Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10 листопада 2023 року до Томашпільського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] який зареєстрований по [ADDRESS] до [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької областів якій просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , який народився [INFO] з батьком [PERSON] . Даний позов обґрунтовано наступним. Шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано за рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області 20 березня 2018 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час сім`я розпалася, спільно сторони не проживають більше шести років, [PERSON] переїхала до с-ща. Вапнярка, де і проживає на даний час. Позивачу стало відомо, що відповідачка має намір переїхати проживати за кодон, в зв`язку з чим виник спір щодо майбутнього дитини в частині його місця проживання та навчання. Позивач вважає, що малолітній син має проживати з ним. Позивач має стабільний заробіток, забезпечений житлом, може створити всі належні умови для проживання та розвитку дитини, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному її вихованню та розвитку у звичайному для неї середовищі. Крім того позивач зазначає, що визначення місця проживання сина з ним є виправданим оскільки дитина тривалий час навчається в Великорусавському ліцеї, має стале коло спілкування, а зміна місця перебування та навчання може негативно відобразитися на освітньому процесі та формуванні особистості. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 20 листопада 2023 року відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 12 грудня 2023 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 грудня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Томашпільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, підготовчий розгляд справи відкладено на 04 січня 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 04 січня 2024 року підготовче засідання відкладено на 25 січня 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 25 січня 2024 року підготовче засідання відкладено на 15 лютого 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 лютого 2024 року підготовче засідання відкладено на 05 березня 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 05 березня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 26 березня 2024 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 26 березня 2024 року розгляд справи відкладено на 16 квітня 2024 року. Доводи учасників справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з ним за адресою [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] - адвокат Близнюк В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити за обставин викладених в позові. Представник органу опіки та піклування Томашпільської селищної ради Щербатий А.І. в судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовної заяви [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Позицію органу опіки та піклування Томашпільської селищної ради викладену у висновку від 20 лютого 2024 року підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомляла, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надавала. Станом на 16 квітня 2024 року відзив на позов до Томашпільського районного суду Вінницької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку загального позовного провадження по справі відповідачка була належним чином повідомлена, в зв`язку з чим суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України, встановлено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи положення даної норми, суд визнає, що відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи дослідивши матеріали справи, оцінивши їх належність та достовірність, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до п.11 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року, суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що згідно рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 березня 2018 року у цивільній справі № 146/51/18, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 19 квітня 2018 року. У сторін від спільного проживання народився син, а саме [PERSON] , [INFO] Згідно витягу з реєстру територіальної громади малолітній [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої 12.10.2023 року Великорусавським старостинським округом Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , до складу його сім`ї входить син [PERSON] , [INFO] . Як видно з довідки № 02.11/63 від 09 жовтня 2023 року виданої директором Великорусавського ліцею, [PERSON] , навчається у 3 класі Великорусавського ліцею у 2023-2024 навчальному році. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 361 від 12.10.2023 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS] та, до складу його сім`ї входить син [PERSON] , [INFO] . [PERSON] є власником земельного паю. Також у власності [PERSON] знаходяться два транспортних засоби. Зазначено, що син [PERSON] перебуває на повному утриманні батька [PERSON] , на час відсутності [PERSON] малолітній син проживає з бабусею. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Томашпільської селищної ради «Про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , 2014 року народження, біля батька, [PERSON] жителя с. Велика Русава Тульчинського району » від 20 лютого 2024 року, орган опіки та піклування на підставі рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Томашпільської селищної ради, інших матеріалів, підготовлених службою у справах дітей селищної ради а також враховуючи те, що мати [PERSON] не заперечує проти проживання сина [PERSON] в сім`ї батька, з метою захисту прав та законних інтересів малолітньої дитини, вважає за доцільне, визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] біля батька [PERSON] , [INFO] за його фактичним місцем проживання за адресою [ADDRESS] . Критеріями за яких орган опіки і піклування дійшов зазначеного висновку послугувало те, що мати [PERSON] надала на Комісію з питань захисту прав дитини письмову заяву про те, що вона не заперечує проти проживання малолітнього сина [PERSON] в сім`ї його батька. Під час розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини орган опіки і піклування керувався найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час розгляду питання про визначення місця проживання дитини брались до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками органом опіки та піклування складений висновок, який відповідає пункту 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Статтею 8 Законом України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Суд зазначає, що міжнародні та національні норми не містять норми, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Згідно встановлених в судовому засіданні обставин та досліджених доказів, які є належними та допустимими позивач [PERSON] в повній мірі може забезпечити малолітню дитину [PERSON] , 2014 року народження необхідним харчуванням, одягом, освітою, корисним дозвіллям, тощо, оскільки він має дохід, постійне місце проживання та житло в якому облаштована дитяча кімната, що дає можливість проживання дитини у належних умовах, забезпечення її достатнім рівнем проведення власного дозвілля. Крім того малолітній [PERSON] 2014 року народження проживає в сім`ї батька [PERSON] в с. Велика Русава з листопада 2021 року та відвідує ліцей Великорусавський ліцей. Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які є належними, допустимими, достовірними, достатніми, враховуючи ставлення батька до дитини, бажання та можливість батька піклуватися про дитину та створення останнім належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, зважаючи на ставлення матері до малолітнього сина, яка, згідно висновку органу опіки та піклування, не заперечила проти проживання малолітнього сина [PERSON] біля батька [PERSON] , виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Роз`яснити [PERSON] та [PERSON] , що відповідно до положень статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 1073, 60 гривень, а тому враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути на користь позивача суму судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1073,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved