Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне\~товариство Комерційний\~банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 29.08.2008 між Публічним Акціонерним\~товариством Комерційний\~банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 29.08.2008 року. Відповідно до договору відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 26.04.2016 рік утворилась заборгованість в розмірі 23480,70 грн., виходячи з цього заборгованість складається з 1709,81 грн. заборгованість за кредитом; 10621,57 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 9555,00 заборгованість за пенею та комісією; 500,00 штраф (фіксована частина); 1094,32 грн. штраф (процентна ставка). У відповіді на відзив прохав врахувати, що при генерації позовної заяви було допущено технічну помилку та додано невірну анкету заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, вважати правильною копію анкети заяви б/н від 29.05.2008 року. Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, заборгованість в розмірі 18915,94 грн. за кредитним договором та судові витрати. Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродержинська Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року позовні вимоги Публічного Акціонерного\~товариства Комерційний\~банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволені частково. Ухвалою суду від 04 серпня 2023 року\~заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 червня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, скасовано та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача\~ адвокат Бундюк Є.В. у судове засідання не з`явилась, надала відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави зазначені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача зазначила, що відповідач стверджує, що позивач вже звертався з даним позовом до суду. Окрім цього, представник відповідача просить застосувати строки позовної давності, оскільки договір начебто укладено 29.08.2008 року, за вказаний період згідно розрахунку жодного платежу для погашення не було, позов пред`явлений 12.05.2016, поза межами строку позовної давності. Враховуючи зазначене у відзиві на позовну заяву, у задоволенні позовних вимог прохає відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки не повідомив. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.05.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (в подальшому перейменованому на ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] укладено кредитний договір у формі заяви, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 2% на місяць. Згідно змісту вказаної заяви, [PERSON] ознайомився і погодився з умовами надання банківських послуг, тарифами банку. [PERSON] не виконав своїх зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого у нього перед ПАТ КБ «Приватбанк» згідно розрахунку позивача станом на 15 листопада 2023 року виникла заборгованість у сумі 18915,94 грн., яка складається з 1709,81 грн.\~заборгованість за тілом кредиту, 15520,56 грн.\~заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1685,57 грн.\~заборгованість по комісії за користування кредитом. Відповідно\~до\~ч.\~1\~ст.4\~ЦПК\~України\~кожна\~особа\~в\~порядку,\~встановленому\~цим\~Кодексом,\~звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За правилом частини першої\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобовязання\~це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення\~невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. В законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (ст.ст.\~530,\~631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Разом з тим, відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо повернення грошового зобов`язання здійснюється частинами, то строк позовної давності застосовується до кожної не повернутої частини грошового зобов`язання окремо. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 зроблено наступні висновки щодо застосування норм права: «Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою\~статті 261 ЦК України\~починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.» Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.05.2008 року, відповідач отримав кошти 29.05.2008 року. На погашення заборгованості відповідач здійснював платежі 29.05.2008, 26.06.2008, 25.07.2008, 29.08.2008, 24.09.2008 року, після чого згідно виписки за договором відбувалось тільки нарахування відсотків та комісії. Банк звернувся до суду із позовню заявою 12.05.2016 року. Отже, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Згідно до\~ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності. Відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача. На підставі ст.ст. 256,\~257,\~259,\~261,\~266,\~267,\~525,\~526,\~1046,\~1049 ЦК України,

Outcome: dismissed