Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

29 грудня 2023 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою представник позивача [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] просила ухвалити судове рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 27 квітня 2022 року Софіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №45, та стягнути на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] понесені нею судові витрати у виді судового збору в сумі 1073,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн., а всього стягнути 4073 грн.60 коп. Представник позивача вказує, що спільних неповнолітніх дітей сторони не мають, позивачка має на своєму утриманні неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини між позивачем та відповідачем погіршились, в сім`ї відбувались часті суперечки, що призвело до розпаду родини. Шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, тому представник позивача просила не надавати часу для примирення позивача з відповідачем. Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 січня 2024 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 27.03.2024 до суду від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про уточнення судових витрат, надано документи щодо визначення суми розміру витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував, в частині стягнення витрат на правничу допомогу позивачу просив відмовити через те, що вважає їх надмірними та завищеними. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 27 квітня 2022 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Софіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №45, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 27 квітня 2022 року видане Софіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)(а. с. 6). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч.3ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимогист. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу суд вважає за необхідне з`ясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8 ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч.9 ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. У судовому засіданні з`ясовано, що позивачка [PERSON] бажає і надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у зв`язку з реєстрацією шлюбу, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з п.6 ч.1 ст.264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3ст.133 ЦПК України). Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 та ч. 1, 3 ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правничої (правової) допомоги №37, ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, попередній розрахунок судових витрат, акт приймання-передачі від 21.12.2023р., остаточний розрахунок судових витрат та квитанцію про оплату правової допомоги в розмірі 3000,00 грн. Заперечуючи проти задоволення вимог позивача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн., відповідач вказує на те, що ця сума необґрунтовано завищена та має місце недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом. Детальний опис послуг з професійної правничої допомоги представник позивача підтвердив описом в акті приймання- передачі від 21.12.2023 року, в якому вказано опис послуг, який включає: надання попередніх консультацій, ознайомлення з документами, складаня позовної заяви, завірення копій документів, подання позову, участь у судових засіданнях 23.02.2024 та 03.04.2024. Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 3000,00 грн. Матеріалами цивільної справи підтверджується, що представником позивача було подано вказані документи та за його заявою про розгляд справи в режимі відео конференції, за його участі по справі постановлене рішення. Враховуючи вищевикладене, складність справи, яка не є складною, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3ст.141 ЦПК України, суд вважає достатнім розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті, визнано позовні вимоги про розірвання шлюбу, тому суд приходить висновку, що 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 536,80 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved