Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

28.12.2023 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові посилалася на те, що [PERSON] , наймач квартири [ADDRESS] зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] [INFO] , але фактично не проживає. Дана обставина підтверджується копіями актів про не проживання особи за місцем реєстрації та копією Ордеру на квартиру. Реєстрація колишнього чоловіка у квартирі, спричиняє для позивача суттєві незручності. Вона є багатодітною матір`ю, має троє неповнолітніх дітей. Позивачка зазначає, що їй важко утримувати їх, але і субсидію на комунальні послуги не може оформити, бо зареєстрований колишній чоловік. Крім цього він не бере участі у заходах по утриманню квартири, не приймає участі у сплаті комунальних послуг. У квартирі немає особистих речей, що також свідчить про відсутність його за місцем реєстрації понад шість місяців. Реєстрація Відповідача унеможливлює отримання субсидій на сплату житлово - комунальних послуг та тягне за собою додаткові витрати на сплату комунальних послуг. У зв`язку з викладеним просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 29.01.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які повернуто до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про внесення відомостей до Єдиного Державного демографічного реєстру №249462-2019 від 02.08.2019 року. Відповідач [PERSON] ,\~ [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] від13.06.1996 року, а також витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 15.01.2024 року. Позивачці 04.11.2008 року видано Ордер №553 на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . Позивач з відповідачем розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 12.08.2008 року. Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 23.12.2023 року, складеного за адресою: [ADDRESS] , головою правління ОСББ «Професора Толока 17» , в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] фактично не проживає за даною адресою з травня 2019 року. Позивач зазначає, що комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, і так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то вона змушена нести тягар комунальних платежів одноособово. Реєстрація відповідача в будинку порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, також вона позбавлена можливості оформити субсидію та зменшити грошове навантаження. Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення. Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності. Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1ст.395ЦК України речовими правами на чуже майно є: 2) право користування (сервітут). Відповідно ст.405ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Відповідно ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 344/7064/16-ц зазначено, що «У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк». Судом встановлено, що відповідач з травня 2019 року без поважних причин не проживає за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач відповідачу не чинила, останній добровільно визначив інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується без поважних причин. Відповідач не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі квартирою не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, і так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то позивач змушена нести тягар комунальних платежів одноособово. Відповідач в добровільному порядку з реєстрації не знімається, а реєстрація відповідача порушує права та законні інтереси позивача, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, також вона позбавлена можливості оформити субсидію та зменшити грошове навантаження на оплату комунальних послуг. Тому суд вважає, що відповідач втратив право на користування цим житлом, а позивач має право на захист своїх прав, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в силу ст.405 ЦК України. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішує справу за наявними матеріалами. Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved