Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , у якому просив суд: -позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; -позбавити [PERSON] , [INFO] , щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; -внести відповідні записи про позбавлення батьківських прав до актових записів про народження дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; -стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] ; сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частках на кожну дитину всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повнолітня; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . Також, відповідач у справі [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактичне місце проживання невідоме. [PERSON] безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, а саме не створила належних умов для проживання та відпочинку дітей, не займається їх виконанням, розвитком, лікуванням та оздоровленням, залишає без нагляду на тривалий час, чим створює реальну загрозу для здоров`я та життя малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Перевірками встановлено, що діти у багатьох випадках голодні, занедбані, брудні та відстають у фізичному та психологічному розвитку. [PERSON] не має постійних джерел доходів, має значну заборгованість за комунальні послуги, санітарно-гігієнічні умови проживання за вищевказаною адресою незадовільні, у кімнатах брудно, речі розкидані, продукти харчування відсутні, квартира потребує косметичного ремонту. Також, [PERSON] часто залишає малолітніх дітей самих вдома, у кращому випадку - на свою рідну сестру [PERSON] , якщо та знаходиться вдома, або на бабусю - [PERSON] . Від сусідів на громадянку [PERSON] неодноразово надходили скарги до органів поліції, у яких повідомляли, що мати залишає дітей без нагляду і через стіни чутко, як діти плачуть. Батько малолітньої [PERSON] - відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Фактичне його місце перебування - Божковська виправна колонія № 16 Полтавського району Полтавської області. [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, постійних джерел доходів не мав, однією сім`єю разом з [PERSON] не проживав, вихованням доньки [PERSON] не займався, матеріального чи грошового забезпечення життя дитини не здійснює. [INFO] , у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дітей, працівники Обухівського РУП відібрали малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з їх домівки, де вони були покинуті матір`ю, без засобів для існування та без догляду дорослих осіб, влаштувавши дітей до педіатричного відділення КПОМР «Обухівська БЛІЛ», для їх огляду та обстеження. Мати дітей - [PERSON] , на зв`язок не виходила, відомостей щодо її місця знаходження не було встановлено. До початку вересня 2023 року мати вдома була відсутня, дітей не розшукувала, не телефонувала родичам, знайомим з приводу місця знаходження дітей. До служби у справах дітей та органів поліції не зверталась. Після повного медичного обстеження, Виконавчим комітетом Обухівської міської ради Київської області, як органом опіки та піклування, малолітніх дітей влаштовано до сім`ї патронатного вихователя на період надання їм правового статусу для подальшого влаштування у сім`ю громадян України. З [PERSON] неодноразового проводились профілактичні бесіди щодо необхідного належного виконання батьківських обов`язків, однак остання належних висновків не зробила, та протягом двох років неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] - батько малолітньої [PERSON] , також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності та кримінальної відповідальності. Таким чином, відповідачі належним чином не виконують свій конституційний обов`язок, передбачений ст. 51 Конституції України та ст.ст.150-152, ст. 155 СК України, з утримання та виховання дітей, не піклуються про їх фізичний розвиток, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що створює загрозу для їх життя, здоров`я і морального виховання. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування, вважав за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідачів батьківських прав, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 30.10.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.12.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 19.01.2024 року задоволено заяву відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду, а саме з ДУ «Божковська виправна колонія (№16). Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначила, що мати так і не цікавиться дітьми та не виходить на зв`язок, їй пропонували супровід, а саме допомогти та навчити, але остання відмовилась. Відповідач [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечив. На обґрунтування своїх зазначив, що кошти на утримання дитини передавав матері, але вона витрачала їх на свої потреби, а тому він почав передавати кошти через бабусю. З [PERSON] спільно проживати не вважає за потрібне, дитину інколи залишав знайомим, щоб заробити кошти. Вважає, що батьківські обов`язки виконував належним чином, а саме допомагав фінансово та проводив з дитиною час. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань не подавала. Вислухавши представника позивача, відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що громадяни: [PERSON] та [PERSON] - батьки малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , від 27.10.2020 року, видане Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Також, громадянка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , від 16.12.2021 року, видане Обухівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), відомості про батька малолітнього [PERSON] внесені за вказівкою матері згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, № витягу: 00041101224, від 23.08.2023 року. 28.08.2023 року начальником Служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області на адресу Обухівського РУП ГУНП в Київській області зроблено запит щодо надання інформації щодо фактів складання протоколів про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , [INFO] , за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді Обухівського РУП ГУНП в Київській області вбачається, що згідно перевірки по обліках ІПНП НПУ гр. [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , притягувалась до адміністративної відповідальності: 19.09.2022 року за ч. 1 ст. 184 КУпАП, 12.12.2022 року за ч. 2 ст. 184 КУпАП, 29.06.2023 року за ч. 2 ст. 184 КУпАП. З долучених до матеріалів справи копій постанов з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, а саме: -постановою Обухівського районного суду Київської області від 16.06.2021 року у справі 372/2190/21 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, провадження у справі закрито за малозначністю адміністративного правопорушення, оголошено усне зауваження; -постановою Обухівського районного суду Київської області від 06.10.2021 року у справі 372/3657/21 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. 00 коп.; -постановою Обухівського районного суду Київської області від 07.10.2022 року у справі 372/2712/22 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження; -постановою Обухівського районного суду Київської області від 17.01.2023 року у справі 372/117/23 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, провадження у справі закрито за малозначністю адміністративного правопорушення, оголошено усне зауваження; -постановою Обухівського районного суду Київської області від 19.07.2023 року у справі 372/3142/23 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн. 00 коп. Також, з долучених до матеріалів справи копії постанови та вироків з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності та неодноразово до кримінальної, а саме: -вироком Обухівського районного суду Київської області від 04.03.2019 року у справі № 372/443/18 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі із встановлення іспитового строку 1 рік; -вироком Обухівського районного суду Київської області від 24.12.2020 року у справі № 372/4265/20 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі із встановлення іспитового строку 2 роки; -постановою Обухівського районного суду Київської області від 16.06.2021 року у справі 372/2188/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, провадження у справі закрито за малозначністю адміністративного правопорушення, оголошено усне зауваження; -вироком Обухівського районного суду Київської області від 19.07.2022 року у справі № 372/991/22 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст. 71 КК України, за сукупності вироків остаточно призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі. Згідно копії довідки № 15/07/30 від 19.09.2023 року, виданої ДУ «Божковська виправна колонія (№16)» вбачається, що [PERSON] відбуває покарання в держаній установі «Божковська виправна колонія (№16)» з 06.01.2023 року. Кінець строку покарання - 03.02.2028 року. Згідно медичними висновками, виданими Обухівською БЛІБ від 16.08.2023 рок, малолітнім дітям встановлено медичний діагноз: [PERSON] , [INFO] , - затримка психомоторного розвитку; гіперметропія; [PERSON] , [INFO] , - затримка психомоторного розвитку, збіжна косоокість; гіперметропія. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на [PERSON] зазначається, що у 6 місяців дитина була направлена на консультацію до окуліста та ортопеда, проте мати не виконала рекомендацій лікаря. У 10 місяців - повторно було рекомендовано звернутись до окуліста та ортопеда, вона знову не виконала жодної рекомендації лікаря. Рішенням № 257 від 15.08.2023 року Виконавчий комітет Обухівської міської ради вирішив вилучити малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з біологічної сім`ї у зв`язку із залишенням дітей без батьківського піклування, влаштувати до сім`ї патронатного вихователя, що створена при службі у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області родини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї, дітей від 21.09.2021 року за адресою: [ADDRESS] , за результатами житлово-побутових умов громадян [PERSON] (мати), [PERSON] (донька), [PERSON] (син) вбачається, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає, житлово-побутові умови проживання потребують покращення. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї, дітей від 17.12.2021 року: сім`я живе на соціальні виплати на дітей та заробіток бабусі (неофіційний), батьки дітей не беруть участь у вихованні, матеріальної підтримки немає. У помешканні брудно, повітря погане, провітрювання не проводиться, санітарно-гігієнічні умови не дотримуються. Згідно акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї, дітей від 07.11.2022 року, комісія виявила, що матері не було вдома, діти залишені на тітку. [PERSON] повідомила, що мати постійно залишає дітей без нагляду, а саме може зникнути на декілька діб, на телефонні дзвінки [PERSON] не відповідає. У квартирі дуже брудно, скрізь розкидані речі, стійкий неприємний запах. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї, дітей від 21.06.2023 року, у квартирі безлад, речі розкидані, брудно, неприємний запах, постільна білизна брудна, мати веде себе агресивно. Санітарно-гігієнічні умови незадовільні, з матір`ю проведено бесіду про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Згідно акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї, дітей від 28.07.2022 року: діти залишені без нагляду, матері немає більше доби. У помешканні безлад, діти брудні і голодні. Санітарно-гігієнічні умови незадовільні. Мати на зв`язок не виходить, прийнято рішення про негайне відібрання дітей. Тобто, можливо зробити висновок, що вищевказаними актами обстеження встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає, за період з вересня 2021 року по 28 липня 2023 року житлові умови значно погіршились, мати дітей - [PERSON] безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не створила належних умов для проживання та відпочинку дітей, не займається їх вихованням, розвитком, лікуванням та оздоровленням, залишає без нагляду на тривалий час, чим створює реальну загрозу для здоров`я та життя малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Перевірками встановлено, що діти у багатьох випадках голодні, брудні. Згідно відповіді Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на запит начальника служби у справах дітей та сім`ї Виконавчого комітету Обухівської міської ради щодо надання інформації щодо ситуації в сім`ї [PERSON] вбачається, що остання проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з: старшою сестрою [PERSON] , [INFO] , донькою [PERSON] , [INFO] , та сином - [PERSON] , [INFO] , у квартирі брудно, не прибрано, пліснява, неприємний запах, розкидані речі, порушені санітарно-гігієнічні норми проживання, у дітей відсутнє окреме місце для сну, та проведення дозвілля. Під час візитів з [PERSON] було проведено бесіду стосовно подальшої співпраці та запропоновано послугу соціального супроводу сім`ї задля подолання складних життєвих обставин, а саме створення безпечних і комфортних умов для дітей, планування бюджету та ведення домашнього господарства, формування навичок відповідального батьківства, налагодження емоційних контактів між членами сім`ї та підвищення батьківського потенціалу. [PERSON] відмовилась від послуг соціального супроводу, пояснивши це тим, що вона впевнена у власній спроможності подолати проблеми самостійно. Також, до матеріалів справи долучено звернення до Служби у справах дітей та сім`ї від 25.07.2023 року сусідки відповідача [PERSON] - [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , у якій остання просить вжити відповідних заходів до її сусідки [PERSON] , яка має двох малолітніх дітей 1,5 та 2,5 років, оскільки [PERSON] постійно залишає дітей самих без нагляду, закриває їх у квартирі та зникає, на зауваження не реагує, діти постійно плачуть. Крім того, до матеріалів справи долучено заяву [PERSON] , який є дідом [PERSON] до Служби у справах дітей та сім`ї від 28.07.2023 року, у якій [PERSON] посилаючись на те, що його онука [PERSON] не справляється з виконанням батьківських обов`язків, запустила дітей, залишає їх самих голодними та недоглянутими, просив вжити відповідних заходів та вилучити дітей у [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд, вирішуючи даний спір, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дітей», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Рішенням Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 322 від 03.10.2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дочки - [PERSON] , [INFO] . Аналізуючи зміст висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області судом встановлено, що такий є обґрунтований, повністю відповідає інтересам неповнолітніх дітей, містить відомості щодо наявності виключних обставин, які підтверджені відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю дітей [PERSON] та батьком [PERSON] своїми обов`язками і є законними підставами для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересу дітей. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19). З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у даній частині позову та позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , позбавлення [PERSON] , щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд вважає, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В силу вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] ; сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частках на кожну дитину всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повнолітня, та вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Outcome: partial