Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона, в період з 05 травня 1985 року по 11 серпня 2006 року, перебувала у шлюбі з відповідачем, що підтверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2006 року у справі № 2-4168/06 та Свідоцтвом про розірвання шлюб [NUMBER] від 11 серпня 2006 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після народження дітей, з метою отримання власного житла у 1989 році позивачкою та відповідачем було прийнято рішення вступити до молодіжного житлово-будівельного кооперативу по [ADDRESS] . Документи на вступ до кооперативу були оформлені на [PERSON] , оскільки відповідач на той час мав необхідний для цього спеціальний трудовий стаж. В свою чергу, для сплати авансу при вступі в кооператив використані грошові кошти в розмірі 600 рублів, які були надані позивачці як матеріальна допомога їй, як повній сироті. 01 липня 1991 року рішенням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів № 358 було затверджено акт Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію 116-квартирного будинку по [ADDRESS] . В подальшому, згідно інформації отриманої від ПП «Люкс», балансоутримувача даного будинку, нумерацію будинку було змінено з 23 «В» на 37. У 1996 році позивачкою, після отримання за місцем роботи 13 та 14 заробітної плати, було повністю виплачено пайовий внесок за спірну квартиру у розмірі 17 000 купоно-карбованців. Таким чином, отримання кооперативної квартири [ADDRESS] відбулося під час шлюбу, а повна виплата пайових внесків за дану квартиру була зроблена за рахунок спільних коштів сім`ї позивачки та відповідача. Незважаючи на те, що у 2006 році шлюб між сторонами був розірваний, [PERSON] та [PERSON] продовжували проживати у спірній квартирі. Також, в даній квартирі з ними проживає їх син [PERSON] зі своєю сім`єю. Протягом останніх декількох років позивачка часто їздила за кордон. В один із періодів її перебування за кордоном, відповідач, в жовтні-листопаді 2021 року зібрав необхідні документи для реєстрації за ним права власності на спірну квартиру та 02 листопада 2021 року, без відома [PERSON] , подав їх у відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради. На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 61584917 від 15 листопада 2021 року державним реєстратором [PERSON] була здійснена реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Про факт такої реєстрації позивачка дізналася лише 07 серпня 2023 року, отримавши у відділі реєстрації речових прав на нерухоме майно Тернопільської міської ради, інформаційну довідку № 341752524 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З метою отримання інформації, на підставі яких документів була проведена реєстрація за відповідачем спірної квартири, [PERSON] звернулася до ОСББ «Злуки 37». В ОСББ їй надали Довідку № 17 від 08 серпня 2023 року про те, що даний будинок був переданий їм на баланс у грудні 2016 року та повідомили, що у них відсутня інформація на підставі яких документів відповідач зареєстрував за собою право власності на квартиру [ADDRESS] . В подальшому,\~позивачка разом\~із адвокатом\~звернулася за\~отриманням інформації,\~що стосується\~реєстрації спірної\~квартири за\~відповідачем до\~Тернопільської міської\~ради та\~Приватного підприємства\~«Люкс».\~У відповідь\~на адвокатський\~запит Тернопільська\~міська рада\~відмовила в\~наданні інформації,\~а ПП\~«Люкс» надало\~листа №\~172\~від 17\~серпня 2023\~року,\~в якому\~повідомило,\~що на\~підставі рішення\~Тернопільської міської\~ради №\~419\~від 30\~березня 2001\~року на\~баланс ПП\~«Люкс» було\~передано 27\~кооперативних будинків,\~в тому\~числі і\~будинок по\~ [ADDRESS] ).\~Також,\~ПП «Люкс»\~повідомило,\~що на\~момент передачі\~вищезазначених кооперативних\~будинків на\~баланс ПП\~«Люкс»,\~пайові внески\~всіма членами\~кооперативів були\~виплачені в\~повному обсязі,\~в тому\~числі і\~по квартирі\~ [ADDRESS] . До даного листа була долучена копія рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради народних депутатів № 358 від 01 липня 1991 року та копія додатку до рішення міськвиконкому від 27 червня 1989 року № 294 п. 3, із витягом зі списку членів молодіжного житлово-будівельного кооперативу по [ADDRESS] , в якому в тому числі була зазначена інформація щодо [PERSON] . Отримана від ПП «Люкс» інформація підтверджує той факт, що повна виплата пайових внесків за квартирі [ADDRESS] , була здійснена до 2001 року, тобто під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, оскільки отримання кооперативної квартири [ADDRESS] , відбулося під час шлюбу, а повна виплата пайових внесків за дану квартиру була зроблена за рахунок спільних коштів позивачки та відповідача за час коли вони перебували у шлюбі, то вказана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, хоча була оформлена на ім`я [PERSON] . Оскільки відповідач відмовляється провести добровільний поділ майна, то у позивачки виникла потреба у поділі вищевказаної квартири у судовому порядку та визнанні за нею права власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] . На підставі вищенаведеного, [PERSON] вважає, що квартира [ADDRESS] на момент реєстрації права власності за [PERSON] , як і на день подання позовної заяви, перебуває у спільній сумісній власності сторін. Відтак, позивачка просить суд визнати спільним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на корить позивачки понесені судові витрати. Ухвалою судді від 05 вересня 2023 року відкрито провадження у справі № 607/16538/23, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 26 жовтня 2023 року, витребувано у виконавчого комітету Тернопільської міської ради належним чином засвідчену довідку про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, номер 37, видану 25 серпня 2021 року Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Злуки, 37», на підставі якої за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 15 грудня 2023 року така інформація надійшла на електронну адресу суду. 19 грудня 2023 року судом зареєстровано відзив представника відповідача [PERSON] , адвоката Скакуна О. К. Представник відповідача, покликається на те, що ознайомившись зі змістом позовних вимог, вважає, що вимоги позивачки визнати спільним майном [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та визнати за позивачкою право власності на 1/2 частку в квартирі [ADDRESS] , не підлягають до задоволення з наступних підстав. Позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 05 травня 1985 року по 11 серпня 2006 року. У 1989 році відповідач вступив до молодіжного житлово-будівельного кооперативу по [ADDRESS] . На виплату кооперативної квартири грошові кошти давали батьки відповідача, а саме: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] , які померли. Загалом ними було надано на придбання кооперативної квартири грошові кошти в сумі понад 11000 карбованців. Крім цього, позивачем не надано жодних письмових доказів того, яку саме суму за рахунок спільних сумісних коштів в період спільного проживання та, яка доля вкладу в придбанні квартири належить [PERSON] . Про належність спільної квартири до спільної сумісної власності подружжя визначається лише фактом придбання цього майна під час шлюбу, а не спільною участю подружжя коштами в набутті цього майна. Після розірвання шлюбу в 2006 році позивачка не проживає в спільній квартирі, а тому пропустила строки позовної давності при зверненні до суду з позовом про поділ сумісного майна подружжя. Крім цього, квартира приватизована на одного відповідача, а позивач не намагалася у встановлені законом строки пред`явити вимоги щодо визнання власником частини спірного майна, що теж є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Поряд з загальними положеннями, Сімейний кодекс України містить перелік майна і обставин, що визначають певне майно особистою приватною власністю одного з подружжя, навіть якщо воно придбане в період шлюбу. Так особистою приватною власністю одного з подружжя є: майно, набуте до шлюбу; майно за час шлюбу, але на підставі договору дарування, або в порядку спадкування; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто (кошти надані відповідачу його батьками саме є його особистими коштами); житло набуте одним з подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду». Враховуючи викладене, адвокат Скакун О. К. просить поновити строк для подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 19 січня 2024 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивачки, адвокат Семененко С. М. підтримав позовні вимоги [PERSON] , просив позов задовольнити в повному обсязі, оскільки майно є спільною сумісною власністю подружжя, набуте під час перебування колишнього подружжя у шлюбі. [PERSON] разом із [PERSON] виплачували вартість квартири у кооперативі, вступили до кооперативу у 1989 році, останній внесок сплатили у вересні 1996 року. Батьки відповідача грошей не мали, вони були колгоспниками, батько помер ще у 1985 році, мати у 2018 році. [PERSON] зареєстрував право власності на спірну квартиру у 2021 році, про що позивачка дізналася у 2023 році, а тому строк позовної давності у виниклому спорі не пропущено. Відповідач [PERSON] суду пояснював, що його батьки жили в селі, тримали худобу, свині та допомогли йому купити квартиру. Він працював на «ХБК», дружина також, але вона перебувала у декреті. З 2006 року вони з позивачкою не проживають. Батько відповідача помер у 1985 році, а у кооператив він вступив у 1989 році. Вартість квартири 12 тис. «руських» рублів вони оплатили, бо на «ХБК» почали багато платити. [PERSON] - повна сирота, не мала нікого. Батько відповідача працював у колгоспі, гроші мав, ще підробляв штукатуром. Мама [PERSON] з відповідачем працювали на буряках. Фактично квартира придбана за кошти батьків [PERSON] , які дали 10 тис. У спірній квартирі, крім відповідача, на даний час проживає син, невістка і онука сторін. Представник відповідача, адвокат Скакун О. К. підтримав пояснення відповідача, вважає, що при матеріалах справи достатньо доказів того, що квартира є особистою власністю його довірителя. Доводи поданого ним відзиву також підтримав, просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову в повному обсязі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що знайома зі сторонами по справі, в неприязних стосунках не перебувають, спілкуються як сусіди. Свідок проживає по сусідству із господарством батьків позивача [PERSON] , батька звали [PERSON] , матір [PERSON] . [PERSON] знає як невістку сусідів і дружину [PERSON] , який також був однокласником [PERSON] . В сім`ї [PERSON] була ще сестра, батьки працювали у колгоспі, мали господарку, тримали худобу, свиней, город. Мама [PERSON] в розмові зі свідком казала, що мають допомогти виплатити квартиру сину, бо діти малі, невістка сирота. Зі слів матері відповідача [PERSON] відомо, що вона давала гроші сину, але сум, періодів, коли передавалися кошти, свідку не відомо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає в с.Чистопади, по сусідству із господарством батьків [PERSON] , з народження. Батьки відповідача завжди працювали і все віддавали синові, бо він молодший. Мама [PERSON] працювала на ланці, батько у колгоспі, в трудовій бригаді. Дочка [PERSON] мала господарство і будинок, їй допомога не була потрібна. [PERSON] приїздив до батьків, вони давали йому гроші і продукти, так свідок думає. [PERSON] знає, що [PERSON] з дружиною мали кооперативну квартиру, але потім щось у них не склалося. Мати [PERSON] приходила до свідка і розповідала, що давали гроші синові, щоб оплатити «хату». Сум цих коштів [PERSON] не знає, особисто свідком передачі коштів не була і не бачила такого, це їй відомо з слів матері [PERSON] . Це було в 90-х роках, почалася Україна, батьки [PERSON] тримали худобу, свині, бики. Заслухавши пояснення відповідача, представників сторін, свідків, дослідивши та оцінивши докази по справі, судом встановлено наступне. Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 341752524, сформованого 07 серпня 2023 року, право власності на квартиру загальною площею 64,3 кв. м., житловою площею 39,1 кв.м., за адресою [ADDRESS] зареєстровано 02 листопада 2021 державним реєстратором Кавецькою О. Б. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] . Документи подані для державної реєстрації: довідка про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер: 37, багатоквартирного будинку «Злуки, 37». [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 1985 року по 20 липня 2006 року, що стверджується рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 20 липня 2006 року у справі № 2-4168/06, на підставі якого було видано Свідоцтво про розірвання шлюб серії [NUMBER] від 11 серпня 2006 року, оформлене відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області. Як вбачається з довідки № 17 ОСББ «Злуки, 37» від 08 серпня 2023 року, [PERSON] є співвласником та заборгованості перед ОСББ не має. 11 серпня 2023 року адвокатом Алексенко С. Л. в інтересах [PERSON] було надіслано адвокатський запит директору ПП «Люкс» з проханням надати інформацію, а саме: -надати інформацію, на підставі якого документу [PERSON] володів кооперативною квартирою [ADDRESS] , із вказанням номеру та дати видачі відповідного документу, а також номеру та дати прийняття рішення виконкому Тернопільської міської ради народних депутатів, на підставі якого був виданий відповідний документ чи передана квартира; -надати інформацію, в якому році був введений в експлуатацію будинок [ADDRESS] і чи [PERSON] був повністю сплачений пайовий внесок за кооперативну квартиру [ADDRESS] . 11 серпня 2023 року адвокатом Алексенко С. Л. в інтересах [PERSON] було надіслано адвокатський запит міському голові м. Тернополя з проханням надати інформацію, а саме, копії документів, на підставі яких за [PERSON] , державним реєстратором Тернопільської міської ради Кавецькою О. Б., 02 листопада 2021 року було зареєстровано право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2505753161040), а саме копію ордеру виданого виконкомом Тернопільської міської ради народних депутатів та Довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі № 3 від 25 серпня 2021року, виданої ОСББ «Злуки, 37» та інших документів наявних в реєстраційній справі. У наданні інформації відмовлено згідно листа ВК Тернопільської міської ради № 18804-Ф/2023 від 17 серпня 2023 року. 17\~серпня 2023\~року адвокату\~Алексенко С.\~Л.\~направлена ПП «Люкс» відповідь № 172 на його запит, з якої вбачається, що Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №419 від 30 березня 2001 року ПП «Люкс» погоджено здійснення утримання і обслуговування житлових будинків на підставі укладених договорів. Відповідно в березні 2001 року було проведено передачу 27 кооперативних будинків з балансу ЖЕК № 14 ЖБК на баланс ПП «Люкс», в тому числі і будинок по [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] ). Факт прийому - передачі будинків було оформлено відповідними актами. На момент прийняття вказаних вище кооперативних будинків на баланс та обслуговування від ЖЕК № 14 ЖБК, пайові внески всіма членами кооперативів за квартири виплачені в повному обсязі, в тому числі по квартирі [ADDRESS] . Інформацією ким, коли і в яких розмірах було проведено оплату пайових внесків за квартиру [ADDRESS] підприємство не володіє. Разом з тим, згідно додатку до рішення міськвиконкому від 27 червня 1989 року № 294, п.3, саме [PERSON] був у списках членів молодіжного житлово-будівельного кооперативу по [ADDRESS] на трьохкімнатну квартиру. А відтак, і ордер та правовстановлюючі документи на квартиру оформлялись на ім`я [PERSON] , як члена кооперативу. Згідно листа Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 27555/2023 від 15 грудня 2023 року, повідомлено, що за змістом інформації управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, відповідно до пункту 29 Порядку доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, оригінали документів після проведення державної реєстрації невідкладно повертаються заявникові. Оскільки в Управління державної реєстрації відсутній оригінал довідки про членство особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі номер 37, виданої 25 серпня 2021 року ОСББ «Злуки,37», додає скановану копію даної довідки, сформовану за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав. Згідно довідки № 37, виданої 25 серпня 2021 року ОСББ «Злуки,37», [PERSON] є членом МЖК та пайові внески сплатив в повному обсязі. За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативноправові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі статтею 5 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Статтею 16 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України. Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативноправових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Отже, порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися КпШС України, який був чинним на час такого набуття. Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України). Роздільним майном подружжя було визначено майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), за винятком коштовностей та предметів розкоші (стаття 24 КпШС України). За змістом статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Позивачка [PERSON] \~перебувала у\~зареєстрованому шлюбі\~із [PERSON] \~з 05\~травня 1985\~року по\~11\~серпня 2006\~року. Відтак, квартиру [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . Вказана вище квартира набута шляхом вступу [PERSON] , який перебував у шлюбі з [PERSON] , до членів молодіжного житлово-будівельного кооперативу по [ADDRESS] (на час вирішення спору - [ADDRESS] , та сплати в повному обсязі пайового внеску за квартиру [ADDRESS] . Відповідно до Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, створена фізичними і (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської чи іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основі самоврядування. Порядок набуття права власності на кооперативну квартиру суттєво відрізняється від приватизації державного житлового фонду. В кооперативі право власності на житлову площу після виплати паю набуває тільки член кооперативу. Якщо пай виплачувався в шлюбі, квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При поділі майна подружжя (або чоловік), який перебував у шлюбі і брав участь у виплаті пайового внеску, може отримати свою частку в праві на квартиру або за спільною згодою, або через суд. Права дітей в даному випадку захищені тільки на проживання в цій квартирі. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації і виникає з моменту такої реєстрації. У той же час, відповідно до раніше діючого Закону України «Про власність» право власності члена житлового кооперативу на квартиру дійсно виникало з моменту виплати паю і не вимагало реєстрації. Згідно з роз`ясненням, що міститься в п.п. «а» п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, слід враховувати, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Системний аналіз наведених норм, з урахуванням обставин справи, дають підстави вважати, що оскільки пай внесено [PERSON] у період сумісного проживання з [PERSON] , то спірну квартиру слід вважати спільним майном подружжя, яке підлягає поділу незалежно від того, на чиє ім`я оформлено право власності на неї. За встановлених\~обставин,\~суд доходить\~до обгрунтованого\~висновку,\~що сторонам на праві власності належить по частини спірної квартири, оскільки пай за неї внесений колишнім подружжям в ЖБК в період сумісного проживання і за рахунок спільних коштів, а тому згідно з приписами ст. 28 КпШС, частки сторін у спільній сумісній власності є рівними. Таким чином, набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 307/3489/18). Як визначено у ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Єдиним доказом, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог є покази свідків [PERSON] та [PERSON] , які повідомляли суду про те, що інформацією про обставини передачі коштів [PERSON] для виплати кооперативної квартири, вони володіють зі слів покійної матері відповідача. Згідно положень ч. 2 ст. 90 ЦПК України, якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Отож, суд відхиляє, як належний, достатній і допустимий доказ покази свідків [PERSON] та [PERSON] про обставини, які їм відомі з чужих слів. При цому суд також зауважує, що батько відповідача помер у 1985 році, що сторонами визнається, ще до вступу [PERSON] у члени кооперативу, а тому не міг допомагати у виплаті пайового внеску за спірне житло, його правоздатнсть і дієздатність припинилася у зв`язку зі смертю. Щодо заяви сторони відповідача про застосування до виниклих між сторонами правовідносин строку позовної давності, то суд роз`яснює наступне. Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача. У частині другій статті 72 СК України визначено та у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15. Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц, від 6 листопада 2019 року у справі № 203/304/17, від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18, від 13 липня 2020 року у справі № 570/4234/16-ц та від 24 лютого 2021 року у справі № 303/6365/17. Спірна квартира\~оформлена [PERSON] \~у 2021\~році,\~який є\~її одноосібним\~титульним володільцем.\~Відповідач не\~повідомляв колишню\~дружину [PERSON] про\~вчинені дії\~щодо спірного\~майна.\~Про зареєстроване\~за [PERSON] \~право власності\~на квартиру [ADDRESS] , позивачка дізналася у серпні 2023 року, на що є покликання у позові. Таким чином, [PERSON] у межах встановленого законом трирічного строку позовної давності, звернулася до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя. Відтак, підстави для застосування строків позовної давності у виниклому спорі - відсутні. Отож, позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Слід визнати квартиру [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; визнати за\~ [PERSON] \~право власності\~на 1/2 частку у квартирі [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4\~822,50 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved