 05 січня 2023 року був останнім робочим днем позивача, однак заробітна плата позивачу за цей день не була виплачена. При цьому, позивачем на обґрунтування позовних вимог в цій частині зазначено, що відповідач не заперечує той факт, що 05 січня 2023 року він прибув на роботу в адмінбудівлю №1 ПрАТ «УДП» о 07:55 год., однак, твердження представника відповідача про те, що він покинув адмінбудівлю №1 ПрАТ "УДП" о 08:55 год. 05 січня 2023 року не відповідає дійсності, оскільки, тільки о 09:00 год. 05 січня 2023 року він (позивач) зареєстрував у начальника департамента мотивації праці та соціально-кадрових ПрАТ «УДП» заяву про поновлення його на роботі від 05.01.2023 року, та після цього, йому була видана копія наказу ПрАТ «УДП» № 604 від 21.12.2022 року "Щодо особового складу", а згодом, наказ ПрАТ «УДП» № 09-Б від 05.01.2023 року «Про внесення змін до п. 1 наказу від 121.12.2022 № 604 "Щодо особового складу". Крім того, в цей же день, 05 січня 2023 року він написав заяву про звільнення з роботи та здійснив ще ряд дій, пов`язаних з його звільненням.При цьому, в подальшому, під час обідньої перерви 05.01.2023 року, йому зателефонувала начальник департамента мотивації праці та соціально-кадрових ПрАТ «УДП» та повідомила, що в адмінбудівлі №1 ПрАТ "УДП" проводяться обшуки, і, відповідно, вхід до будівлі є неможливим, однак, незважаючи на це, відразу після обіду, 05.01.2023 року, він прибув до адмінбудівлі № 1 ПрАТ "УДП", проте, дійсно представник правоохоронних органів не впустив ні його, ні інших осіб до будівлі, і тільки приблизно після 16.00 год., 05.01.2023 року, він потрапив до адмінбудівлі №1 ПрАТ "УДП" для подальшого, зокрема, оформлення документів, пов`язаних з його звільненням. Таким чином, 05.01.2023 року він перебував на роботі, проте, заробітна плата за цей день в розмірі 3500 грн. виплачена йому не була. Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, визначено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.Днем звільнення вважається останній день роботи. Як вбачається з копії трудової книжки, днем звільнення позивача [PERSON] зазначено, - 05 січня 2023 року. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівнику за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідач, в свою чергу, заперечуючи щодо тверджень позивача, на обґрунтування заперечень зазначив, що як вбачається з копії журналів05.01.2023 позивач перебував в адмінбудівлі № 1 ПрАТ «УДП» лише протягом однієї години - з 07:55 до 08:55 год., під час якої був зайнятий написанням заяви про звільнення та оформленням інших документів, пов`язаних з його поновленням-звільненням, однак в подальшому, протягом дня, як в адміністративній будівлі №1, так і на визначеному п.2 наказу ПрАТ «УДП» від 21.12.2022 року №604 робочому місці за адресою: [ADDRESS] , позивач був відсутній без повідомлення причин, трудові функції не виконував, на підставі чого оплата позивачу заробітної плати за 05 січня 2023 року, - є безпідставною. Суд, в свою чергу, не приймає до уваги доводи відповідача, з огляду на наступне. Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Статтею 149 КзпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня. Відповідно до вимог ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Поряд з цим, відповідно до ст.ст.77, 78 ЦПК України належних та допустимих доказів про відсутність позивача на роботі 05.01.2023 року відповідач суду не надав, зазначені позивачем обставини не спростував, більш того, жодного документу на спростування зазначених вище обставин, про проведення службовогорозслідування, відібрання від позивача пояснень,притягнення позивача до відповідальності за відсутність на роботі, 05 січня 2023 року, відповідачем суду не надано. В свою чергу, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, при цьому, середньоденний заробіток позивача [PERSON] встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 20 грудня 2022 року, яке набрало законної сили 18 травня 2023 року, що згідно довідки ПрАТ «УДП» від 23.06.2022 року №ЦБ-514 становить 3 500 грн., і на день звільнення не змінювався, оскільки, як вбачається з наказу по ПрАТ «УДП» №813 від 21.12.2022 року «Про внесення змін до штатного розпису» розмір посадового окладу залишився на тому ж рівні, - 70 000 грн. З огляду на викладене вище, суд вважає, що відповідач ПрАТ «УДП» має сплатити позивачу [PERSON] середню заробітну плату за робочий день, 05 січня 2023 року, в розмірі 3 500 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в порядку ст.117 КЗпП України, суд виходить з наступного. Зокрема, судом з наявних у справі письмових доказів встановлено, що за заявою позивача [PERSON] від 05 січня 2023 року, адресованою генеральному директору ПрАТ «УДП» Д. Москаленку, [PERSON] , в.о. заступник голови Правління ПрАТ «УДП» просив звільнити його з займаної посади за угодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України 05 січня 2023 року, та, крім того, просив здійснити в день його звільнення повний розрахунок. Наказом ПрАТ «УДП» № 10-Б від 05 січня 2023 року «Про звільнення», на підставі заяви [PERSON] від 05.01.2023 року звільнено [PERSON] , виконувача обов`язків заступника голови Правління, за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, 05 січня 2023 року. Останнім робочим днем вважати 05 січня 2023 року. Доручено Департаменту бухгалтерського обліку здійснити наступні виплати [PERSON] :середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один місяць;компенсацію щорічної відпустки за один місяць у кількості 2 календарних днів. З розрахункового листа за січень 2023 року вбачається, що при звільненні позивачу [PERSON] нараховано виплату за рішенням суду в розмірі 70 000 грн., та компенсацію за невикористані два дні відпустки в розмірі 4 640, 88 грн., всього нараховано 74 640,88 грн., до виплати за вирахуванням податку на доходи та військового збору, - 60 085, 91 грн. Разом з тим, позивач вважає, що повного, належного розрахунку всіх належних йому сум, з ним ні в день звільнення, ні на дату подання позовної заяви зі сторони відповідача ПрАТ «УДП» здійснено не було, зокрема, зазначає, що йому не була виплачена заробітна плата за період з 15.06.2021 року по 20.12.2022 року, компенсація за невикористані дні відпустки, заробітна плата за останній робочий день та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року. В свою чергу, відповідач, заперечуючи щодо заявленої позивачем позовної вимоги, на обґрунтування заперечень зазначив, що сума в розмірі 1 307 000, 00 грн., яку позивач називає заборгованістю по заробітній платі не могла бути виплачена позивачу в день звільнення, 05 січня 2023 року, оскільки рішення, яким вона була присуджена до стягнення, було оскаржене і на момент подання позивачем позову, зазначене рішення ще не набрало законної сили. Крім того, середній заробіток за час вимушеного прогулу/затримки виконання рішення про поновлення на роботі за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові з виконану нимроботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу/затримки виконання рішення про поновлення на роботі не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, тобто, присуджені позивачеві за наслідками розгляду трудового спору суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15 червня 2021 року по 20 грудня 2022 року не є тою виплатою, що у розумінні статей 116-117 КЗпП України належать працівникові при звільненні. Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст.116 КЗпП України) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП Українипри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. При цьому, Велика Палата Верховного суду у постанові від 08 лютого 2022 року в справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) сформулювала висновок про те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Тобто, в разі визнання звільнення незаконним і поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату. Середній заробіток за частиною 2 статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала у трудових відносинах. Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (ч.1 ст.117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (ч.2 ст.117 КЗпП України). Тим самим, за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку, і саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина перша ст. 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина друга ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору. Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. При цьому, рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 грудня 2022 року (справа № 405/5324/21), яке залишено без змінпостановою Кропивницького апеляційного суду від 18 травня 2023 року, позов [PERSON] до ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ПрАТ «УДП» № 22л від 14.06.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності виконувача обов`язків заступника голови Правління [PERSON] ». Поновлено [PERSON] на посаді виконувача обов`язків заступника голови Правління ПрАТ «УДП». Стягнуто з ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.06.2021 року по 20.12.2022 року в розмірі 1 407000 грн., компенсацію моральної шкоди у розмірі 3000 грн., а також судовий збір у розмірі 1503,44 грн., при цьому, при стягненні з ПрАТ «УДП» на користь позивача [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.06.2021 року по 20.12.2022 року, суд виходив з розрахунку середньоденного заробітку, що становив 3 500 грн. Тим самим, у день звільнення позивача [PERSON] з роботи, 05 січня 2023 року, відповідач ПрАТ «УДП» зобов`язаний був у день звільнення провести з позивачем повний розрахунок, та виплатити позивачу всі суми, які були належні останньому від ПрАТ «УДП», зокрема, і заробітну плату за період з 15.06.2021 року по 20.12.2022 року. При цьому, заробітна плата за період з 15.06.2021 року по 20.12.2022 року, яка була належна позивачу від ПрАТ «УДП» та яка не була виплачена позивачу у день звільнення, 05 січня 2023 року, була виплачена позивачу лише 15 червня 2023 року в розмірі 1 076 285, 00 грн., що підтверджується відповідною випискою з банківського рахунку [PERSON] , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», а грошова компенсація за невикористані дні відпуски, яку відповідач як роботодавець не виплатив позивачу у день звільнення, 05 січня 2023 року, була виплачена лише 26 червня 2023 року, що підтверджується відповідною випискою з банківського рахунку [PERSON] , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», Крім того, незважаючи на те, що період затримки з приводу виплати відповідачем позивачу заробітної платисклав 114 днів, а грошової компенсації за невикористані дні відпустки, - 121 день, відповідач ПрАТ «УДП» не здійснив з позивачем повний розрахунок при звільненні, зокрема, не виплатив допомогу по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року та заробітну плату за останній робочий день, за 05 січня 2023 року, на підставі чого, та відповідно до ст.117 КЗпП України, відповідач ПрАТ «УДП» повинен виплатити позивачу [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців, що за період з 06 січня 2023 року по 05 червня 2023 року складає 451 400, 00 грн. (129 днів х 3 500 грн. - розмір середньоденного заробітку позивача [PERSON] , визначений в рішенні Ленінського районного суду м.Кіровограда від 20 грудня 2022 року). При цьому, суд зауважує, що доказів на спростування зазначених вище розрахунків, проведених позивачем, які судом приймаються до уваги, зокрема, щодо розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за період з 21.12.2022 року по 04.01.2023 року в розмірі 52 500, 00 грн., розрахунку розміру заробітної плати за робочий день, 05 січня 2023 року в розмірі 3 500 грн., та розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 451 400, 00 грн. за період з 06 січня 2023 року по 05 червня 2023 року (за шість місяців) або власного розрахунку відповідачем ПрАТ «УДП» не надано, а відповідні доводи щодо їх (розрахунків) неправильності не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та, відповідно, зазначені доводи відповідача зводяться виключно до незгоди з обов`язком щодо виплати позивачу зазначених сум, при цьому, суд також звертає увагу відповідача на те, що відповідно до КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем, у тому числі, щодо виплати належних працівникові сум, покладається на роботодавця, а не на позивача (працівника). Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, судом відзначається наступне. Відповідно до частини першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Положеннями зазначеної статті також визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником абоуповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом вказаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.95року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови). Згідно з п.13 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25.05.2001 року "Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди"роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної ( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Тим самим, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, відшкодування моральної шкоди на підставі ст.237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема, у вигляді одноразової грошової виплати. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, якими встановлений обов`язок доказування в цивільному процесі, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, визначаючи розподіл тягаря доведення щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до переконання про необхідність застосування до спірних правовідносин правила ч.3 ст.12 та ст.81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тим самим, у даній справі в частині вимог про відшкодування моральної шкоди позивач, як особа, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. За викладених обставин, виходячи з заявлених позивачем [PERSON] підстав позову в частині компенсації моральної шкоди, серед яких позивач зазначив, що внаслідок порушення відповідачем його (позивача) законних прав, а саме: невиплати роботодавцем при його (позивача) звільненні належних йому сум: допомоги по тимчасовій непрацездатності, заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, тобто, порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату праці, внаслідок чого було порушено звичний для позивача уклад життя, та завдало йому (позивачу) моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних з необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, чим зазнав втрат майнового характеру, та, тим самим, було завдано моральну шкоду, суд приходить до висновку, що доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, при цьому, зазначені позивачем підстави для відшкодування моральної шкоди є обґрунтованими та доведеними, та, в свою чергу, відповідачем - не спростовані. При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, параграф 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за якими факт заподіяння моральної шкоди пов`язується не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та потребують від позивача додаткових зусиль для організації життя. З огляду на викладене вище, а також враховуючи конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення порушеного права, та з дотриманням принципу розумності, виваженості та справедливості, з огляду на істотність змін у звичайному житті позивача, суд прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, та відповідно, визначає розмір компенсації моральної шкоди в розмірі 7 000 грн., який, на думку суду, буде адекватним моральним стражданням позивача. При цьому, щодо інших аргументів учасників справи, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та підстав позову, що відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу, визначеного ч.1 ст.13 ЦПК України, дослідивши докази по справі на предмет їх належності, допустимості, достовірності та в їх сукупності, суд приходить до висновку про обгрунтованість та доведеність позивачем [PERSON] заявлених позовних вимог та їх часткове задоволення, та стягнення з відповідача ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь [PERSON] допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання за період з 21 грудня 2022 року по 04 січня 2023 року в розмірі 52 500, 00 грн.; заробітної плати за робочий день 05 січня 2023 року в розмірі 3 500, 00 грн.; середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 451 400, 00 грн. за період з 06 січня 2023 року по 05 червня 2023 року та компенсацію моральної шкоди в розмірі 7 000, 00 грн. Згідно з п.2, ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл між сторонами судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зауважує, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого з відповідача ПрАТ «Українське Дунайське пароплавство» на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 697 грн. 80 коп., сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду згідно з квитанцією від 04.04.2023 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial