Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» в особі представника Столітнього М.М. звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 23.11.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5109986 про надання споживчого кредиту у розмірі 18500 грн. строком на 30 днів (дата повернення кредиту 23.12.2021 року), зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 11.12.2021 року відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, на підставі чого Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. 18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» укладено Договір факторингу № 18.04/2023-Ф, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту [INFO] зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Позивач вказує, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за Кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає 18500 гривень - тіло кредиту та 32429,5 гривень - нараховані відсотки, всього 50929,5 гривень. Таким чином, представник позивача просить суд стягнути із відповідача суму заборгованості, а також суму 3% річних, що становить 2436,24 гривні, інфляційні витрати у розмірі 10695,21 гривні. Ухвалою судді від 03.11.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача ТзОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.11.2021 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений договір №5109986 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 18500 гривень, строком на 30 днів. Зазначений кредитний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС Україна». Підписавши договір про надання споживчого кредиту, [PERSON] взяв на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Також судом встановлено, що ТзОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором виконало та надало йому кредит в розмірі 18500 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору становить 50929,5 гривень, інфляційні витрати 10695,21 гривень, 3% річних 2436,24 гривні. Крім того, судом також встановлено, що 18.04.2023 року ТзОВ «Авентус Україна» на підставі договору факторингу №18.04/23-Ф, за плату відступило, а ТзОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги на суму за кредитним договором №5109986, боржником якого є [PERSON] . Дані правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до п.1 ч.2ст.11ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно дост.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідност.526ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані представником позивача докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. У свою чергу відповідач [PERSON] у передбачений судом строк відзив на позовну заяву не подав, а отже не надав суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували заявлені вимоги представником позивача. Приписи ч.2 ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер, а тому 3% річних або інший розмір процентів, який встановлений в договорі, не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України. За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних або інший розмір процентів входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Що стосується вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат та витрат на правничу допомогу, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року зі справи №922/445/19 та від 22.11.2019 року зі справи № 910/906/18 викладено правову позицію відповідно до якої положення частини п`ятої статті 126 ГПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн. підтверджується звітом про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023, рахунком на оплату по замовленню № 1301/27/10 від 27.10.2023 р., платіжною інструкцією №1218 від 12.10.2023, договором про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023, тому підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу в заявленому розмірі, а саме у розмірі 10000 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved