Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, виклавши її в новій редакції після залишення позову без руху та усунення недоліків, в якій просить визнати спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб - автомобіль марки Dacia моделі Logan, 2008 року випуску, та грошові кошти у розмірі 7300 доларів США. Також просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,2578 га, розташовані за адресою: [ADDRESS] , право спільної часткової власності на частину грошових коштів у розмірі 106964,72 грн., визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки Dacia моделі Logan, 2008 року випуску, та право спільної часткової власності на частину грошових коштів у розмірі 160143,01 грн., стягнути з відповідача на її користь 106964,72 грн., судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на відповідача. В\~обгрунтування позову\~зазначає,\~що сторони\~перебували в\~зареєстрованому шлюбі\~з 10.01.2006\~року,\~який 03.09.2020\~року було\~розірвано відповідно\~до рішення\~Чигиринськогорайонного суду Черкаської області. Під час шлюбу ними було набуто таке майно: житловий будинок з надвірними господарськими спорудами та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль марки Dacia моделі Logan, 2008 року випуску, зареєстрований за [PERSON] ; грошові кошти в сумі 7300 доларів США. 24.12.2020 року відповідно до рішення Чигиринського районного суду Черкаської області у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності позовні вимоги задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1356325771254, номер запису про право власності в ДРРПНМ 22736393 від 09.10.2017), земельну ділянку, площею 0,2578 га, кадастровий номер 7125485000:02:001:0252, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1373766871254, номер запису про право власності в ДРРПНМ 22735823 від 09.10.2017), в іншій частині позову відмовлено. Зазначено рішення суду було предметом розгляду в апеляційній інстанції, однак залишено без змін та набрало законної сили 25.03.2021 року. На даний час сторони не можуть дійти згоди щодо питання користування та розпорядження автомобілем та грошовими коштами, які відповідач забрав собі, що і стало підставою звернення до суду. Позивачка вважає, що розподіл майна має бути здійснений наступним чином: будинок та земельну ділянку, на якій він розміщений, слід залишити за нею, оскільки відповідач протягом тривалого часу не проживає у зазначеному будинку та не користується ним, а вона з неповнолітнім сином іншого житла не має; автомобіль залишити у власності у відповідача, оскільки він користується ним, а позивачка фактичного доступу до нього не має, грошові кошти розподілити з урахуванням вартості майна, яке залишається у кожного з подружжя. Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що позивачкою не надано повного звіту про оцінку спірного житлового будинку, а тому неможливо визначити його дійсну вартість. Окрім того, вказний житловий будинок вже був визнаний спільною сумісною власністю подружжя на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відповідач не має зареєстрованого права власності на інше житло, а тому задоволення цієї вимоги можливе лише за виконання позивачкою вимог ч. 4, ч. 5 ст. 71 СК України. Що стосується поділу автомобіля, то він придбаний відповідачем у 2008 році, шлюб між сторонами розірвано в 2020 році, і згідно з рішенням суду від 03.09.2020 року у справі № 708/830/20 шлюбні відносини між сторонами припинилися у червні 2020 року. З часу придбання автомобіля і до розірвання шлюбу минуло 12 років, тобто, автомобіль потребує фінансових вкладень для нормальної експлуатації, а позивачка починаючи з червня 2020 року участі в ремонті та технічному обслуговуванні автомобіля не брала, не цікавилась його технічним станом, жодних капіталовкладень в нього не робила, в той час як власні кошти у нього вкладав відповідач. До того ж позивачка пропустила строк позовної давності, встановлений законом для пред`явлення вимоги про поділ автомобіля, оскільки про порушення її права останній було відомо ще з червня 2020 року, тобто, з часу припинення шлюбних відносин, а також з ухвали Чигиринського районного суду Черккаської області від 25.08.2020 року про відкриття провадження у справі про розірвання шлюбу та з рішення цього суду від 23.09.2020 року про розірвання шлюбу сторін. Позивачкою також заявлено вимогу про поділ грошових коштів у розмірі 7300 доларів США, які були відображені у декларації про доходи відповідача за 2017 рік та у відомостях про доходи позивачки за 2011 рік. В той же час, з аналізу даних декларації відповідача за 2017 рік вбачається, що ці кошти відображені у графі "кошти, позичені третім особам". Зазначене підтверджує не наявність коштів у 2017 році, а право вимоги цих коштів у третіх осіб станом на 2017 рік. При цьому, з 2017 року по 2020 рік, коли було розірвано шлюб сторін, минуло три роки, а тому саме на позивачку законом покладено обов`язок надати докази того, що право вимоги щодо вище вказаних грошових коштів було реалізовано, кошти були отримані від позичальника і не витрачені станом на 2020 рік. Представник відповідача зауважує, що позивачкою у заяві подано неправдиву інформацію в частині того, що вона не має іншого житла, окрім спірного будинку, оскільки остання є власницею 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Доводи позивачки про те, що відповідач перешкоджає їй користуватись автомобілем, не надає правовстановлюючих документів на нього теж не відповідають дійсності, оскільки позивачка жодного разу не зверталася до відповідача з такими вимогами. З урахуванням цього, представник відповідача просить відмовити в позові повністю. Відповідач також подав відзив на позов, де підтримав позицію свого представника щодо поділу домоволодіння, позовної давності, грошових коштів, додатково зазначивши, що шлюбні відносини між ним і позивачкою припинилися у червні 2020 року, а через два місяці, у серпні 2020 року, ним було проведено оцінку спірного автомобіля, дійсна вартість якого станом на 18.08.2020 року становила 38020,00 грн. При цьому після розірвання шлюбу позивачка не користувалася автомобілем, не брала участі в його ремонті та обслуговуванні, не обізнана з його технічним станом. Тому суму 38020,00 грн. він вважає реальною та підтвердженою вартістю, яку можна використовувати під час поділу транспортного засобу. Заявлену позивачкою суму витрат на правничу допомогу вважає значно завищеною, а справедливим відшкодуванням, на його думку, є сума у 100 грн. Представницею позивачки за позовом подано відповідь на відзив, згідно з якою вважає звіт по оцінку домоволодіння належним доказом, а здійсненні ремонтні роботи в будинку є невід`ємною частиною вартості будинку. Що стосується поділу спірного домоволодіння та внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду, то підстави для цього відсутні, оскільки вимоги позивачки про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду, оскільки правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою кристь є відмінним за своєю природою і регулюється ст. 364 ЦК України. Тому у такій категорії справ обов`язок внесення коштів на депозитний рахунок суду не вимагається. Враховуючи, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний у шлюбі, то підлягає поділу між сторонами. Стосовно його вартості, то вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Що стосується перебігу строку позовної давності, то його слід рахувати з дати подання заяви оператору поштового зв`язку, а не з дати реєстрації позовної заяви в канцелярії суду. Окрім того, підтримує заявлені вимоги щодо грошових коштів, набутих за час шлюбу, які також є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Посилання відповідача на завищений розмір судових витрат є передчасним, оскільки стороною позивача у позовній заяві наведено лише попередній розрахунок понесених судових витрат. У судовому засіданні представниця позивачки - адвокат Співак В.А. підтримала\~позовні вимоги\~в повному\~обсязі з\~підстав,\~викладених в\~матеріалах позовної\~заяви,\~та прохала\~їх задовольнити,\~наддавши заперечення\~на заяву\~про застосування\~строку позовної\~давності при\~цьому додвши,\~що транспотрний\~засіб був\~придбаний за\~спільні кошти\~сторін,\~а доля\~гоітвкових грошових\~коштів,\~які є\~предметом спору,\~позивачці невідома,\~додавши,\~що з 25.03.2021 року- дня набрання рішення Чигиринського районного суду Черкаської області законної сили від 24.12.2020 року законної сили позивачка дізналася про порушення свого права на набуте у період шлюбу майно. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, наддавши заяву про застосування строку позовної давності, додавши, що про наявність спірних готівкових коштів, які позичені третій особі ще у 2008 році йому не відома, оригіналів розписок у нього немає, можливо вони знаходяться у самої позивачки, де транспортний засіб, що є предметом спору, був придбаний за його власні кошти та кошти його батька, який вказаний користувачем данного автомобіля. Представник відповідача підтримав позицію свого клієнта, позовні вимоги не визнав, вважаючи їх безпідставними, надавши заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Як встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.01.2006 року, який розірвано відповідно до рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 03.09.2023 року, що набрало чинності 05.10.2020 року. Так, відповідно до рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 24.12.2020 року, яке набрало законної сили 25.03.2021року, у справі № 708/934/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності позовні вимоги задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] : житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1356325771254, номер запису про право власності в ДРРПНМ 22736393 від 09.10.2017), земельну ділянку, площею 0,2578 га, кадастровий номер 7125485000:02:001:0252, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1373766871254, номер запису про право власності в ДРРПНМ 22735823 від 09.10.2017), в іншій частині позову відмовлено. Однак, у сторін виник спір щодо даного майна, оскільки позивачка, у порядку поділу майна, просить суд визнати за нею право приватної власності на вищевказаний будинок та земельну ділянку, а відповідачеві за рахунок коштів, які є предметом спору, сплатити його частку. Як встановлено судом, відповідач заперечує проти позбавлення його частки даного майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка не внесла на на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму як компенсацію за його частку. Так, згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Матеріалами справи не підтверджено факту укладання шлюбного договору, або факту існування домовленості між сторонами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до положень частин 1,2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з пдружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними Майно, набуте за подружжям за яас шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації заамість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжявідповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини .2,4 та 5 статті 71 СК). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 Верховний Суд, з метою дотримання балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15 щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України про обов`язковість надання одним із подружжя згоди на отримання компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно, та обов`язковість внесення іншим із подружжя на депозитний рахунок суду відповідної суми у справах, у яких позивач заявляє про стягнення з відповідача компенсації за належну позивачеві у праві спільної сумісної власності частку. Сформульовано нову правову позицію, за обставинами тієї справи, коли один із подружжя, який подав позов про поділ спільного майна, погодився на присудження на його користь грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на нерухомість, тоді як інший із подружжя (відповідач) на сплату компенсації не погодився, і гроші на депозитний рахунок суду не вніс. Верховний Суд України вказав, що визначений у ч. 4 ст. 71 СК України принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України, треба застосовувати до правовідносин, які виникають у разі звернення одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права власності іншого з подружжя (відповідача) на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. З метою гарантування виплати компенсації вартості частки, на яку позивач просить припинити право власності відповідача, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає засадам справедливості, розумності та добросовісності (стаття 7 СК України), бо відповідач надає згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи гарантоване грошове відшкодування. Норма статті 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності обо`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди) Верховний Суд у справі № 496/1069/18 у постанові від 23.02.2022 року вказав, що обрання судом апелчційної інстанції при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, за наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просила позивач, не може бути розцінене які вихід судом за межі позовних вимог. Таким чином, аналізуючи наведені норми закону та беручи до уваги спосіб захисту, обраний позивачкою у позові, а також те, що сторони не досягли згодиміжсобоюстосовноподілу спільного нерухомого майна, набутого за час шлюбу, виходячи з рівності часток спільного майна подружжя, враховуючи принцип юридичної долі земельної ділянки та розташуванні на ній, в порядку поділу спільного майна подружжя, суд доходить висноку, що будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка підлягають поділу шляхом визнання за кожним із подружжя по 1/2 частини. А тому кожна зі сторін набуває право власності на свою половину спірного нерухомого майна, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток сторонами не надано, відтак кожний з них має право на 1/2 його частину. Саме такий спосіб поділу буде віповідати закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності. \~ \~ \~ \~Щодо позовних вимог про визнання транспортного засобу спільною сумісною власністю подружжя, у порядку поділу якого позивачка просить визнати за відповідачем право приватної власності на даний автомобіль, сплативши їй компенсацію за її частку внаслідк припинення її права часткової власності на це рухоме майно, судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Згідно задоволеного клопотання представниці позивачки, Територіальним сервісним центром № 7141 РСЦ ГСЦ МВС в Черкаській області (філія ГСЦ МВС) 31.01.2024 року надано інформвцію за № 31/23/41-150 про те, що за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб- DACIA LOGAN, д/н [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , 2008 року випуску, колір червоний (т.3 а.с.7). Відповідач під час розгляду справи не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на дане майно, яке набуте у період шлюбу, не наддав доказів того, що спірний автомобіль є його особистою приватною власністю, а частину коштів, за які пидбаний даний автомобіль були надані його батьком. \~ \~ \~ \~Надання відповідачем своєму батькові права користування спірним транспортним засобом не є доказом придбання транспортного засобу за свої особисті та його батька кошти, що спростовується також поданими відповідачем , відомостями, відображеними у поданих ним деклараціях як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2017-2019\~роки у\~розділі 6.\~"Цінне\~рухоме майно-\~танспортні засоби,"\~у якому\~вказана дата\~набуття транспорного\~засобу:\~03.09.2008\~року,\~тип права:\~спільна власність:\~50%\~-\~ [PERSON] та\~50%\~дружина \~ [PERSON] (т.1.а.с.22-44). \~ \~ \~ \~Посилання відповідача на те, що наявні у справі декларації його не стосуються, судом не приймається, оскільки інших декларацій, які на думку відповідача, є достовірними, до справи не долучено. \~ \~ \~ \~Крім того, згідно свідоцтва про про реєстрацію танспортного засобу серії [NUMBER] , дата реєстрації транспортного засобу DACIA LOGAN, д/н [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , 2008 року випуску, колір червоний , власник [PERSON] - є 29.08.2008 рік, тобто здійснено у період шлюбу з позивачкою (т.1 а.с.196). \~ \~ \~ \~Таким чином, з матеріалів справи вчтановлено, що транспортний засіб марки Dacia моделі Logan, 2008 року випуску, був набутий у власність відповідачем під час перебування ним з 10.01.2006 року у шлюбі з позивачкою за їх спільні кошти, а тому дане майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та підлягає поділу. При цьому, суд враховує позиції щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а саме п. 65 постанови ВП ВС від 8 лютого 2022 року у справі№ 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) та доходить висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за належну їй 1/2 частку у праві власності на транспортний засіб. У підготовчому провадженні, на роз`яснення суду учасникам судового процессу щодо призначення та проведення судових експертиз по оцінці спірного майна, останні даним правом не скористались, а тому суд, при визначенні вартості майна, виходить з наданих сторонами та їх представниками матеріалів справи. Так, відповідач, заперечуючи ринкову вартість транспортного засобу, вказаною позивачкою, наддав, за його замовленням, Звіт про незалежну оцінку рухомого манна від 18.08.2020 року, транспортного засобу, вартість якого, стном на 18.08.2020 року, становить 38020 гривень (т.1 а.с.) Однак, суд не бере до уваги даний Звіт, оскільки зроблений більше трьох років назад, де оцінка повинна бути проведена на час розгляду даної справи. Крім того, судом враховується, та підтверджено сторонами, що після розлучення сторін, лише відповідач користувався даним траспортним засобом, хоча він був придбаний за спільні кошти сторін, позивачка не мала до нього доступу, прав користування також не мала. Виходячи зі встановлених обставин, суд бере до уваги і погоджується саме з наданим позивачкою та\~її представницею\~ Звітом№ 01Р/11/23 вартості автомобіля марки Dacia моделі Logan, 2008 року випуску, середня ринкова вартість якого, відповідно до поданих документів на дату оцінки 04 жовтня 2023 року, згідно з даним висновком, становить 148921,71 грн. Строк дії поданного Звіту оцінки майна- шсть місяців від дати оцінки. \~Так, Велика Палата Верховного Суду у пункті 50 постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) вказала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої\~статті 71 СК України\~згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої\~статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. \~ \~ \~ \~Заперечення відповідача\~щодо виплати\~ним позивачці\~компенсації за спірний транспортний засіб є неприйнятними так як відповідач є володільцем даного транспортного засобу, який він придбав разом із позивачкоюу шлюбі, тобто, у спільну сумісну власність. Тому, як визначила Велика Палата Верховного Суду у пункті 49 вищевказної постанови, не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. З урахуванням цього, судом встановлено, що позивачка, виявивши бажання про припинення права на 1/2 частку спірного транспортного засобу, володільцем якого є відповідач, має право на грошову компенсацію за 1/2 частку вказаного транспортного засобу, що становить 74\~460,86 грнивень(148\~921,71: 2), що пілдягають стягнення з відповідача на її користь. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 7300 доларів США суд встановив наступне. \~ \~ \~ \~Норми статей 57, 60, 61, 70 Сімейного кодексу України встановлюють презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. \~ \~ \~ \~Однак для того, щоб перекласти тягар доказування обставин та спростування презумпції спільної сумісної власності на відповідача, необхідно, щоб суд мав у наявності власне сам предмет поділу, тобто конкретно визначене майно, наприклад, квартиру, автомобіль, будь-яке інше конкретизоване та чітко визначене майно. Позивачкою не враховано, що зазвичай подружжя, яке має такі заощадження, жодним чином не фіксує кількість таких коштів, їх походження та, власне, належність подружжю чи одному із подружжя. \~ \~ \~ \~Так, посилання позивачки на зазначення відповідачем у поданих ним деклараццях наявності спірних готівкових грошових коштів, суд до уваги не приймає, оскільки відомості по грошових активах у останній декларації зазначається станом на 31 грудня 2019 року, стосунки, як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, припинені сторонами у 2020 році. Крім того, згідно поданих відповідачем як особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, згідно яких, останнім задекларовано готівкові кошти у розмірі 7300 доларів США, які, як зазначає позивачка, відповідач забрав і не здійснив їх поділ, хоча вони є об`єктом права спільної сумісної власності. У свою чергу, відповідач, заперечуючи наявність у нього таких заощаджень, надав до відзиву копії частини розписок про їх позику третій особі під час шлюбу з позивачкою, прощо вказано ним у своїх деклараціях (т.1 а.с.171-175). Однак, судом не приймаються як належний доказ копії розписок наданих відповідачем та, відповідно, факту самої позики по них, оскільки оригіналів даних розписок сторонами не надано, рішень судів по даних розписках немає. Крім того, відсутні докази про джерело походження даних коштів в іноземній валюті. А тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності для звернення з позовом до суду, яку підтримав відповідач, суд зазначає наступне. Згідно \~ст. 72 СК України\~позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~ \~ \~ \~Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 26 січня 2022 року у справі № 215/5672/20 дійшов правового висновку, що початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106.\~107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті\~109,\~110 СК України), а від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга\~статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними. \~ \~ \~ \~Представник відповідача у своїй заяві про застосування позовної давності вказав, що, позивачка дізналася про порушення своїх прав влітку 2020 року, а тому позивачка пропустила трирічний строк звернення до суду. Крім того, відповідач та його представник вказують на те, що рішення Чигиринського районного суду Черкаської області про розірвання шлюбу набрало законної сили саме 03.10.2020 року. \~ \~ \~ \~Однак, як вбачається з матеріалів справи та з`ясовано у судовому засіданні, що саме 05.10.2020 року день набрання законної сили рішення Чигиринського районного суду Черкаської області про розірвання шлюбу і саме з 25.03.2021 року- дня набрання рішення Чигиринського районного суду Черкаської області законної сили від 24.12.2020 року законної сили позивачка дізналася про порушення свого права на набуте у період шлюбу майно, внаслідок чого нею подано даний позов 04.10.2023 року, тобто в межах строку позовної давності, а тому такий строк позивачкою не пропущено (т.1 а.с.17-20). Щодо посилання відповідача та його представника про невірно обраний позивачкою спосіб поштового відправлення позовної заяви є безпідставним та розцінюється судом як намагання з боку відповідача відшукування будь-якого сособу для можливого застосування строку позовної давності для звернення позивачки з даним позовом до суду. Враховуючи наведене, суд констатує, що підстав для застосування спливу позовної давності до спору про поділ майна подружжя, про який просить представник відповідача у своїй заяві з викладених у ній підстав, немає. Дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши наявні\~у ній\~докази на\~підставі свого\~внутрішнього переконання\~та за\~критеріями їх\~належності,\~допустимості і\~достовірності,\~ суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню частково. \~ \~ \~ \~Про стягнення судових витрат понесених позивачкою та відповідачем у виді правничої допомоги, їх представниками було заявлено про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України \~ \~ \~ \~Оскільки, сторони звільнені від сплати судового збору, що підтверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] позивачки та пенсійним посвідчення відповідача № [NUMBER] , а тому в силу вимог п.9.ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України , судовий збір компенсується за рахунок держави (т.1.а.с.13,206). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial