Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю понад 5 років, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] [INFO] , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй за життя квартиру [ADDRESS] . Позивач вказує, що останні 7 років до моменту смерті [PERSON] вона проживала разом з померлою в одній квартирі, між ними склались сімейні відносини, вони вели спільне господарство, у них були встановленні спільні права та обов`язки в рамках спільного побуту, як то хатні справи, сплата комунальних платежів. Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лукинюк К.П. із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було заведено спадкову справу № 15/2023. 05.06.2023 року позивачка отримала від нотаріуса лист, в якому їй було повідомлено, що належною підставою для прийняття спадщини є рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини, у зв`язку з чим вона звернулася до суду. Позивач просить суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Позивач в судове засідання з`явилася разом із представником [PERSON] , позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Одеської міської ради Сірак Вадим Вікторович в судове засідання з`явився, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В судове засідання з`явилася свідок [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судове засідання викликалась, але не з`явилась, представник позивачки заявив клопотання про відмову від допиту цього свідка. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, з [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» №36186685 від 09.11.2012 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй за життя квартиру. Судом також встановлено, що [PERSON] познайомилась з позивачем [PERSON] приблизно за 6 - 7 років до смерті, після знайомства вони почали разом проживати в квартирі [PERSON] , оскільки вона вже тоді була особою похилого віку, жила сама і потребувала сторонньої допомоги, що підтвердила свідок [PERSON] під час допиту її в судовому засіданні 17.04.2024 року. Так, свідок [PERSON] повідомила суду, що довгий час пропрацювала в магазині за адресою: [ADDRESS] ; будинок під номер 7 у них по вулиці відсутній, тобто фактично будинок [ADDRESS] та [ADDRESS] є сусідніми будинками. Свідок знала померлу [PERSON] дуже давно, ще до знайомства її з [PERSON] . [PERSON] повідомила суду, що відносини у них з померлою були добрі, сусідські, вона могла на прохання [PERSON] . заходити до неї, заносити продукти, однак після знайомства [PERSON] та [PERSON] вже остання повністю допомагала померлій. Відносини між [PERSON] та [PERSON] характеризувала як теплі та сімейні, вказала, що бувала у них в гостях коли вони проживали разом; зазначила, що позивачка з померлою часто відвідували магазин, де вона працювала, позивачка купувала продукти за свої кошти, [PERSON] завжди добре відносилась до [PERSON] , тепло про неї відзивалась; похоронами [PERSON] займалась саме позивачка за свій кошт, також організовувала поминальний обід та всі інші супутні речі; про наявність родичів у померлої їй нічого не відомо за час знайомства вона про них нічого не розповідала. [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що працювала в барі недалеко від місця проживання [PERSON] та орендувала квартиру, де проживала разом зі своїм сином. З [PERSON] познайомилась за років 6-7 до її смерті, познайомившись вони почали спілкуватись, остання повідомила їй, що живе сама, запропонувала жити разом, оскільки вона вже літня людина та їм так буде легше, позивачка погодилась. Вони почали проживати разом, спільно вели хатні справи, позивачка сплачувала комунальні послуги, вони купували побутову техніку в квартиру (бойлер, пральну машину). Про існування інших родичів достовірно позивачці не відомо, вона їх не зустрічала, якось чула від померлої, що в неї є син, однак вони не бачаться і майже не спілкуються, про те, що [PERSON] перебувала на обслуговуванні у соціальній службі їй відомо не було. Судом досліджено надані позивачкою докази, а саме чеки про сплату комунальних послуг, товарні чеки про придбання побутової техніки, документи щодо поховання [PERSON] , технічний паспорт на квартиру з витягом про державну реєстрацію та свідоцтвом про право на спадщину, фотографії [PERSON] за життя та її могили після смерті. Судом також досліджено матеріали спадкової справи № 15/2023, які надійшли до суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лукинюк Катерини Павлівни. Відповідно до досліджених матеріалів спадкової справи позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лукинюк Катерини Павлівни від 05 червня 2023 року №537/02-14 позивачу роз`яснено про необхідність звернутись до суду із заявою про встановленням факту проживання однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини. Спадкова справа не містить в собі відомостей щодо звернення інших спадкоємців про прийняття спадщини, на час отримання спадкової справи з моменту смерті [PERSON] пройшло понад шість місяців. Суд критично ставиться до заперечень зі сторони відповідача, викладених у відзиві на позов та наданих до суду з доказами на їх підтвердження. Так, позиція відповідача зводилась до того, що факт родинних відносин не може бути підтвердженим лише показами свідків та участі у захороненні померлої особи. Також відповідач вказував, що відповідно до наданих ним документів померла [PERSON] перебувала на обслуговуванні у КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Малиновського району м. Одеси» як одинока особа та при цьому в 2019 році нею власноруч було написано заяву про відмову від подальшої допомоги. Відповідачем не було надано до суду доказів про те, що [PERSON] дійсно отримувала відповідну допомогу, що її регулярно відвідували соціальні працівники, відмова її від надання допомоги на думку суду свідчить про відсутність у неї необхідності у її наданні у зв`язку з тим, що вона проживала з позивачкою, яка їй допомагала як літній людині. За умовами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За умовами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно із ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом) зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, які не перебували зі спадкодавцем у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (КЦС ВС від 07.02.2018 р. №127/1765/16). Відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. Так, місцем проживання фізичної особи за ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Отже, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця 4-ї черги за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини проживання підтверджуються іншими належними і допустимими доказами (ВС від 10.01.2019 р. №484/747/17; КЦС 04.05.2022 р. №372/4235/19). За постановами Верховного Суду від 10.11.2021 р. №759/19779/18, від 24.12.2021 р. №442/60/21: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування та про визначення додаткового строку для прийняття спадщини належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». У п.п. 20-23 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», а також у постанові ВС №336/709/18-ц від 07.11.2018 р. зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі у оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку про наяність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю понад 5 років. На підставі викладеного,

Outcome: approved