Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

17.02.2023р. надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до відповідача [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 200213391 від 10.02.2015 р. у розмірі 70484,17 грн. та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 10.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200213391 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 23250,00 грн. із встановленим строком користування з 10.02.2015р. по 20.05.2017р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановленому кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL1N618071, проведеного 15.06.2020 р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 р. у справі 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський». Таким чином, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належними чином. В той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитним коштами в повному обсязі та визначений строк. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 16.02.2023 р. розмір заборгованості відповідача становить 70\~484,17грн., що складається з 22740,60грн. -\~заборгованість за кредитом; 47743,57 грн. - заборгованість за відсотками. Отже, як вказує позивач, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого перед позивачем у нього існує заборгованість, через що позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права. Ухвалою суду від 26.04.2023 р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 16.05.2023р. представник відповідача [PERSON] подав відзив на позов, в якому вказав, що позивачем не доведено наявність правовідносин укладання кредитного правочину, надання коштів у кредит та відступлення права вимоги, а позовна давність за вимогами на виконання кредитного договору від 10.02.2015р. № 200213391 є такою, що спливла, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву, де просить справу розглянути в її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, письмово просили справу розглянути у їх відсутність, в задоволенні позову відмовити. Проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 10.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду № 200213391 щодо кредитування, відповідно до якої банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 23250,00 грн. із встановленим строком користування з 10.02.2015р. по 20.05.2017р., а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановленому кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 р. ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7 БМ від 20.07.2020 р., укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL1N618071 проведеного 15.06.2020 р., що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 р. у справі 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором ПАТ «Банк Михайлівський». Із витягу з Додатку № 1 до вказаного договору факторингу вбачається, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200213391 в сумі 70484,17 грн. ТОВ «Діджи Фінанс» на адресу [PERSON] направило претензію щодо добровільної сплати заборгованості за кредитним договором, які, відповідно до списку згрупованих поштових рекомендованих листів, було відправлено [PERSON] 19.12.2022 р. Позивач зазначив, що [PERSON] належним чином не виконує кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 16.02.2023 р. утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 70484,17 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 22740,60 грн., заборгованості зі сплати відсотків у сумі 47743,57 грн. Отже, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини (договір кредиту). Згідно ч.1\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.2, 4 ст.77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч.1 ст.77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України. Відповідно до ст.79 ЦПК України, докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст.81 ЦПК України,достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України). Як зазначалось вище, позивач вказує, що загальна сума заборгованості за кредитним договором відповідача становить 70484,17 грн., однак в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості за кредитним договором, що позбавляє суд можливості перевірити, з якого періоду нарахована та яка існує заборгованість, а також розмір щомісячних платежів, а, отже, і правильність нарахування вказаної суми. Відповідно до вимог\~ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Таким чином, з наданих позивачем документів судом не встановлено розмір заборгованості, та власне, її існування, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed