Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про захист прав споживачів, стягнення пені за прострочку виконання договірних зобов`язань. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 31 травня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІА БУД» (надалі - Відповідач) та [PERSON] (надалі - Позивач) укладено попередній договір № А_055, посвідчений приватним нотаріусом ЧМНО Половинською О. Б. та зареєстрований за №868. За умовами цього договору Відповідач зобов`язувався продати позивачу, а Позивач зобов`язувався купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 90,08 квадратних метрів, житловою площею 58,99 квадратних метрів. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію кінець четвертого кварталу 2017 року. Відповідач має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкт будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням Договору. Відповідач зобов`язувався оформити на себе правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору кугивлі-продажу Об`єкту нерухомості. Сторонами встановлювалось,\~що у\~квартирі буде\~виконано загальнобудівельні\~роботи,\~встановлено металеві\~протипожежні вхідні\~двері,\~вікна - металопластикові з п`ятикамерного профілю з енергозберігаючим склопакетом, штукатурка стін, цементна стяжка під чистову підлогу, індивідуальне опалення з двохфункційним котлом та радіаторами, системи водопостачання та каналізації з лічильником (вивід від стояків без прокладення трубопроводів по квартирі). Позивач зобов`язувалася сплатити відповідачу на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовно складала 963856,00 (дев`ятсот шістдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн. Відповідно до п. 4 попереднього договору, Позивач на забезпечення виконання зобов`язань сплачує Відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 963856 грн. забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені цим пунктом забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст. 546 ЦКУ та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Позивач на забезпечення виконання зобов`язання сплатила Відповідачу забезпечувальний платіж в сумі 963856,00 (дев`ятсот шістдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн., що становить 100% орієнтовної вартості об`єкту нерухомості, що була визначена сторонами в попередньому договорі. Дана обставина підтверджується платіжним дорученням №1 та відповідною довідкою ТОВ «МС Імперіал Буд». Позивач, як споживач послуг, виконав своєчасно та в повному обсязі свої зобов`язання по вказаному вище договору, що свідчить про її відкрите бажання в обумовлений термін укласти основний договір купівлі-продажу житлового приміщення. Натомість Відповідач своєчасно, в повному обсязі не виконав зобов`язання за попереднім договором № А_055 від 31 травня 2016 року, вказаний вище нерухомий об`єкт в експлуатацію не здав, належні правовстановлюючі документи не отримав та не оформив та в принципі ухиляється від виконання зобов`язань. На даний час будівництво об`єкту не проводиться, кошти Позивачу не повернуто, постійно переноситься виконання договору на невизначений час, в зв`язку з чим Позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Як зазначалось вище 31 травня 2016 року між Відповідачем та Позивачем було укладено попередній договір № А_055, за умовами якого Відповідач зобов`язувався продати позивачу, а Позивач зобов`язувався купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію кінець четвертого кварталу 2017 року. Тобто за формою і змістом укладений між сторонами договір у вказаній частині є угодою про послугу з будівництва житла. Вказаний договір є змішаним і містить в собі, в тому числі, елементи договору підряду. За характером ці правовідносини подібні до положень статті 875 ЦК України (договір будівельного підряду), а отже, з урахуванням цих обставин, можна зробити висновок, що правовідносини між будівельною компанією (виробником) TOB «MC ІМПЕРІАЛ БУД», вид діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель, і позивачем, як споживачем (замовником), слід кваліфікувати у цій справі, як угоду про послугу - будівництво житла. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі № 607/1579/19. Правовідносини з надання послуг врегульовано спеціальним законом «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно із ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» - споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позивач виконала умови договору, повністю вніс обумовлену в договорі суму, а ТзОВ «МС Імперіал Буд» допустило істотне порушення умов договору і не забезпечило отримання Позивачем завершеної будівництвом квартири, на час подання цього позову. Будинок не зданий в експлуатацію, при тому, що планове завершення будівництва житлового будинку в експлуатацію встановлено кінець четвертого кварталу 2017 року, а тому вважаємо, що Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача пені у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказаний правовий висновок узгоджується із позицією Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15 вересня 2022 року справа № 727/40/22. Відповідно до положень, частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Таким чином Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу пеню за прострочення виконання своїх зобов`язань виходячи з наступних розрахунків: -як вбачається з доданих матеріалів на виконаний умов попереднього договору № А_055 від 31 травня 2016 року Позивачем було сплачено 963856,00 гривень; -період за який здійснюється нарахування пені за з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2022 року (731 день). Нарахування пені здійснюється в межах заявлених позовних вимог; -отже, розмір пені за невиконання умов попереднього договору року становить: (963856 грн. * 3%)* 731 день = 21137362 (двадцять один мільйон сто тридцять сім тисяч триста шістдесят дві) гривні 00 коп. На підставі викладеного, просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал\~Буд» на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов`язання за попереднім договором № А_055 від 31 травня 2016 року в сумі 21137362 (двадцять один мільйон сто тридцять сім тисяч триста шістдесят дві) гривень 00 коп. та понесені по справі судові витрати. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 01.12.2023 суддя ухвалою суду про відкриття провадження у справі № 727/12492/23 відкрила провадження у цій цивільній справі. 15.12.2023 відповідач надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що не визнає вимоги Позивача, вважає їх необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи і чинному законодавстві, а також такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав: Щодо характеру правовідносин, предмету Попереднього договору, який укладено між Позивачем та Відповідачем Попереднього договору, дати прострочення зобов`язання, виду простроченого зобов`язання, а також посилань Позивача на норми ЦК України, які регулюють будівельний підряд і висновки Верховного суду, які викладено в постанові від 04 лютого 2021 року по справі №607/1579/19. 31 травня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено Попередній договір №А_055 купівлі-продажу нерухомого майна (далі за текстом - «Попередній договір»). Відповідно до п. 22 Попередніх договорів цей договір\~є попереднім\~договором, закріплює зобов`язання\~сторін укласти\~Основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності Позивача на такий Об`єкт. Підписуючи попередній договір Сторони зазначили, що підтверджують, що зміст договору точно відповідає їхнім дійсним намірам, у них відсутні заперечення щодо кожної з умов договору, вони однаково розуміють значення умов договору та його правові наслідки для кожної із сторін, укладення і виконання цього договору, не суперечить нормам чинного законодавства України та відповідає його вимогам . . . (пункт 25 Попереднього договору). На виконання вимог ЦК України даний договір був посвідчений нотаріально. Отже, підписуючи Попередній договір, сторони погодились, що укладають саме попередній договір, а не договір підряду чи договір на виконання робіт. Згідно з п. 1 Попереднього договору Відповідач зобов`язується продати Позивачу, а Позивач зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] - будівельна адреса за місцем знаходження земельної ділянки (далі - Об`єкт нерухомості), з урахуванням того, що в майбутньому присвоєна поштова адреса Об`єкту будівництва може відрізнятись від будівельної, квартира розташована на шостому поверсі, секції В, загальною площею 90,08 квадратних метрів, житловою 58,99 квадратних метри, відповідно до\~умов,\~що визначені\~даним Попереднім договором та\~укладеним в\~майбутньому договором\~купівлі-продажу (далі - Основний договір). Зазначені площі є проектними та уточнюються після інвентаризації БТІ. Строк прийняття Об`єкта будівництва в експлуатацію - до кінця IV кварталу 2017 року... Пунктом 1.1. Попереднього договору передбачено, що Відповідач зобов`язується оформити на себе правоустановчі документи та зареєструвати право власності на Об`єкт нерухомості до моменту укладання договору купівлі-продажу Об`єкта нерухомого майна. Зазначене також підтверджується п. 15 Попереднього договору, в якому вказано, що для укладення Основного договору купівлі-продажу Відповідач зобов`язується за власний рахунок оформити правовстановлюючий документ на Об`єкт нерухомості, одержати в Державній Реєстраційній Службі України Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також отримати технічний паспорт на нерухоме майно, та підготувати усі інші документи (що стосуються Відповідача), необхідні для нотаріального посвідчення Основного Договору. Таким чином, передумовою для укладання Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна було отримання Відповідачем в майбутньому права власності на об`єкт будівництва, а не будівництво Об`єкту Відповідачем. Жодною умовою Попереднього договору не передбачено, що Відповідач за завданням Позивача має виконати роботу, як і не передбачено, що саме Відповідач мав збудувати Об`єкт будівництва, а не третя особа. Жодною умовою Попереднього договору не визначено переліку робіт, ціну робіт і спосіб їх виконання. В п. 4 Попереднього договору вказано, що ... забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені в цьому пункті забезпечувальні платежі є «іншим\~видом забезпечення\~виконання зобов`язання» згідно ст.546 Цивільного кодексу України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. З наданих до позовної заяви квитанцій вбачається, що при оплаті в призначені платежу Позивач вказував «Оплата згідно попереднього договору №А_055 від 31.05.2016року». Таким чином, Попереднім договором та квитанціями про оплату чітко встановлено, що сплачені Позивачем кошти є забезпеченим платежем, який є видом забезпечення виконання зобов`язання з укладання Основного договору, а не коштами сплаченими за роботи, послуги чи майно. Станом на день укладання Попереднього договору та на кінець першого кварталу 2018 року Відповідач не мав будівельної ліцензії, не мав дозволу на будівництво об`єкту по [ADDRESS] , як і не мав у власності чи оренді земельної ділянки за даною адресою. Враховуючи, що на день укладання Попереднього договору Відповідач не мав в користуванні чи власності земельної ділянки, не мав будівельної ліцензії та не мав дозволу на будівельні роботи, то відповідно він не міг бути Виконавцем будівельних робіт чи послуг, а тому не міг надавати такі послуги і не міг укладати договори підряду чи продажу майнових прав. Враховуючи вищевикладене, є очевидним, що між сторонами укладене саме Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить жодних елементів Договору підряду і не може вважатись договором надання послуги чи робіт, а отже до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Цивільного Кодекс України, які регулюють будівельний підряд. Отже, Основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами мав бути укладеним до\~31\~березня 2018\~року (до кінця І кварталу 2018 року). Основний договір купівлі-продажу квартири протягом терміну встановленого Попереднім договором укладено не було, оскільки Відповідач з незалежних від нього обставин не набув право власності на вказану квартиру. Схоже положення також містить Попередній договір, а саме пунктом 21 Попереднього договору передбачено, що зобов`язання Сторін щодо підписання Основного договору, встановлені цим Попереднім договором, припиняються у випадку, якщо Основний договір не укладений протягом терміну, встановленого Попереднім договором. Пунктом 10 Попереднього договору передбачено, що забезпечувальний платіж повертається Відповідачем Позивачу шляхом перерахування грошових коштів на рахунок останнього у банківській установі у випадку, якщо Основний договір не буде укладений у зв`язку з неможливістю виконання Відповідачем зобов`язання, передбаченого п.1 цього Попереднього договору або відмовою Відповідача від укладення Основного договору з інших причин, незалежних від Відповідача. При цьому Відповідач\~зобов`язується\~повернути забезпечувальний\~платіж Позивачу протягом 30-ти\~(тридцяти)\~банківських днів,\~з моменту\~спливу терміну,\~вказаного у пункті 1 цього Попереднього договору. Враховуючи, що Основний договір не був укладений у зв`язку з неможливістю виконання Відповідачем зобов`язання (Відповідач не набув у встановлений договором строк право власності на квартиру), то відповідно у п.10 Попереднього договору у Відповідача виникло зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу шляхом перерахування на банківський рахунок Позивача. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, ч. 3 ст. 635 ЦК України та п.21 Попереднього договору, зобов`язання сторін по укладанню Основного договору купівлі-продажу припинилось 31 березня 2018 року та з 01.04.2018 виникло зобов`язання повернути забезпечений платіж протягом 30 днів (п. 10 Попереднього договору). Враховуючи відсутність у сторін з 01.04.2018 року обов`язку укласти Основний договір, у Відповідача не може виникнути прострочення виконання робіт чи послуг, тощо, а могло виникнути тільки прострочення зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу. Необхідною передумовою\~для перерахування\~Позивачу коштів\~є надання\~Відповідачу Позивачем банківських реквізитів останнього. Пунктом 19 Попереднього договору передбачено, що у випадку\~зміни Позивачем місця проживання, номерів телефонів, банківських чи інших реквізитів, що містяться у цьому Попередньому договорі, Позивач повинен\~терміново повідомити\~письмово Відповідача про нову адресу, номери телефонів тощо. Відповідач не несе відповідальність чи ризик неналежного повідомлення Позивача, якщо останній не повідомив про зміну місця проживання чи номерів телефонів. Попередній договір не містить банківських реквізитів Позивача, Позивач не надав Відповідачу своїх банківських реквізитів, а також не звертався до Відповідача з заявою про повернення забезпеченого платежу. Враховуючи, що зобов`язання Відповідача перед Позивачем не являється простроченим, а є відстроченим, то відповідно Позивач не має права на отримання пені по відстроченому зобов`язанню. Щодо можливості нарахування пені по укладеному Договору в розмірах встановлених ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» та посилань Позивача на висновки Чернівецького апеляційного суду, які викладено в постанові від 15.09.2022 року по справі №727/40/22. По-перше: Позивач не є стороною в справі №727/40/22, даний спір не стосувався укладеного між Позивачем та Відповідачем договору, а тому висновки Чернівецького апеляційного суду, які викладені в постанові від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 не мають преюдиціального значення для розгляду даної справи. Також, посилання Позивача на висновки Чернівецького апеляційного суду, які викладено в постанові від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 є некоректним так, як в Україні діє не прецедентне право, а кожна судова справа є унікальною, адже суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та поданих доказів і в кожній конкретній справі ці докази є різними. По-друге: Частина 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлює штрафні санкції саме за прострочення виконання робіт (послуг). Укладений між сторонами договір є Попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, а не договором будівництва житла. Відповідно до умов Попереднього договору, який укладено між сторонами Відповідач по не повинен був надавати Позивачу послуги та роботи. Відповідно до умов Попереднього договору Відповідач має перед Позивачем відстрочене зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу, а не прострочене зобов`язання за виконання робіт. В зв`язку з вищевикладеним частина 5 ст. 10 З У «Про захист прав споживачів» не може бути застосована до правовідносин, які склались між сторонами. По-третє: Пунктом 11 Попереднього договору передбачено, що у випадку порушення Відповідачем терміну повернення грошових коштів, встановленого у п. 10 даного договору, Відповідач сплачує Позивачу (на його вимогу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку, якщо прострочення терміну платежу перевищить 30 календарних днів, Відповідач (додатково до пені) сплачує Позивачу (на його вимогу) штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості. Отже, укладеним між сторонами Попереднім договору чітко врегульовано розмір штрафних санкції за порушення зобов`язань. Щодо строку та періоду, за який може бути нарахована пеня за прострочення зобов`язання по укладеному між сторонами Попередньому договору. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через\~шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Як зазначалося раніше пунктом 11 Попереднього договору передбачено, що у випадку порушення Відповідачем терміну повернення грошових коштів, встановленого у п. 10 даного договору, Відповідач сплачує\~Позивачу (на\~його вимогу) пеню у\~розмірі подвійної\~облікової ставки\~Національного Банку\~України від\~суми заборгованості за кожен день прострочення. Положення Попереднього договору «Відповідач сплачує Позивачу (на його вимогу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення» є методом розрахунку пені, а не визначення строку її нарахування, а тому є очевидно, що сторонами в Попередньому договорі не визначено іншого строку нарахування штрафної санкції (пені), ніж той, що передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України (шість місяців). Нарахування пені поза межами шестимісячного строку є незаконно. Отже, відповідно до частини 6 статті 232 ГК України та правового висновку викладеного в постанові Верховного суду від 30 жовтня 2019 року по справі №756/2781/16-ц максимальний строк нарахування є шість місяців з дня прострочення зобов`язання, а не три роки, як розраховано Позивачем. Щодо співмірності нарахованої пені. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина перша статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Така неустойка стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Відповідно до\~умов Попереднього\~договору Відповідач\~має повернути\~Позивачу забезпечений платіж\~у сумі\~963\~856,00\~грн.,\~а розмір\~заявленої до\~стягнення пені складає 21\~137\~362,00\~грн.,\~тобто майже\~в 22\~рази більше\~ніж розмір\~основного зобов`язання. З урахуванням викладеного є очевидним, що заявлена до стягнення Позивачем пеня є непропорційною та такою, що значно перевищує розмір сплачених Позивачем коштів, а тому в разі задоволення позову має бути зменшена до розумних меж. Щодо строків позовної давності по вимогам про стягнення пені. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення пені, яка розрахована поза межами строку позовної давності, а отже Позивач пропустив строк позовної давності, який встановлено ст. 258 та ст. 266 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що Позивач пропустив строк позовної давності по вимозі про стягнення пені, Відповідач даним відзивом заявляє про застосування строку позовної давності до вимог Позивача по стягненню пені. Підсумовуючі доводи та заперечення на позовну заяву. 1.Підписуючи Попередній договір сторони погодились, що укладають саме попередній договір, а не договір підряду чи договір на виконання робіт (п. 22, 25 Попереднього договору). 2.Попередній договір містить всі істотні умови саме Попереднього договору, а не договору про надання робіт чи послуг. 3.Жодною умовою Попереднього договору не передбачено, що Відповідач за завданням Позивача має виконати роботу, як і не передбачено, що саме Відповідач мав збудувати Об`єкт будівництва, а не третя особа. 4.Попереднім договором чітко встановлено, що передумовою для укладання Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна було отримання Відповідачем в майбутньому права власності на об`єкт будівництва, а не будівництво Об`єкту Відповідачем. 5.Попереднім договором та квитанціями про оплату чітко встановлено, що сплачені Позивачем кошти є забезпеченим платежем, який є видом забезпечення виконання зобов`язання з укладання Основного договору, а не коштами сплаченими за роботи, послуги чи майно. 6.На день укладання Попереднього договору Відповідач не мав в користуванні чи власності земельної ділянки, не мав будівельної ліцензії та не мав дозволу на будівельні роботи, а тому відповідно він не міг бути Виконавцем будівельних робіт чи послуг та не міг надавати такі послуги. Враховуючи, \~ \~ \~ \~що Попередній договір є саме Попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить та не міг містити елементів договору підряду, а також умов, що Відповідач повинен за замовленням Позивача збудувати об`єкт нерухомості, то відповідно Позивач не являється споживачем будівельних робіт чи послуг 7.Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, ч. 3 ст. 635 ЦК України та п. 21 Попереднього договору, зобов`язання сторін по укладанню Основного договору купівлі-продажу припинилось 31 березня 2018 року та з 01.04.2018\~року виникло\~зобов`язання повернути забезпечений платіж протягом 30 днів (п. 10 Попереднього договору). 8.Враховуючи відсутність у сторін з 01.04.2018 року обов`язку укласти Основний договір, у Відповідача не може виникнути прострочення виконання робіт чи послуг, тощо, а може виникнути тільки прострочення зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу. 9.Позивач не надав Відповідачу своїх банківських реквізитів, а також не звертався до Відповідача з заявою про повернення забезпеченого платежу. 10.Позивач не надав Відповідачу своїх банківських реквізитів, а також не звертався до Відповідача з заявою про повернення забезпеченого платежу. 11.Відповідно до ч. 2 ст. 613 ЦК України зобов`язання Відповідача повернути Позивачу забезпечений платіж є відстроченим, а не простроченим, оскільки Позивач не надав Відповідачу свої банківські реквізити для повернення коштів та не звертався до Відповідача з вимогою про повернення забезпеченого платежу. 12.Позивач не має права нараховувати та вимагати стягувати пеню по відстроченому зобов`язанню. 13.Беручи до уваги, що Відповідач по Попередньому договору не повинен був надавати Позивачу послуги та роботи, а також враховуючи, що у Відповідача відсутнє прострочене зобов`язання, а наявне відстрочене зобов`язання по поверненню забезпеченого платежу за своєю природою не є послугою чи роботою, то відповідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не може бути застосована до правовідносин, які склались між сторонами. 14.Позивач не є стороною в справі №727/40/22, даний спір не стосувався укладеного між Позивачем та Відповідачем договору, а тому висновки Чернівецького апеляційного суду, які викладені в постанові від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 не мають преюдиціального значення для розгляду даної справи. 15.Враховуючи, що Позивач та Відповідач Попереднім договором чітко врегулювали розмір штрафних санкції за порушення зобов`язань, а також беручи до уваги висновки Верховного суду, які викладено в постанові від 17 червня 2020 року по справі №522/3887/17, заявлені Позивачем вимоги про стягнення пені з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист справ споживачів», є необґрунтованими та незаконними. 16.Заявлена до стягнення пеня є неспівмірною до суми основного зобов`язання. 17.Заявлена до стягнення Позивачем пеня розрахована не правильно (не у відповідності до умов Попереднього договору та вимог Закону). 18.Позивач намагається стягнути з Відповідача пеню нараховану поза межами шестимісячного строку, що є порушенням ст. 232 ГК України, а отже не законно. 19.Позивачем пропущено строк позовної давності, а Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. На підставі викладеного просив суд в задоволені позовної заяви відмовити повністю. 15.12.2023 представник відповідача надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі. 18.12.2023 представник позивача надав відповідь на відзив, де зазначив, що з висновками Відповідача, що укладений договір не є договором про виконання робіт або договором підряду категорично не погоджується, оскільки його спростовує практика Верховного суду та вже чисельна практика Шевченківського районного суду м. Чернівці та Чернівецького апеляційного суду. Так, в постановах від 15.09.2022 року №727/40/22, від 10.11.2022 року по справі № 727/4915/22 та від 24.11.2022 року по справі № 727/1950/22 Чернівецький апеляційний суд зазначає, що «за формою і змістом укладений між сторонами договір у вказаній частині є угодою про послугу з будівництва житла. Вказаний договір є змішаним і містить в собі, в тому числі, елементи договору підряду». Вказані постанови не скасовані та є такими, що набрали законної сили. Вважає, що наразі позиція відповідача зводиться до маніпулювання нормами Попереднього договору, нормативно-правових актів та судовою практикою з метою віднайти в суспільних відносинах, що склалися між сторонами по справі «юридичні тонкощі» для виправдання протиправних дій відповідача та уникнення ним відповідальності за скоєне. Так, для уникнення відповідальності відповідач зазначає, що будівництво він здійснювати не мав, а кошти, які були зазначені в договорі як «забезпечений платіж» - це забезпечення виконання зобов`язання за укладення Основного договору. Згідно з рішенням сесії міської ради від 17.12.2015 року № 27 земельну ділянку (кадастровий номер 7310136300:11:005:0008) за адресою [ADDRESS] передано в орендне користування Товариству з обмеженою відповідальністю «Глобус-2020» для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. На підставі заяви та поданих документів управлінням містобудування та архітектури департаменту 10.03.2016 року ТОВ «Глобус-2020 видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №1205/16 під будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського обслуговування та паркінгом на [ADDRESS] (відповідно до техніко-економічних показників містобудівного розрахунку на 2 секції). Відповідно до інформації з Порталу державної електронної системи у сфері будівництва ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД» видано дозвіл на будівельні роботи від 24.09.2019 року за №ІУ113192670813 на об`єкт «Нове будівництво багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського обслуговування та паркінгом на [ADDRESS] . Проте Відповідач зазначає, що ніяких дозволів на будування в нього не було і він взагалі не збирався нічого будувати. Вказане спростовується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 17.01.2023 року, відповідно до якого основним видом економічної діяльності ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД» є організація будівництва будівель та будівництво житлових і нежитлових будівель. Враховуючи викладене, стає очевидним, що між позивачем та відповідачем укладено договір підряду, згідно якого позивач оплатив послуги з будівництва житла - забезпечувальний платіж, а відповідач мав його збудувати про що свідчить його обов`язок здати в певний термін об`єкт нерухомості в експлуатацію. З виписки ЄДР вбачається, що основним видом економічної діяльності ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД» є будівництво житлових і нежитлових будівель, отже є очевидним, що саме відповідач мав збудувати об`єкт будівництва, а про третю особу, яка мала б будувати житловий комплекс, в договорі нічого не зазначено. Отже, враховуючи висновки викладені у Постанові Верховного суду від 04.02.2021 у справі № 607/1579/19, який є обов`язковим до врахування відповідно до ст. 263 ЦПК України, правовідносини між ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД», вид діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель, і позивачем слід кваліфікувати як угоду про послугу - будівництво житла. Враховуючи, що ніякого нерухомого майна на момент укладення договору не існувало, а був окреслений конкретний термін прийняття об`єкту будівництва в експлуатацію та передача позивачу, то передумовою для укладення попереднього договору якраз є будівництво цього об`єкту Відповідачем. Відповідач також зазначає, що попереднім договором та квитанціями про оплату чітко встановлено, що сплачені Позивачем кошти є забезпеченим платежем, який є видом забезпечення виконання зобов`язання з укладання Основного договору, а не коштами сплаченими за роботи, послуги чи майно. Позивач вважає, що Відповідач навмисно спотворює умови договору, намагаючись уникнути відповідальності. Очевидною метою позивача було отримання квартири, а метою відповідача було залучення коштів у будівництво житлового комплексу. Попереднім договором чітко передбачено сплату відповідачами коштів за об`єкт будівництва, чітко вказана вартість об`єкта і сам об`єкт. Забезпечувальний платіж якраз був внесений для «забезпечення можливості будувати», а не укладення договору Основного договору. Позивачем було внесено повну суму вартості об`єкту будівництва, а розрахунок її вартості відштовхувався від метрів квадратних квартири. Навіть якщо припустити, що дане твердження відповідає дійсності, то занадто дорого позивачу обійшлося «укладення договору». Відповідач вважає, що в даних правовідносинах не може застосуватись ЗУ «Про захист прав споживачів». ТзОВ «МС Імперіал Буд» був стороною у справі № 727/40/22 - відповідачем, і таким чином останній брав у ній участь, мав можливість подати у ній докази на підтвердження своїх аргументів, а тому на нього поширюється преюдиція встановлених у ній обставин. Постанова Чернівецького апеляційного суду від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 є показовою, оскільки характер правовідносин є ідентичним до існуючих між сторонами. У наведеній постанові Чернівецького апеляційного суду виникли аналогічні правовідносини той самий відповідач та ті самі позовні вимоги. Оскільки вказана Постанова не є скасованою та є такою, що набрала законної сили, то вона підлягає до застосування у подібних справах. Далі позиція відповідача знову зводиться до того, що між сторонами не укладено договір про надання послуг, однак вказане вже спростовано вище. Позивач виконав умови договору, повністю вніс обумовлену в договорі суму, а ТзОВ «МС Імперіал Буд» допустило істотне порушення умов договору і не забезпечило отримання Позивачем завершеної будівництвом квартири. Будинок не зданий в експлуатацію, при тому, що планове завершення будівництва житлового будинку в експлуатацію встановлено кінець четвертого кварталу 2018 року, а тому вважає, що Позивач вправі вимагати стягнення з Відповідача пені у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач вважає,\~що оскільки\~попереднім договором\~врегульований розмір\~штрафних санкцій\~за порушення\~зобов`язань,\~то нами\~не може\~застосовуватись положення\~ч.\~5ст.\~10\~ЗУ ««Про\~захист прав\~споживачів» та\~зазначає пункт\~11 попереднього договору. Однак, вказаний пункт врегульовує питання нарахування пені у разі порушення терміну повернення коштів, а не порушення терміну здачі об`єкту будівництва в експлуатацію. Оскільки договором не врегульовано розмір штрафних санкцій за порушення терміну здачі об`єкту будівництва в експлуатацію, то вимога про застосування ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів є обґрунтованою та законною. Щодо стягнення пені і її рахування, то позивач керувався саме ЗУ «Про захист прав споживачів», а не цивільним або господарським кодексом. Відповідно до положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Отже, ЗУ «Про захист прав споживачів» не ставить обмежень в шестимісячний термін нарахування пені та не ставить обов`язку звертатися з позовом про стягнення пені в річний термін. Щодо твердження, що заявлена нами сума пені розрахована не правильно, то зазначаємо, що якщо Відповідач ставить під сумнів правильність розрахунку пені, то має навести свій. Оскільки до матеріалів справи не долучено ніякого розрахунку та не заявлено клопотань при призначення бухгалтерської експертизи, то вважаємо, що дане твердження не має братися до уваги. Підсумовуючи викладене вище, звертаємо увагу суду на ту обставину, що правова позиція відповідача по справі зводиться до непорядного маніпулювання нормами Попереднього договору, нормативно-правових актів та судовою практикою з метою ввести суд в оману та уникнути відповідальності за свої протиправні дії. На підставі викладеного просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] . 19.12.2023 представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, де зазначив, що укладений між Відповідачем та Позивачем попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна є договором підряду. Щодо посилань\~представника Позивача\~рішення судів\~від 15.09.2022\~року по справі №727/40/22;\~від 10.11.2022\~року по\~справі №727/4915/22;\~від 24.11.2022\~року по справі №727/1950/22. Позивач не був стороною в справі №727/40/22, №727/4915/22 та справі №727/1950/22. Спори, які у розглядались в даних справах стосуються не стосувався укладеного між Позивачем та Відповідачем попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна. Враховуючи, що Позивач не є стороною у справах №9727/40/22, №9727/4915/22, №9727/1950/22, а також беручи до уваги що обставини встановлені при розгляді даних справ не стосуються попереднього договору, який укладено між Відповідачем та Позивачем, то відповідно дані обставини не мають преюдиціального значення та не можуть бути враховані судом при розгляді даної справи. Щодо посилань\~представника Позивача\~рішення міської\~радити від\~17.12.2015 року №27\~про передачу\~земельної ділянки\~в оренду,\~містобудівні умови\~та обмеження №1205/16\~від 10.03.2016\~року та\~дозвіл на\~будівельні роботи\~від 24.09.2019\~року. №ІУ113192670813. Рішенням Чернівецької міської ради №27 від 17.12.2015 року земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] передано в оренду земельну ділянку ТОВ «Глобус 2020», а не Відповідачу. Містобудівні умови та обмеження №1205/16 від 10.03.2016 року видавались ТОВ «Глобус 2020», а не ТОВ «МС Імперіал Буд» рішення судів від 15.09.2022 року по справі №727/40/22; від 10.11.2022 року по справі №727/4915/22; від 24.11.2022 року по справі №727/1950/22. Відповідач отримав\~дозвіл на будівельні роботи №ІУ113192670813, аж 24.09.2019 року, тобто після припинення\~зобов`язань\~сторін по\~укладанні основного\~Договору купівлі-продажу. Таким чином, вказане рішення Чернівецької міської ради, містобудівні умови та обмеження, а також дозвіл, на які посилається представник Позивача не спростовують доводів Відповідача, а навпаки підтверджують, що на день укладання Попереднього договору Відповідач не мав в користуванні чи власності земельної ділянки, не мав будівельної ліцензії та не мав дозволу на будівельні роботи. Жодною умовою Попереднього договору не визначено переліку робіт, ціну робіт і спосіб їх виконання. Таким чином, Попереднім договором та квитанціями про оплату чітко встановлено, що сплачені Позивачем кошти є забезпеченим платежем, який є видом забезпечення виконання зобов`язання з укладання Основного договору, а не коштами сплаченими за роботи, послуги чи майно. Враховуючи, що між сторонами укладене саме Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить жодних елементів Договору підряду і не може вважатись договором надання послуги чи робіт, а також беручи до уваги, що на день укладання Попереднього договору Відповідач не мав в користуванні чи власності земельної ділянки, не мав будівельної ліцензії та не мав дозволу на будівельні роботи, то відповідно він не міг бути Виконавцем будівельних робіт чи послуг і не міг надавати такі послуги, а тому до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Цивільного Кодекс України, які регулюють будівельний підряд. Представник Позивача посилаючись на висновки Верховного суду вказані в постанові від 04 лютого 2021 року по справі №607/1579/19 вказує, що Відповідач має вид діяльності «Будівництво житлових і нежитлових будівель», а тому даний договір він кваліфікує, які угоду про будівництво житла. Звертає увагу, що наявність основного виду економічної діяльності «Будівництво житлових і нежитлових будівель» не може бути єдиною і самостійною підставою для надання угоді кваліфікації як угода про послугу - будівництво житла, а у справі №607/1579/19 між сторонами укладався не попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а договір щодо завершення будівництва, що регулюється іншими нормами права. Окрім виду діяльності Відповідача, Позивач не надав належних обґрунтувань та доказів, які б вказували на можливість застосування до даного спору висновків Верховного суду від 04 лютого 2021 року по справі №607/1579/19. Таким чином,\~висновок Верховного\~суду,\~який викладено\~в постанові\~від 04\~лютого 2021\~року по\~справі №607/1579/19\~стосується договору\~щодо завершення\~будівництва, на умовах\~якого будівельна\~компанія мала\~збудувати житло,\~а не\~попереднього договору купівлі-продажу\~нерухомого майна,\~на умовах\~якого одна\~сторона в майбутньому має продати іншій стороні готовий об`єкт нерухомості. Між Позивачем та Відповідачем не укладався договір будівництва чи договір завершення будівництва та не могли бути укладений із-за відсутності у Відповідача на момент укладання договору прав на майнові права. Враховуючи, що між Позивачем та Відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а не договір будівництва чи завершення будівництва, то відповідно правові висновки Верховного суду, які викладені в постанові Верховного суду від 04 лютого 2021 року по справі №607/1579/19 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Щодо тверджень представника Позивача, що до даних правовідносин не можуть бути застосовані положення ст.232 ГК України Наведеною нормою передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися яку становлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 910/4164/17, від 22 листопада 2018 року справі № 903/962/17, від 07 червня 2019 року справі 910/23911/16». Правовий висновок, який викладено постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року по справі №756/2781/16-ц щодо застосування ст. 232 ГК України зроблено у цивільній справі, а тому підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України в даному спорі судом має бути враховано вказаний вище правовий висновок Верховного суду, що максимальний строк нарахування пені є шість місяців з дня прострочення зобов`язання, а не три роки, як розраховано Позивачем. Щодо тверджень представника Позивача, що посилання Відповідачем щодо не правильного розрахунку пені не можуть тратить до уваги, оскільки Відповідачем не надано іншого розрахунку та не заявлено клопотання про призначення бухгалтерської експертизи. Враховуючи, що Відповідач заперечує в повному обсязі щодо вимоги по стягненню пені, то відповідно Відповідач не мав подавати іншого розрахунку пені, а також не зобов`язаний був заявляти клопотання про призначення бухгалтерської експертизи. На підставі викладеного просив суд в задоволені позовної заяви відмовити повністю та судові витрати покласти на Позивача. 25.12.2023 представник позивача надав заяву про проведення судового засідання без його участі. 27.12.2023 представник відповідача надав заяву про проведення судового засідання без його участі. 02.02.2024 суддя ухвалою закрила підготовче провадження у цивільній справі та призначила справу до судового розгляду. 20.02.2024, 19.03.2024 22.03.2024 представник відповідача надав заяву про проведення судового засідання без його участі. 08.04.2024 представник позивача надав заяву про проведення судового засідання без його участі. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що позивач захищає свої права, як споживач послуг, а саме: право на отримання в повному обсязі і своєчасно виконання обов`язків за попереднім договором про укладення основного договору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, надав заяву про розгляд справи відсутністю позивача за його представника, позов підтримав, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд уважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи. У зв`язку з розглядом подання без участі осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши письмові докази по справі, суд уважає встановленими наступні фактичні обставини справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи встановлено, що згідно з копією попереднього договору № А_055 від 31 травня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ЧМНО Половинською О. Б. за №868 Товариство з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІА БУД» - Сторона 1 зобов`язується продати, а [PERSON] Сторона 2 зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2018 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 90,08 квадратних метрів, житловою площею 58,99 квадратних метрів. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію кінець четвертого кварталу 2017 року. Відповідач має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкт будівництва на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням Договору, згідно з п. 1 попереднього договору. Відповідно до\~п.\~1.2\~попереднього договору\~сторонами встановлювалось,\~що у\~квартирі буде\~виконано загальнобудівельні\~роботи,\~встановлено металеві\~протипожежні вхідні\~двері,\~вікна - металопластикові з п`ятикамерного профілю з енергозберігаючим склопакетом, штукатурка стін, цементна стяжка під чистову підлогу, індивідуальне опалення з двохфункційним котлом та радіаторами, системи водопостачання та каналізації з лічильником (вивід від стояків без прокладення трубопроводів по квартирі). Відповідно до п. 1.2 попереднього договору Сторона 2 зобов`язувалася сплатити відповідачу на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовно складала 963856,00 (дев`ятсот шістдесят три тисячі вісімсот п`ятдесят шість) грн. Відповідно до п. 4 попереднього договору, Сторона 2 на забезпечення виконання зобов`язань сплачує Відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 963856 грн. забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені цим пунктом забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст. 546 ЦКУ та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до п. 13 попереднього договору у випадку, якщо основний договір не буде укладений у термін, передбачений п. 1 цього Попереднього договору у зв`язку з необґрунтованими діями (бездіяльність Сторони 1) остання сплачує Стороні 2 штраф у розмірі 5% від загальною вартості Об`єкту нерухомості, протягом 3 календарних місяців з моменту отримання Стороною 1 відповідної вимоги від Сторони 2. Згідно з копією довідки, наданою ТОВ «МС Імперіал Буд» на ім`я [PERSON] в тому, що кошти в сумі 963856,00 грн. Оплата за нерухомість згідно попереднього договору №А_055 від 31.05.2016 поступили на поточний рахунок підприємства № [NUMBER] , відкритий в ПАТ «УкрСиббанк». Згідно з копією платіжного доручення №1 від 01.06.2016 [PERSON] оплатила ТОВ «МС Імперіал Буд» суму 963856,00 грн. призначення платежу відповідно до попереднього договору №А_055 від 31.05.2016. Мотивувальна частина Відповідно до ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Щодо заявленого клопотання відповідача про застосування строків позовної давності щодо стягнення суми боргу, то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає,\~що позовна\~давність в\~один рік\~застосовується до\~вимог про\~стягнення неустойки\~(штрафу,\~пені). За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.\~\~ Розмір пені позивачем розрахований за період з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2022 року, Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Тобто, частина\~\~ третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.\~\~\~\~ Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі №\~488/2807/17 (пункт 129). Такий правовий висновок зазначено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року Справа\~№\~755/13805/16-ц Провадження\~№\~14-208цс21. Встановлено, що у п. 5.1 Договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Суд доходить висновку, з урахуванням пункту 5.1 договору, у якому сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором, та виходячи з того, що відповідач умов договору та своїх зобов`язань не виконав, то строк виконання зобов`язання не закінчився, а отже доводи щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними. Як вбачається, з матеріалів справи на виконання умов попереднього договору № А_055 від 31.05.2016 позивачем сплачено 963856,00 грн. Позивач, заявив вимоги про стягнення пені за період з 01 жовтня 2020 року по 01 жовтня 2022 року (731 день). Нарахування пені здійснюється в межах заявлених позовних вимог. Пеня нараховується за кожен день у межах заявлених позовних вимог у розмірі трьох відсотків вартості роботи (постуги). Отже, розмір пені за невиконання умов попереднього договору А_055 від 31.05.2016 року становить: 21137362 грн. 00 коп. (963856 грн. * 3%)* 731). Щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом, а не обов`язком суду, тому за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Як вбачається\~з матеріалів\~справи розмір\~пені в\~сумі 21137362\~грн.\~00\~коп.,\~яку просить\~стягнути позивач\~є непропорційною\~та такою,\~що значно\~перевищує розмір\~сплачених коштів\~на виконання\~попереднього договору\~№ А_055 від 31.05.2016 року позивачем. З урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, апеляційний суд дійшов висновку про зменшення нарахованої пені з 21 137 362 грн. 00 коп. до 800 000 гривень. Аналогічний по суті висновок зроблено Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у справах № 756/2781/16 від 30 жовтня 2019 року, №760/7459/16. За таких обставин, враховуючи, що вимоги позивача не суперечать закону та не порушують права, інтереси інших осіб, суд уважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, повністю знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141 ЦПК України, суд уважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 8000,00 грн. судового збору.

Outcome: partial