Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

16 жовтня 2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена позовна заява в якій ПрАТ «СК «УНІКА», в якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] суму сплаченого страхового відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 44\~628,74 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.08.2020 між мотоциклом марки «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] відбулось ДТП, в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.08.2020 за результатами розгляду справи №932/9696/20 [PERSON] визнано винним у ДТП, яке мало місце 01.08.2020. З огляду на те, що ПрАТ «СК «УНІКА», в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , виплачено страхове відшкодування у розмірі 44\~628,74 грн., позивач, в порядку, передбаченому ст.993 ЦК України, вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 17.10.2023 року справу передано судді Кудрявцевій Т.О. Ухвалою від 20.12.2023 року суддя Кудрявцева Т.О. відкрила провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представником відповідача 30.01.2024 було надано до суду відзив, доводи викладені в якому зводяться до не згоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що позивачем не вірно визначену суму страхового відшкодування оскільки включено деталі, які не були пошкоджені. Також, вказано, що позивачем не вірно визначено відповідальну особу і зазначено про пропуск останнім строку позовної давності. Позивачем, 05.02.2024, надано відповідь на відзив, в якому зазначено про безпідставність доводів відповідача викладених у відзиві. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до копії постанови Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 28.08.2020, винесеної за результатами розгляду справи №932/9696/22, [PERSON] визнано винним у ДТП, яке мало місце 01.08.2020 між мотоциклом марки «Хонда», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , належить АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до копії договору добровільного страхування наземного транспорту №KRH0CPS-19BR13E (КАСКО) цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , застрахована у ПрАТ «УНІКА». Страхова сума 601\~500.00 грн. Франшиза за пошкодження 0%. Згідно копії рахунку на оплату №397 від 03.08.2020, наданого криворізькою філією приватного підприємства «Аеліта», вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mitsubishi», державний номерний знак [NUMBER] , становить 44\~628, 74 грн. Відповідно до копії страхового акту №00366809 ПрАТ «СК«УНІКА» погоджено суму страхового відшкодування у розмірі 44\~628, 74 грн. Згідно копії платіжного доручення №169026 від 31.08.2020 ПрАТ «СК «УНІКА» було перераховано на реквізити, зазначені у заяві про перерахування страхового відшкодування, суму страхового відшкодування у розмірі 44\~628,74 грн. на рахунок ПП «Аеліта»/Криворізька філія ПП «Аеліта». На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем також надано: копію ремонтної калькуляції; копію протоколу огляду транспортного засобу та копію акту огляду №7481. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Частиною 6 статті 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ч.2 та ч.5 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як зазначено у ч.1 ст.1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з п.9 ч.1 ст.7 ЗУ «Про страхування», страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ч.1 ст.9 ЗУ «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Відповідно до ст.29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі ст.993 ЦК України, ст.27 ЗУ «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на те, що позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано належні докази, а відповідачем не спростовано обов`язок з відшкодування шкоди, в порядку ст.993 ЦК України, спричиненої ним у результаті ДТП, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Посилання відповідача щодо не вірно визначеного розміру шкоди, спростовуються наявними у справі доказами. Будь-яких доказів в спростування зазначеного позивачем розміру шкоди відповідачем суду не надано, клопотання про призначення відповідної судової експертизи для визначення розміру шкоди відповідачем не заявлялося. Посилання відповідача з приводу того, що відповідальність за завдану шкоду у виниклих правовідносинах повинно нести МТСБУ не заслуговує на увагу, оскільки не відповідає приписам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Щодо доводів відповідача з приводу пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК). Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку (суброгація регулюються приписами ст.993 ЦК України). Вказані правові висновки висловлені у постановах КЦС від 28.02.2018 у справі № 521/16989/13-ц, від 26.09.2018 у справі № 760/578/15-ц, від 10.07.2019 у справі № 740/2334/16-ц. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 19 грудня 2020 року по 31 серпня 2022 року на території України установлено карантин, продовживши дію карантину , встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Також постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2022 року № 928 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 карантин в Україні був продовжений до 31.12.2022. Також постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 «Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236» карантин в Україні був продовжений до 30.04.2023 року. Законом №540-IX від 30 березня 2020 року розділ Прикінцеві та Перехідні положення ЦК доповнено п.12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України №211, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З 24 лютого 2022 року відповідно до\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено\~режим воєнного стану. Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення»\~Цивільного кодексу України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та воєнного стану, цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд доходить висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними. Зазначений правовий висновок викладено в постанові ВС/КЦС від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21. Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. В силу вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2\~684,00 грн.

Outcome: approved