Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.12.2014 року по 31.08.2020 року в розмірі 143\~825 грн. 06 коп. та судові витрати. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2021 року позовні вимоги були задоволено повністю. 08.11.2023 року до суду від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя суду від 14.12.2023 року заочне рішення скасовано, призначено судове засідання, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування позовних вимог Концерн «Міські теплові мережі» зазначив, що у період з 01.12.2014 року по 31.08.2020 року позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 143\~825 грн. 06 коп., яку відповідачами сплачено не було. Також зазначено, що на адресу відповідачів неодноразово було направлено претензії стосовно вказаної заборгованості, але вказані претензії були залишені без уваги. У зв`язку з чим просить суд, стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] борг за вказані комунальні послуги у розмірі 143\~825 грн. 06 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп. 05.01.2024 року до суду від представника [PERSON] адвоката Каплунової С.М. до суду надійшов відзив на позов, який обґрунтований таким. Відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 1999 року. Вона розлучилась із чоловіком та виїхала із вказаної адреси, проте залишилась зареєстрованою. Вважає, що з неї безпідставно просять стягнути суму заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, так як вона наданими послугами не користувалась. Крім того, від неї надійшла заява, відповідно до якої просить застосувати строк позовної давності про стягнення заборгованості за надані послуги. За період до 12.03.2017 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримував, просив задовольнити. Додатково зазначив, що відповідачі протягом вказаного у позові періоду користувались наданими послугами, проте їх не оплачували. Після ухвалення заочного рішення, через виконавчу службу примусово почались проводитись стягнення наявного боргу. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] не позбавляє останню відповідальності за наявний борг, так як згідно відомостей відповідач зареєстрований за вказаною адресою. Відповідач [PERSON] суду зазначила, що тривалий час взагалі не спілкується з відповідачами, мешкає за іншою адресою у своїх батьків. З відповідачем [PERSON] розлучилась ще у 1999 році. Саме з цього часу і не проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі для неї сторонні люди. До 2022 року проживала із своїми батьками по [ADDRESS] . З 2023 року після укладення шлюбу, переїхала жити до чоловіка у квартиру по [ADDRESS] . Зазначила, що наданими позивачем послугами не користувалась, крім того через виконавчу службу вже з неї стягнуто 8444 грн. 24 коп. На цей час вирішує питання щодо перереєстрації за іншою адресою за місцем проживання з чоловіком. У суді представник відповідача [PERSON] адвокат Каплунова С.М. зазначила, що позовні вимоги не обґрунтовані, у квартирі зареєстровано 9 осіб, а позов пред`явлено лише до 4, в тому числі і до її довірителя, яка у квартирі взагалі не мешкає, проте зареєстрована. [PERSON] тривалий час не має доступу до квартири і не користується наданими послугами. Також, просить суд застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин. За клопотанням представника [PERSON] судом були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитаний у якості свідка [PERSON] суду зазначив, що він є чоловіком [PERSON] . Вони знали один одного багато років, а у серпні 2022 року уклали шлюб. З 01.01.2023 року мешкають разом за адресою: [ADDRESS] . З 2003 року по 2023 рік [PERSON] мешкала зі своїми батьками по [ADDRESS] . Основним квартиронаймачем у його квартирі є батько, і без його дозволу він не може наразі зареєструвати дружину за місцем їх проживання. Батько не надав згоду на реєстрацію дружини за місцем проживання, тому вона досі зареєстрована за адресою колишнього чоловіка. Свідок [PERSON] у суді повідомила, що вона є матір`ю [PERSON] . У період з 1999 року по 2023 рік її донька мешкала з ними за адресою: [ADDRESS] . В їх квартирі було зареєстровано сім осіб, квартиронаймачем є чоловік, проте донька ніколи не зверталась із проханням її зареєструвати за місцем мешкання. У суді свідок [PERSON] зазначила, що вона є сусідкою [PERSON] та проживає за адресою: [ADDRESS] . У період з 2014 року по 2023 рік [PERSON] мешкала разом із батьками, вона її постійно бачила. З 2023 року [PERSON] виїхала з вказаної адреси, тому що вийшла заміж. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду не з`явилися, про день місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв, клопотань до суду не надали. За даних обставин суд приходить до висновку, що вказані відповідачі належним чином повідомлялись судом про розгляд справи, а відтак вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників на підставі наявних письмових доказів. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Суд, заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, дійшов до такого. Згідно рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29.01.2009 р. «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 р. виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». Основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Судом встановлено, що відповідачі станом на відкриття провадження у цій справі були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач - підприємство Концерн «МТМ» надавав відповідачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води у період з 01.12.2004 року по 31.08.2020 року. Особовий рахунок відкритий на ім`я позивача - [PERSON] - № 603302955. Відповідно до довідки-розрахунку Концерну «МТМ» щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання та теплової енергії, гарячої води заборгованість відповідача за період з 01.12.2004 року по 31.08.2020 року складає 143\~825 грн. 06 коп. (центральне опалення 27\~254 грн. 81 коп., гаряче водопостачання 116\~570 грн. 25 коп.). Вказаний розрахунок заборгованості є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджуються з умовами чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Вказаний розрахунок не оспорювався відповідачами, які не надали і свій альтернативний розрахунок з приводу нарахування заборгованості. Правовідносини між теплопостачальною організацією та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 та іншими нормативно-правовими актами України. Обов`язок споживача сплачувати за комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі України (ст. 67, 68). Відсутність між сторонами договору на надання послуг централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном «МТМ» послуг, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону. Згідно вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язанням, підстави виникнення яких були передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦКУ, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено порядок оплати житлово-комунальних послуг. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживача послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Згідно Статуту Концерну «Міські теплові мережі», предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, її розподілення для обігріву житла і побутової потреби населення та на комунально-побутові потреби підприємств, організацій, установ і її збут, тобто Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води. Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Система теплопостачання квартири відповідачів є загальнобудинковою, від`єднання від централізованого опалення не проводилось, тому послуги відповідачам, надавались постійно і в повному обсязі. Договір між сторонами про надання послуг не укладався, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовився. Фактичне надання цих послуг слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених\~Законом України «Про теплопостачання»\~та Правил. Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідачів від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 р.). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язань, якщо він не приступив до виконання зобов`язанням або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Доказів на спростування факту наявності заборгованості чи її розміру станом на час розгляду справи відповідачами не надано. Доводи [PERSON] та її представника [PERSON] щодо відсутності обов`язку сплачувати за надані послуги Концерном «Міські теплові мережі» у зв`язку з тим, що [PERSON] не проживала за адресою: [ADDRESS] з 1999 року, суд не приймає до уваги, виходячи з такого. Пунктом 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року № 2189-VIII, передбачено, що споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку і це важливо) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. У судовому засіданні дійсно встановлено, що [PERSON] не проживала за адресою: [ADDRESS] у період 2014 2020 р.р. (період стягнення заборгованості). Водночас, [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою, жодних заяв до Концерну «МТМ» остання не подавала з приводу не проживання у зазначеній квартирі та не нарахування з цього приводу їй сплати за отримання комунальних послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання» (яка діяла на час виникнення спірних відносин)\~у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг. Виконавець зобов`язаний провести такий перерахунок\~протягом місяця\~незалежно від наявності заборгованості. Таким чином, якщо особа була відсутня за місцем проживання і надала відповідні документи вона має право отримати перерахунок. Заперечень з боку [PERSON] (відповідних претензій, актів тощо) на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу позивача не надходило. За таких обстави суд вважає, що [PERSON] зобов`язана сплачувати позивачу за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання і теплової енергії, гарячої води навіть у той період, коли вона там не проживала. Щодо заяви представника [PERSON] про застосування строку позовної давності. Судом встановлено, що вимоги позивач пред`явив за період з 01.12.2014 року по 31.08.2020 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно із приписами ст.ст. 260,261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 по справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Позовні вимоги Концерну «МТМ» стосуються заборгованості, що утворилася у період з 01.12.2014 року по 31.08.2020 року. Водночас, із вказаними вимогами Концерн «МТМ» звернувся до суду 12.10.2020 року Згідно з п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким було доповнено Цивільний кодекс України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211 карантин було встановлено з 12 березня 2020 р. до 03 квітня 2020 р. на всій території України. У подальшому він був продовжений Постановами Кабінету Міністрів України №239 від 25.03.2020 року, №291 від 22.04.2020 року, №343 від 04.05.2020 року, №392 від 20.05.2020 року, №500 від 17.06.2020 року, №641 від 22.07.2020 року, №760 від 26.08.2020 року, №956 від 13.10.2020 року, №1236 від 09.12.2020 року, №104 від 17.02.2021 року, №405 від 21.04.2021 року, №611 від 16.06.2021 року, №855 від 11.08.2021 року, № 981 від 22.09.2021 року, № 1336 від 15.12.2021 року, №229 від 23.02.2022 року, №630 від 27.05.2022 року, №928 від 19.08.2022 року, № 928 від 19.08.2022 року, №1423 від 23.12.2022 року, № 383 від 25.04.2023 року Останньою постановою дію карантину було продовжено до 30.06.2023 року. Отже карантин в Україні безперервно встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). В випадку перебіг позовної давності обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Отже, до вимог Концерну «МТМ», строк позовної давності до яких не сплив на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. При цьому, оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувались позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісяця платежу. 30.03.2020 року Верховна Рада прийняла закон № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину. Зокрема, пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину. За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі. З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02.04.2020 року, не є продовженими. При застосуванні приписів пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України суд враховує також, що такий строк слід застосовувати відносно кожного щомісячного платежу. Суд враховує ті обставини, що оплата комунальних послуг має здійснюватись споживачами цих послуг до 20 числа місяця, наступного за тим, в якому цю послугу спожито. Встановлено, що платежі за послуги позивача були внесені у січні та червні 2016 року. З цього вбачається, що позовна давність по заборгованості за 01.06.2016 року по березень 2017 спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється. А тому у стягненні заборгованості, яка виникла з 01.12.2014 року до 02.04.2017 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості, починаючи з 02.04.2017 року припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову Концерном МТМ 12.10.2020 року, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12 «Прикінцевих та перехідних положень» до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому ця заборгованість підлягає стягненню з відповідачів. Таким чином в межах строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 «Прикінцевих і перехідних положень» ЦК України вкладається період щомісячних платежів з 02.04.2017 по 31.08.2020 року, а борг у цьому періоді згідно розрахунку становить у загальному розмірі 123\~236,97 грн. (143\~825,06 грн. (загальна сума заборгованості) 20\~588,09 грн. (сума заборгованості станом на 02.04.2017 року). Також, суд приймає до уваги доводи представника відповідача щодо неправомірного нарахування позивачем у травні 2017 року 18\~309 грн. 62 коп. Вказана сума була нарахована за подачу гарячої води. За поясненнями представника Концерну «МТМ» у судовому засідання та з довідки, наданою [PERSON] вказана сума була нарахована у зв`язку з тим, зо споживачі не надавали більше року показники лічильника. Із розрахунку суми заборгованості та довідки вбачається, що сума у розмірі 18\~309 грн. 62 коп. була нарахована за період з 01.02.2016 року по 30.04.2017 року за спожиті 253 куб.м. гарячої води, тобто за 15 місяців. Враховуючи, що ця сума була нарахована за споживання у т.ч. за період, за який необхідно застосувати строк позовної давності, суд вважає за можливе в даному випадку стягнути заборгованість за спожиту гарячу воду лише за квітень 2017 року. Так як 253 куб.м. було спожито за 15 місяців, тому за 1 місяць відповідачі споживали 16,87 кв.м., тому заборгованість за квітень 2017 року за спожиту гарячу воду складає 1220,88 грн. (16,87 кв.м. Х 72,37 (вартість 1 куб. м. за тарифом)). Отже, загальна заборгованість складає 106\~148, 23 грн. (123\~236, 97 грн. 17\~088, 74 грн. (18309,62 грн. 1220,88 грн.)). З інформації приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А., підтвердженого представником позивача встановлено, що в рамках виконавчого провадження по заочному рішенню Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2021 року стягнуто 8\~444 грн. 24 коп. з [PERSON] та з [PERSON] 6\~736 грн. 21 коп., тобто усього стягнуто з відповідачів суму боргу в розмірі 15\~180 грн. 45 коп. Отже, враховуючи стягнуті грошові кошти за надані послуги у порядку виконавчого провадження з відповідачів у солідарному порядку у межах строків позовної давності необхідно стягнути заборгованість за надані Концерном «МТМ» послуги у розмірі 90\~967,78 грн. (106\~148,23 грн. 15\~180,45 грн.). Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи що вимоги позивача задоволено на 63,25 %, то відповідно сума судового збору, яка підлягає стягненню буде складати 1329 грн. 52 коп. (2102 грн. (сума судового збору) Х 63,25% / 100%), тобто з кожного відповідача по 332 грн. 38 коп.

Outcome: partial