Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

20 жовтня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з, батьком дитини [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що з відповідачем по справі в них є спільна дитина [PERSON] , 2014 року народження, шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду. Дитина проживає з батьком, мати на даний час знаходиться за кордоном Позивач вказує, що відповідачка тривалий час не цікавилася дочкою, лише в червні 2023 року виявила бажання забрати дитину до себе, що суперечить інтересам дитини оскільки дитина бажає проживати з батьком з яким на відміну від матері у неї склалися дуже теплі відносини, тому оскільки дитина фактично проживає з батьком, він звернувся до суду з заявою про визначення місця проживання дитини. На судовому засіданні [PERSON] , суду пояснив, що його донька [PERSON] проживає разом з ним з початку січня 2022 року де їй створено всі належні умови для проживання, зазначив, що мати дитини самоусунулася від її виховання. Вважає, що подальше проживання дитини з матір`ю є неможливим, так як вона не цікавилася долею дитини. На даний час дитина почуває себе дуже добре, він постійно опікується станом її здоров`я. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. На судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити, пояснивши, що з метою забезпечення найкращих інтересів дитини її місце проживання слід визначити з батьком, при тому, що дитина себе добре почуває, нею опікуються та для неї у позивача створені належні умови для проживання. Поведінка відповідача, яка самоусунулася від виховання дитини та втратила інтерес до дитини на протязі тривалого часу, свідчить, що її дії, не відповідають інтересам дитини. Відповідач [PERSON] на судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд всіх судових засідань без її участі у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради на судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, перевіривши обставини наведені сторонами, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Зазначені особи перебували у шлюбі з 08 травня 2007 року по 15 червня 2023 року, що підтверджується актовим записом про шлюб № 2 від 08 травня 2007 року відповідно до свідоцтва про шлюб та рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, яке набрало законної. Згідно із довідкою від 30 квітня 2022 року № 1330-5001471546 позивач був взятий на облік внутрішньо переміщеної особи та фактично проживав з дитиною по [ADDRESS] до липня 2023 року. На даний час змінив місде проживання та згідно із довідкою від 14 липня 2023 року на даний час проживає разом з дитиною за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , згідно довідки від 30 квітня 2022 року № 1330-5001471587 має також статус внутрішньо переміщеної особи та проживала разом з батьком за адресою [ADDRESS] . З липня 2023 року дитина разом з батьком проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно із вказаною довідкою, [PERSON] , являється законним представником малолітньої дитини та супроводжує її. Батько дитини забезпечує їй належний фізичний та духовний розвиток, що підтверджується наявною заявою від його імені від 26.07.2023 року на згоду проведення дистанційного навчання дитини [PERSON] , яка згідно довідки № 99 від 27 травня 2022 року переведена до 3-А класу Херсонського навчально - виховного комплексу, довідкою № 158 від 22 грудня 2023 року згідно якої остання є ученицею 4-А класу Херсонського навчально - виховного комплексу. Відповідно до медичної картки заведеної на [PERSON] вона своєчасно проходить медичні огляди, в установі яка обслуговує територію нового місця проживання дитини, тобто саме батько піклується здоров`ям дитини. Відповідно довідки від 20 грудня 2023 року № 15 [PERSON] відвідує заняття із сучасної хореографії, куди її приводить батько. Згідно з актом обстеження умов проживання та актом оцінки потреб сім`ї/особи від 29.02.2024 року складеного відділом «Служба у справах дітей» Шевченківського району та фахівцем соціальної роботи Шевченківського відділу соціальної роботи КУЗТ ЛМЦСПР «Джерело» за адресою проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] , [ADDRESS] , умови проживання належні. У квартирі чисто, прибрано, наявні необхідні меблі та побутова техніка. У помешканні є все необхідне для повноцінного виховання та розвитку дитини, зокрема облаштовано місце для сну, навчання та ігор. Батько володіє достатнім батьківським потенціалом виховання дитини. Зі слів [PERSON] , матір дитини проживає за кордоном, не бачила доньку протягом двох років та не спілкується з нею. В телефонній розмові за допомогою месенджеру «Vіbег» з працівником відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району [PERSON] повідомила, що станом на зараз проживає в Федеративній Республіці Німеччина та хоче забрати малолітню доньку, [PERSON] до себе. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради [PERSON] повідомив, що шлюб між ним і [PERSON] розірвано в 2023 році. Ще до розірвання шлюбу, через постійні конфлікти, з 2021 року проживають окремо. Фактично з моменту окремого проживання донька постійно проживає з ним. В вересні 2023 року [PERSON] зателефонувала до нього з погрозами, що забере дитину за кордон у Федеративну Республіку Німеччина, оскільки вона там проживає, та наміру повертатись в Україну не має. Для забезпечення найкращих інтересів дитини змушений звернутися до суду з позовною заявою про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , з батьком, за адресою: [ADDRESS] . Малолітня [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради повідомила, що вона маму давно не бачила, не спілкувалася з нею, з днем народження та святами матір її не вітає. Якщо б мама до неї приїхала, швидше за все не впізнала б її, оскільки давно її не бачила. Зазначила, що вона любить свого батька та хоче проживати тільки з ним. Комісія з питань захисту прав дитини встановила, що [PERSON] створив належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Він опікується нею, цікавиться навчання у школі, допомагає у виконанні домашнього завдання, сприяє у відвідуванні донькою гуртків, та ін. Відтак, забезпечує належне виховання дитини, як це передбачено нормами сімейного законодавства України. Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечить інтересам дитини, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини, віку дитини, умов проживання дитини, її бажання жити з батьком, здоров`я батьків дитини зокрема батька, яке є добрим та таким що дає змогу виховувати дитину, матеріального забезпечення, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню, що буде відповідати в першу чергу інтересам дитини, а як наслідок і інтересам батьків дитини. Своєю поведінкою відповідач як мати не проявила належної уваги до дитини, що при цьому було здійснено батьком дитини, який вжив усіх заходів для забезпечення найкращих інтересів дитини за умов, що склалися. Посилання відповідача на те, що така ситуація склалася у зв`язку з військовою агресією та виїздом її за кордон, не можуть прийматися як обґрунтовані підстави не спілкування з дитиною на протязі тривалого часу, оскільки на сьогоднішній день наявні альтернативні технічні засоби спілкування. Відповідач не надала доказів на підтвердження дій які нею були здійснені з метою повернення дитини до неї. Про такі наміри відповідач не повідомила і органи опіки та піклування під час розмови з нею. При вирішенні спору суд також врахував, що за встановлених обставин та звикання дитини до інших умов життя, знаходження її в комфортному для неї соціальному середовищі, перебування у шкільному закладі із визначеним колом вчителів, за відсутності протилежних аргументів, різка зміна оточуючої обстановки та залишення за матір`ю активної ролі у її вихованні, яка до цього не прагне, не відповідатиме найкращим інтересам дитини та може призвести до створення для неї негативних факторів у подальшому вихованні та розвитку. Судовий збір суд розподіляє відповідно до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України та повністю покладає на відповідача. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved