Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила, з врахуванням уточнень, визнати її спадкоємицею четвертої черги щодо спадкування майна померлої [INFO] [PERSON] . Позов вмотивовано тим, що вона з 2016р. мешкала в м.Одесі в квартирі [PERSON] , з якою проживала однією сім`єю, працювала в м.Одесі, отримувала дохід, а тому посилаючись на статтю 1264 ЦК України, згідно якої, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представник Одеської міської ради проти задоволення позову заперечувала. У наданому відзиві зазначила, що у сторони позивача відсутні докази спільного проживання та ведення спільного господарства позивачки з [PERSON] з 2016р. по день смерті останньої. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що їм відомо про проживання [PERSON] у квартирі [PERSON] , що [PERSON] допомагала їй як людині похилого віку. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка зареєстрована у Болградському районі Одеської області, має сім`ю - чоловіка, та, з її слів, дитину, яка народилася у 2012 році. Квартира [ADDRESS] належить на праві особистої приватної власності [PERSON] [INFO] . Остання померла [INFO] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В. заведено спадкову справу. Позивачка, в межах встановленого законом строку, подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак постановою зазначеного приватного нотаріуса 14.06.2023р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану квартиру. Інших спадкоємців не має. Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі N 644/6274/16-ц (провадження N 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року N 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки". Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99) (постанова Верховного Суду від 18.03.2019 року у справі №357/6408/17). Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду про те, що сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї (постанова ВС від 12.12.2019 у справі № 490/4949/17). Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Верховний Суд зазначив, що показання свідків та спільні фотографії сторін, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання (постанова ВС від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивачка не довела суду, оскільки суду не надано доказів того, що вона мешкала в м.Одесі з 2016р., працювала в м.Одесі, отримувала дохід. Належних та допустимих доказів проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] , а саме ведення спільного господарства, тобто наявності спільного бюджету та витрат, спільного харчування, придбання майна в інтересах сім`ї, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням з 2016 по 2022 роки, позивачкою та її представником надано суду не було. Таким чином, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позову. До показань свідків в частині проживання позивачки однією сім`єю з [PERSON] до часу смерті останньою, суд ставиться критичною, оскільки з їх показань не вбачається того, що з 2016 року позивачка та [PERSON] вели спільне господарство, тобто наявності спільного бюджету та витрат, спільного харчування, придбання майна в інтересах сім`ї, участі у витратах на утримання житла, його ремонт та наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням. З наданих стороною позивача чеків (а.с.114-116) та накладної на придбання водонагрівача (а.с.116) не вбачається, що вони були здійснені позивачкою. До акту від 18.01.2023 про фактичне місце проживання [PERSON] (а.с.16), який було складено мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . суд ставиться критично, вважає його недостовірним доказом, оскільки будучи допитаними у судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] не підтвердили того, що позивачка мешкала за адресою [ADDRESS] з 2016 року та вели спільне господарство. До показань свідка [PERSON] , суд також ставиться критично, оскільки він охарактеризував померлу як повну людину, хоча, згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого [PERSON] , складену у серпні 2021р., остання важила 45 кг. Копії свідоцтва про поховання померлої [PERSON] та договори-замовлення на організацію поховання від 28.05.2022 суд вважає неналежними доказами, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. На підставі викладеного.

Outcome: dismissed