Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» (надалі ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС») про визнання протиправним і скасування наказу № 5044-к від 09.12.2021 "Про відсторонення від роботи" у частині свого відсторонення, зобов`язання допустити до роботи на посаді слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2021 по день фактичного допуску до роботи. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що оскаржуваний наказ, яким його відсторонено від роботи, є незаконним, підстави для його відсторонення були відсутні, він підлягає допуску до роботи, і на підставі ст.235 КЗпП України на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04.05.2022, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 28.03.2023, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено повністю. Постановою Верховного Суду від 10 січня 2024 року за результатами розгляду касаційної скарги [PERSON] , рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04.05.2022 та постанову Рівненського апеляційного суду від 28.03.2023 скасовано, визнано незаконним та скасовано наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» № 5044-к від 09.12.2021 "Про відсторонення від роботи" у частині відсторонення від роботи слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування [PERSON] , провадження у справі в частині вимоги про допуск до роботи закрито, а у частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26.02.2024 позов [PERSON] до ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» у частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, рішення щодо яких скасоване судом касаційної інстанції, прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Згідно з\~постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.12.2023\~№ 1420\~«Про утворення\~акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» перетворене у Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», 100 % якого належать державі. Згідно з п.3 вищезазначеної постанови, АТ «НАЕК «Енергоатом» є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків ДП «НАЕК «Енергоатом», а відокремлені підрозділи ДП «НАЕК «Енергоатом» з дня державної реєстрації товариства продовжують функціонувати як відокремлені підрозділи АТ «НАЕК «Енергоатом». Ухвалою суду від 10.04.2024, занесеною до журналу судового засідання, на підставі ст.55 ЦПК України проведено заміну відповідача - ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» на його правонаступника - Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» (надалі АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Рівненська АЕС»). Відповідачем до ухвалення рішення судом першої інстанції подавався відзив на позов, який стосувався підстав відсторонення позивача, аргументи якого зводились до відповідності факту та процедури відсторонення [PERSON] від посади вимогам чинного законодавства. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від посади, відповідач свої заперечення обґрунтовував тим, що за змістом законодавства, заробітна плата є винагородою, що виплачується роботодавцем за виконану роботу, а оскільки під час відсторонення працівника увільнено від виконання трудових обов`язків, відсутні підстави і для нарахування йому за цей період заробітної плати. У відповіді на відзив представник позивача наводив аргументи у спростування тверджень відзиву відповідача, що стосувались підстав та процедури відсторонення позивача від посади. На вказану заяву по суті справи представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, аналогічну за змістом відзиву на позов. Після прийняття судом даної цивільної справи до провадження у частині вимоги, не вирішеної після скасування рішення судом касаційної інстанції, представником відповідача до суду подано заперечення до позову, у якому міститися вимога про відмову у задоволенні позову [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таку позицію представник відповідача обґрунтовує тим, що відсторонення від роботи означає призупинення трудових відносин, або тимчасове увільнення працівника від виконання трудових обов`язків, яке не має оплачуватись будь-яким заробітком через невиконання у період відсторонення роботи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Брящей Р.І. під час розгляду справи підтримав вимоги про стягнення з АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі філії «ВП «Рівненська АЕС» на користь [PERSON] середнього заробітку за час відсторонення від роботи, уточнивши вимоги у частині періоду відсторонення з 10.12.2021 по 28.02.2022 та подавши до суду розрахунок розміру вимог позивача, згідно з яким за цей період стягненню підлягає 69421,86 грн. середнього заробітку. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримала викладену у заявах відповідача по суті справи позицію та уточнила, що виконаний стороною позивача розрахунок середнього заробітку не відповідає вимогам чинного законодавства через неврахування тієї обставини, що у листопаді 2021 року (один з двох місяців, що передували відстороненню) позивач один робочий день перебував у відпустці без збереження заробітної плати, у зв`язку з чим представником позивача до розрахунку взято неправильну кількість відпрацьованих робочих днів. З підстав, викладених у відзиві на позов, запереченні на відповідь на відзив та запереченні представник відповідача просила суд відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини та дійшов наступних висновків. [PERSON] \~з 07.05.2018\~працює на\~посаді слюсаря\~з ремонту\~реакторно-турбінного\~устаткування ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» (на даний час - філії «ВП «Рівненська АЕС» АТ «НАЕК «Енергоатом»), що підтверджується копією довідки № 4249 від 21.12.2021 та учасниками справи не оспорюється. Наказом генерального директора ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №5044-к від 09.12.2021 «Про відсторонення від посади» [PERSON] відсторонено від посади у зв`язку з відмовою (ухиленням) від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 до моменту усунення причин, що зумовили відсторонення, але не більше ніж до закінчення дії карантину, без збереження заробітної плати, з відміною пільг та компенсацій за умови праці. Наказом генерального директора ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №1096-к від 01.03.2022 дію наказу № 5044-к від 09.12.2021 «Про відсторонення від посади» зупинено з 01.03.2022 до завершення воєнного стану в Україні, та допущено до роботи раніше відсторонених працівників, у тому числі [PERSON] , з 01.03.2022 зі встановленням пільг та компенсацій за умови праці. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з постановою Верховного Суду від 10 січня 2024 року у даній цивільній справі, дії роботодавця у випадку відсторонення від посади слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування ВП «Рівненська АЕС» ДПНАЕК «Енергоатом» [PERSON] щонайменше були непропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи. З цих підстав Верховний Суд задовольнив вимогу позову про визнання незаконним і скасування наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «Рівненська АЕС» № 5044-к від 09.12.2021 "Про відсторонення від роботи" у частині відсторонення від роботи слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування [PERSON] , визнав цей наказ незаконним та скасував його. Таким чином, під час перегляду справи судом касаційної інстанції було встановлено незаконність відсторонення [PERSON] від роботи. Вирішуючи вимогу про стягнення середнього заробітку за час відсторонення [PERSON] від посади, суд керується наступним. Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Верховний Суд у постанові від 01.04.2020 у справі № 761/12073/18 зазначив, що як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення ст.46 КЗпП України роботодавець з власної ініціативи без законної підстави відсторонив працівника від роботи із зупинкою виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Таким чином, у випадку незаконного відсторонення працівника від роботи, він має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки наказ генерального директора ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» № 5044-к від 09.12.2021 "Про відсторонення від роботи" у частині відсторонення від роботи слюсаря з ремонту реакторно-турбінного устаткування [PERSON] визнано незаконним та скасовано, на підставі ст.235 КЗпП України з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу. Вирішуючи питання розміру коштів, які необхідно стягнути як середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд бере до уваги, що такий заробіток слід обчислювати згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (з наступними змінами, надалі - Порядок), як це передбачено пп.«з» п.1 вказаного Порядку. При цьому період незаконного відсторонення [PERSON] слід рахувати з дня фактичного недопуску його до роботи (10 грудня 2021 року) до дня фактичного допуску до роботи (01 березня 2022 року), тобто з 10.12.2021 по 28.02.2022 включно. Відповідно до п.2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Виходячи з положень вищезазначеної норми, а також беручи до уваги, що відсторонення [PERSON] від роботи мало місце у грудні 2021 року, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід використовувати дані про його заробіток за жовтень та листопад 2021 року. Матеріали справи містять довідку ВП «Рівненська АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» №4249 від 21.12.2021 про заробіток [PERSON] за цей період, згідно з якою заробітна плата [PERSON] за жовтень 2021 року склала 26700,54 грн., за листопад 2021 року 27294,34 грн. Таким чином, заробіток [PERSON] , що має враховуватись при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, складає: 26700,54 грн. (за жовтень 2021 року) + 27294,34грн. (за листопад 2021 року) = 53994,88 грн. Пунктами 5, 8 Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з вищезазначених вимог, середньоденна заробітна плата [PERSON] за жовтень-листопад 2021 року склала: 53994,88 грн. / 42 робочі дні = 1285,59 грн. При цьому у суду відсутні підстави для врахування доводів представника відповідача про те, що [PERSON] відпрацював не усі робочі дні листопада 2021 року, оскільки будь-якими доказами такі обставини сторонами не підтверджено, отже, суд, з огляду на положення ст.81, ч.2 ст.177 ЦПК України, вважає їх недоведеними. Період вимушеного прогулу [PERSON] складає 54 робочі дні (15 робочих днів за період з 10 по 31 грудня 20211 року; 19 робочих днів січня 2022 року; 20 робочих днів лютого 2022 року). Таким чином, середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу за період з 10.12.2021 по 28.02.2022 включно складає: 1285,59 грн. * 54 робочих дні = 69421,86 грн.

Outcome: approved