Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивач зазначає, що 24.07.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір № Z06.21651.004134094, за умовами якого [PERSON] було надано кредит. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладений договір\~факторингу №\~07072023,\~відповідно до\~якого АТ\~«Ідея Банк»\~передало позивачу право вимоги до відповідачки за кредитним договором № Z06.21651.004134094 від 24.07.2018. Відповідачка порушила умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 60890,20 грн., з яких: 21414,46 грн. заборгованість за основним боргом, 15444,61 грн. заборгованість за відсотками та 24031,13 грн. заборгованість за комісіями. Заперечення відповідача. Відповідачка зазначає, що передбачений договором обов`язок сплачувати комісії є неправомірним, позивач не довів існування заборгованості, просить у позові відмовити. Мотивувальна частина рішення. 24.07.2018 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z06.21651.004134094, згідно з яким банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 30000 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок. Строк користування кредитом становить 36 місяців. Проценти за користування кредитом встановлені у розмірі 12,49% річних від залишкової суми кредиту. Сторонами погоджені графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту. Позивач надав примірник договору та документів, які його супроводжували, з підписами відповідачки. Відповідачка не спростувала згадані вище умови договору як і сам факт його укладення. На підставі договору № 07072023 від 07.07.2023, право грошової вимоги за кредитним договором № Z06.21651.004134094 від 24.07.2018, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ». Згідно із додатком до договору факторингу, що є його невід`ємною частиною, загальна заборгованість за кредитним договором складає 60890,20 грн., з яких: 21414,46 грн. заборгованість за основним боргом, 15444,61 грн. заборгованість за відсотками та 24031,13 грн. заборгованість за комісіями. Позивач надав виписку з рахунку, яка підтверджує вказану заборгованість, а також довідку-розрахунок заборгованості. Відповідачка не спростувала наявну у вказаних документах інформацію, оспорюючи її лише з процесуальних міркувань. На думку відповідачки, позивач мав подати згадані документи разом з позовною заявою, а додав їх лише до відповіді на відзив. Позивач не допустив порушень, подаючи докази. У відзиві відповідачка заперечила надані позивачем разом з позовною заявою докази щодо суми заборгованості, зокрема наголосила на тому, що заборгованість має доводитись випискою з рахунку. Як наслідок, позивач додав, зокрема, виписку з рахунку до відповіді на відзив. Сторони вправі обмінюватися заявами по суті справи і додавати до них докази. Слід зважити також на те, що позивач подав відповідь на відзив 29 лютого 2024 року в межах строку подання доказів, встановленого в ухвалі про відкриття провадження. Отже, слід вважати, що позивач довів підстави для стягнення з відповідачки в його користь двох складових заборгованості: 21414,46 грн. заборгованості за основним боргом, 15444,61 грн. заборгованості за відсотками. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно ч.1 ст.1048 ПК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Нараховані АТ «Ідея банк» комісії в сумі 24031,13 грн. до стягнення не підлягають. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Несправедливими є зобов`язання, які виникають із положень договору про споживчий кредит та які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому). Згідно з пунктом 1.11 кредитного договору від 24.07.2018 позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Тобто, пунктом 1.11 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графіку щомісячних платежів. Відповідно до положень частин 1-5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу Банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим по відношенню до споживача. Верховний Суд України у своїй правовій позиції, висловленій в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16 зазначив, що суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули увагу, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу; при цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Отже, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за комісіями. До стягнення з відповідача підлягають 21414,46 грн. заборгованість за основним боргом та 15444,61 грн. заборгованість за відсотками. В решті вимог слід відмовити. Суд вважає доведеним позов на суму 36859,07 грн., отже позов задоволено на 60,53 %. При подачі позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 2684 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1624,62 грн. судового збору, виходячи із наступного розрахунку: 2684 грн. х 60,53 %.

Outcome: partial