Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ТОВ «Коллект\~Центр»до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області суду від 15.12.2023 цивільну справу за позовом ТОВ «Коллект\~Центр»до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики передано за підсудністю на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.01.2024 прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Коллект\~Центр»до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позов мотивовано\~тим,12.10.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» та [PERSON] укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача Договір позики № 3318386. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) позики на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору позики, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. У позовній заяві вказано на те, що станом на день подання позову, строк надання грошових коштів за договором позики наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 09.02.2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики № 3318386 від 12.10.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за Договором позики № 3318386 від 12.10.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до Відповідача. У позовній заяві вказано на те, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 09.11.2023, відповідно до розрахунку заборгованості станом на день підготовки позову, становить 96809,02 грн. Проте, позивач зазначає, що враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість у розмірі 36869,02 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 7400,00 грн; заборгованість за відсотками 25769,02 грн; заборгованість з комісії - 3700,00 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути із [PERSON] заборгованість за Договором позики № 3318386 від 12.10.2021 у розмірі 36869,02 грн.; понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн.; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн. Ухвалою суду від 13.03.2024 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно із ч. 3 ст. 211\~ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. З урахуванням приписів статті 280\~ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 12.10.2021 між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] укладено Договір позики № 3318386 в електронній формі за умовами якого банк надав позичальнику позику у розмірі 7400,00 грн. на строк до 08.11.2021 (27 днів) з процентною ставкою -1,99000% в день. Розмір процентів за прострочену позику, фіксований: 1,01% від суми позики за кожний день з моменту прострочення сплати суми позики та процентів за користування позикою. Підписавши цей договір, відповідачка підтвердила, що ознайомлена, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, а також підтвердила, що отримала від Товариства до укладення цього договору інформацію, зазначену в ч. 2\~ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». ТОВ «Маніфою» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало та надало йому позику в сумі 7400,00 грн, шляхом переказу коштів на платіжну картку відповідача, маска картки № [NUMBER] , що підтверджується квитанцією про сплату №2782_230317175539 від 17.03.2023. 09.02.2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у тому числі за Договором позики № 3318386 від 12.10.2021 р., що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Як вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 09/02-2022 від 09 лютого 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 22439,02 грн. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, в тому числі за Договором позики № 3318386 від 12.10.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] . Як вбачається з витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 96809,02 грн. Разом з тим, позивач враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36869,02 грн. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст.\~530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною другою статті 517\~ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. З договору позики, що укладений між ТОВ «Маніфою» та [PERSON] вбачається, що у відповідності до вимог частини першої статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Доказів того, що банківська картка з відповідним номером, що вказана у повідомленні Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 07.03.2023 на видачу позики [PERSON] не належить, та на неї 12.10.2021 не перераховано кошти у розмірі 7400,00 грн, матеріали справи не містять та відповідачем на спростування цього доказів не надано. Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору позики та отримання [PERSON] коштів у сумі 7400,00 грн. Позикодавець, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови договору позики, натомість [PERSON] свої зобов`язання з повернення коштів за договором позики не виконав. Оскільки відповідачу надано у позику грошові кошти у розмірі 7400,00 грн шляхом перерахування суми позики на банківську картку, вказану ним, суд дійшов висновку щодо стягнення суми позики в розмірі 7400,00 грн з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», як нового позикодавця. Щодо позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» в частині стягнення відсотків за договором позики, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення позики просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками. Проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований частиною 1\~статті 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований частиною 2\~статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2\~статті 1050 ЦК України. Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини 2\~статті 1050 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного суду викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позики станом на 09.02.2022 загальна сума заборгованості складає 22439,02 грн, з яких: 7400 грн заборгованість за сумою позики, 15039,02 грн заборгованість за процентами. Згідно витягу реєстру боржників до договору факторингу №09/02-2022 від 09.02.2022 загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2609521745 становить 22439,02 грн. Однак, згідно витягу реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №2609521745 становить 96809,02 грн. Оскільки матеріали справи не містять доказів пролонгації сторонами позикових зобов`язань за визначеним в договорі позики механізмом (шляхом укладення додаткової угоди), а тому договірні проценти за користування позикою, нараховані після припинення строку дії договору та визначеного договором строку позикових зобов`язань, тобто з 10.02.2022 не підлягають стягненню. Разом з тим, позивач має право на отримання з відповідача процентів у розмірі передбаченому кредитним договором нарахованих до 12.10.2021 по 09.02.2022 у розмірі 15039,02 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення з [PERSON] комісії у розмірі 3700,00 грн суд дійшов наступного висновку. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень п. 22, 23 ст. 1, 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Разом з цим у Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Викладене дає підстави для висновку, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання послуг з розрахунково-касового обслуговування не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання послуги з розрахунково-касового обслуговування відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. При цьому, умовами договору позики №3318386 від 12.10.2021 року не визначено розміру та порядку сплати комісії. У паспорті позики, також не зазначено про сплату будь-яких комісій. З огляду на вказане суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача комісії у розмірі 3700,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження\~витрат на\~правничу допомогу\~позивачем надано\~копію договору\~про надання\~правової допомоги\~№ 02-01/2023\~від 02.01.2023,\~укладеного ТОВ\~"Коллект\~Центр"\~з Адвокатським\~об`єднанням\~"Лігал\~Ассістанс". Пунктом 4.1 цього договору передбачено, що вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Матеріали справи містять заявку на надання юридичної допомоги № 86 від 04.11.2023 та витяг з акту № 2 про надання юридичної допомоги від 08.11.2023, в яких зазначені послуги та витрати: надання усної консультації вивченням документів витрачено 2 години вартістю 3000,00 грн; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду витрачено 5 годин вартістю 10000,00 грн, а всього 13000,00 грн. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 13\~000,00 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 6500,00 грн. витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, позивні вимоги задоволено частково, а відтак з урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягають судові витрати за подачу позову в сумі 1633,83 грн.

Outcome: partial