Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Кузнецова звернулася до суду з даним позовом у якому просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , та право власності на три земельні ділянки за тією ж адресою, посилаючись на те, що 28.03.2000, 28.10.2005 уклала з Любавіною Договір комісії на купівлю земельної ділянки, а 01.08.2002 Договір комісії на укладання Договору підряду щодо будівництва житлового будинку [ADDRESS] . Для цього нею передавалися певні кошти [PERSON] . В подальшому остання придбала три земельні ділянки на яких побудовано будинок площею 467 кв.м. за вказаною адресою. Однак вони тек їй і не передані. Вважає, що порушені її права як комісіонера, а тому просить позов задовольнити. Представник відповідача Баршт і сам відповідач Баршт проти задоволення позову заперечували, надали відзив у якому зазначили, що земельній ділянки за адресою [ADDRESS] придбавалися [PERSON] у період шлюбу з [PERSON] в інтересах сім`ї, посилалися на ст.65 СК України, вважають позов надуманим позивачем та Любавіною, внаслідок поділу майна подружжя. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача Баршт і сам відповідач Баршт в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Відповідач [PERSON] з позовом погодилася. Вислухавши пояснення учасників в справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Правовідносини між сторонами регулюються Главою 35 Цивільного Кодексу УРСР, главою 69 ЦК України, главою 6 Кодексу про шлюб та сім`ю України та главою 8 СК України. Цим судом, та Постановою Одеського апеляційного суду у справі 520/10995/17 від 18.10.2021р. встановлено, що земельні ділянки площею 0,0031га, 0,0344 га та 0,0153га за адресою [ADDRESS] придбавалися відповідачем Любавіною у період шлюбу з Баршт. Крім цього цим судовим рішенням ухвалено : «Визнати за [PERSON] право на частину незавершеного будівництвом та не введеного в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право на частину незавершеного будівництвом та не введеного в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] ». Після цього [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилалася, що є дочкою [PERSON] , хоча доказів цього суду не надала. Крім цього, позивачем не надано суду доказів, що позивач та [PERSON] є однією ж тією самою людиною. Стороною позивача у якості доказів надано суду у копіях: Договір комісії на купівлю земельної ділянки, яка знаходиться у Київському районі м.Одеси від 28.03.2000р. укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12); Розписка від 28.03.2000р. про отримання [PERSON] від [PERSON] 40000 грн. для виконання договору комісії від 28.03.2000р. (а.с.31); Звіт комісіонера [PERSON] від 29.12.2002р. на виконання зазначеного Договору (а.с.28); Договір комісії на купівлю земельної ділянки від 28.10.2005р. укладений між [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.14); Розписка від 28.10.2005р. про отримання [PERSON] від [PERSON] 40000 грн. для виконання договору комісії від 28.10.2005р. (а.с.29); Звіт комісіонера [PERSON] від 22.06.2006р. (а.с.25) про виконання зазначеного Договору; Договір комісії на купівлю земельної ділянки від 17.06.2006р. укладений між [PERSON] та [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.11); Розписка від 17.06.2006р. про отримання [PERSON] від [PERSON] 210000 грн. для виконання договору комісії від 17.06.2006р. (а.с.27); Звіт комісіонера [PERSON] від 17.06.2006р. на виконання зазначеного договору (а.с.24); Договір будівельного підряду від 20.08.2004р. укладений між ПП «АРЕХ» та [PERSON] (а.с.17); Договір комісії на укладання Договору підряду від 01.08.2002р. укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.20); Розписка від 1.08.2002р. про отримання [PERSON] від [PERSON] 1000000 грн. для виконання договору підряду від 1.08.2002р. (а.с.26); Договір купівлі-продажу від 21.06.2006 земельної ділянки 0,0153га за адресою [ADDRESS] укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.16); Договір купівлі-продажу від 21.06.2006 земельної ділянки 0,0031га за адресою [ADDRESS] укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.22); Договір купівлі-продажу від 28.12.2002 земельної ділянки 0,0344га за адресою [ADDRESS] укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с.23); Акт прийому-передачі об`єкту за Договором будівельного підряду від 20.08.2004 (а.с.10); Договір будівельного підряду від 20.08.2004 (а.с.17). Згідно ст.81ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України та ст.22 КпШС України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Право спільної сумісної власності подружжя презюмується. Зі змісту договорів купівлі-продажу часток земельних ділянок від 28.12.2002 та 21.06.2006 не вбачається жодного посилання на ту обставину, що покупець (відповідач [PERSON] ) діяла на підставі договору комісії, укладеного із позивачем чи з наміром набуття права власності на майно для позивача. Зміст умов договорів унеможливлює на їх підставі державну реєстрацію відповідного права на придбане майно за позивачем. Натомість, зміст зазначених договорів свідчать про намір набути придбане майно у свою власність, що чітко вбачається з пунктів 1 зазначених договорів. Відповідно до ст.404 ЦК УРСР та ст.1022ч.1 ЦК України після вчинення правочинів за дорученням комітента, комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Тобто, як витікає із суті спору, позивач вважає, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконала вищевказані договори комісії, а саме не передала позивачу придбане нерухоме майно земельні ділянки, та збудований, але не введений в експлуатацію жилий будинок, внаслідок чого зазначені комісійні угоди не були виконані у повному обсязі. Згідно ст.526ч.1 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611ч.1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Тобто за нормами чинного законодавства позивач може вимагати настання визначених ст.611ч.1 ЦК України наслідків. У даному випадку позивач вимагає визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , та право власності на три земельні ділянки за тією ж адресою, посилаючись на норм ст.ст.331 та 392 ЦК України. Посилання сторони позивача на ст.ст.331 та 392 ЦК України суд вважає безпідставним, оскільки вищевказаною Постановою Одеського апеляційного суду у справі 520/10995/17 від 18.10.2021р. встановлено, що спірний будинок не введено в експлуатацію, а новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього,\~а протилежного сторона позивача суду не надала. Посилання сторони позивача на ст.392 ЦК України суд також вважає безпідставним, оскільки за правилами цієї норми позов про визнання права власності може бути пред`явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється, або не визнається іншою особою, або якщо особа втратила документ, який засвідчує право власності. Сторона позивача не надала суду доказів її права власності на спірні земельні ділянки та незавершений будівництвом і невведений у експлуатацію будинок [ADDRESS] . Таким чином, оцінивши зазначені докази у їх сукупності, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту неналежним та неефективним способом захисту порушеного права, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у порушення вимог ст.65ч.3 СК України, позивач не надала суду доказів того, що відповідач [PERSON] надавав свою згоду на укладання [PERSON] договорів купівлі-продажу нерухомого майна, хоча позивач знала, що [PERSON] на час складання зазначених договорів комісії та купівлі-продажу земельних ділянок перебувала у шлюбі з [PERSON] . Матеріали справи також не містять доказів того, що відповідач [PERSON] надавав свою згоду на отримання відповідачем Любавіною у період шлюбу 1000000 грн., (які суд вважає цінним майном) для, буцімто, будівництва нерухомості, і позивачем не доведено того, що саме кошти, які були отримані відповідачем Любавіною були використані на придбавання вищевказаних земельних ділянок та для будівництва будинку. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed