Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Позивач Державне\~підприємство «Завод\~імені В.О.\~Малишева» \~звернувся до\~суду з\~вимогою про\~стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з адресою: [ADDRESS] у розмірі 33662,88 грн. за період з 01.08.2018 року по 31.12.2020 року, інфляційні витрати в розмірі 6596,75 грн., 3 % річних у розмірі 2320,26 грн. та стягнення з відповідача суми понесених судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначив, що ДП «Завод ім. В.О. Малишева» є балансоутримувачем гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . На підставі спільного рішення адміністрації та об`єднаного профспілкового комітету підприємства від 30.06.2011 надано відповідачу кімнати № 112,113 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 30.06.2011 року позивачем видано [PERSON] ордер № 24 на жилу площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач має нести витрати зі сплати комунальних послуг, проте в порушення норм закону свої зобов`язання в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у у розмірі 33662,88 грн. за період з 01.08.2018 року по 31.12.2020 року, інфляційні витрати в розмірі 6596,75 грн., 3 % річних у розмірі 2320,26 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.01.2024 року позовні вимоги\~Державного підприємства\~«Завод імені\~В.О.\~Малишева» задоволені, Стягнуто з\~ [PERSON] на користь Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 33622,88 грн. за період з 01.08.2018 по 31.10.2020 р., інфляційні витрати у розмірі 6596,75 грн., 3% річних у розмірі 2320,26 грн., ???сплачений судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.02.2024 року заочне рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.01.2024 року скасовано, призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України. Відповідачем подано відзив, в якому останній зазначив, що з 20.02.2019 року зареєстрований за іншою адресою, за адресою: [ADDRESS] фактично не мешкає з 2014 року, жодні комунальні послуги не отримував. Представник позивача подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що до травня 2018 року проживав з родиною на [ADDRESS] та сплачував за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , де був зареєстрований. Весь час до 19.02.2019 р. включно був зареєстрований [ADDRESS] . Зауважив, що з 21.05.2018 року проживав за адресою: [ADDRESS] , крім того, підтвердив, що лише 20.02.2019 р. був знятий з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності позивача, повідомленого про місце, дату і час слухання справи. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до довідки про балансову вартість та належність об`єкту, будинок квартирного типу\~гуртожиток літ. «А-5» пом. Харків, вул. Киргизька, 2, перебуває на балансовій вартості ДП «Завод ім. Малишева» ( а.с.8). Наказом № 3132 від 28.11.2016 затверджено положення про гуртожитки ДП «Завод ім. В.О. Малишева» (а.с.9-12). Спільним рішенням адміністрації та об`єднаного профспілкового комітету підприємства від 30.06.2011 надано відповідачу кімнати № 112,113 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . (а.с.14). Вищевказаним спільним рішенням передбачено, що оплату за проживання наймач зобов?язується вносити згідно діючих тарифів в жилому фонді підприємства за послуги по утриманню гуртожитків, спожиті комунальні послуги. 30.06.2011 року позивачем видано [PERSON] ордер № 24 на жилу площу в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 6.1, 6.4 Положення ро гуртожитки ЖП «Завод ім. В.О. Малишева», затвердженого наказом підприємства від 28.11.2016 № 3132, тарифи на комунальні послуги, встановлюються у відповідності із чинним законодавством України. Мешканець вносить щомісяця до 10 числа місяця, наступного за звітним, оплату за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги. Пунктами 1.1., 1.2 наказу підприємства «Про введення в дію тарифів на послуги з утримання будівлі відомчого гуртожитку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] » від 14.11.2016 № 3000 введено в дію з 01.11.2016 тарифи на послуги з утримання будівлі гуртожитку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] в розмірі 5,259 грн. (з ПДВ) за 1 кв.м. загальної площі житлових кімнат з місцями спільного користування. Проводити нарахування за спожиті комунальні послуги мешканцям гуртожитку за адресою: [ADDRESS] відповідно рахункам та тарифам, що пред`являються комунальними структурами міста. Відповідні житлово-комунальні послуги замовлені та надані підприємством для утримання гуртожитку, у якому зареєстровані відповідачі, що підтверджується укладеними договорами з відповідними організаціями, зокрема: -Договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами від 11.11.2020 № ЖКЗ312/1.; -Договір постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 01.05.2021 № 41GN617-1708-21; -Договір про постачання теплової енергії від 01.11.2022 № 4219; -Договір з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщенні якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 28.12.2021 № 4116/02-ІО-Н. Згідно довідки про нараховану суму заборгованості за надані житлового-комунальні послуги за період з 01.08.2018 р. по 31.12.2023 р. відповідач має загальну заборгованість в розмірі 33662,88 грн. (а.с.20-22). Крім того, відповідач зазначив, що з 01.08.2018 року не сплачував за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] , оскільки не проживав за вказаною адресою. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно з частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Реєстрація місця проживання чи перебування фізичних осіб в Україні регулюється Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопада 2012 року № 1077, що діяв на час виникнення спірних правовідносин (надалі Порядок). Абзацами 5 та 11 статті 3 Закону України № 1382-IV від 11.12.2003 «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно з пунктом 1.2 Порядку реєстрація місця проживання чи перебування особи - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, які в розумінні статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є документами що підтверджують місце реєстрації чи перебування фізичної особи. При цьому Порядок відрізняв поняття «реєстрація місця проживання» та «реєстрація місця перебування». Так, відповідно до п. 4.1 Порядку реєстрація місця перебування особи здійснюється за заявою про реєстрацію місця перебування особи, форму якої наведено в додатку 14 до цього Порядку, яка подається особою або її законним представником. Для реєстрації місця перебування особа або її законний представник разом із заявою подає: паспортний документ або довідку про звернення за захистом в Україні. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; документи, що підтверджують: право на перебування в житлі - свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. За їх відсутності реєстрація місця перебування здійснюється за згодою власника/співвласників житла або їх уповноважених органів, наймача та членів його сім`ї; право на перебування у закладі/установі або взяття на облік бездомних осіб - довідка про прийняття на обслуговування в такому закладі/установі, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи; свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце перебування дитини, яка не досягла 16-річного віку (п. 4.2 Порядку). Працівник територіального підрозділу ДМС, а після утворення центрів - адміністратор центру (крім внесення відомостей про реєстрацію місця перебування до паспортного документа): перевіряє належність паспортного документа особі, що його подала, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця перебування особи та наявність документів, необхідних для реєстрації місця перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у зазначеній заяві; реєструє прийняту заяву у Журналі обліку заяв про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи; заповнює один примірник відомостей про реєстрацію місця перебування особи (додаток 15) для надсилання до адресно-довідкового підрозділу; вносить відомості про реєстрацію місця перебування особи до повідомлення про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/ перебування призовників та військовозобов`язаних, якщо особа є призовником або військовозобов`язаною. Відомості, внесені до цього повідомлення, раз на місяць до 5 числа надсилаються до військового комісаріату; уносить відомості про реєстрацію місця перебування до паспортного документа шляхом проставлення в ньому штампа реєстрації місця перебування, форму якого наведено в додатку 16 до цього Порядку; повертає особі паспортний документ та інші документи, що подавалися для реєстрації місця перебування (п. 4.5 Порядку). Пунктом 6 частини першої статті 7 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Зазначене право споживача, відповідно до приписів підпункту 1 пункту 29 Правил надання послуг з послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, реалізується на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Таким чином, враховуючи, що з 01.08.2018 відповідач до позивача із заявою про свою тимчасову відсутність за адресою: [ADDRESS] , не звертався, та, зважаючи на те, що тимчасова відсутність за місцем реєстрації не звільняє споживача від сплати заборгованості за надані комунальні послуги, суд дійшов висновку, що у позивача не було підстав для не нарахування заборгованості за надані послуги відповідачу, а тому, заявлена до стягнення заборгованість зі сплати комунальних послуг є належною та обґрунтованою . Разом з тим, відповідач в судовому засіданні пояснив, що 20.02.2019 р. був знятий з місця реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади міста Харкова, станом на 01.08.2018 та на 19.02.2019 р. [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 26.10.2023 року, [PERSON] 20.02.2019 р. зареєстрований [ADDRESS] . Враховуючи, що період, за який утворилась заборгованість становить з 01.08.2018 року по 31.12.2020 р., беручи до уваги, що відповідач [PERSON] 20.02.2019 р. був знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 20.02.2019 року по 31.12.2020 р. задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог\~статті 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно із положеннями\~статті 68 Житлового кодексу України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Згідно\~статті 162 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до\~статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у аналогічній за обставинами справі № 6-2951цс15. Положеннями ч.1 ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Таким чином, беручи до уваги, що відповідач від виконання своїх зобов`язань ухилився, вчасно не проводив оплату послуг, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.08.2018 р. по 19.02.2019р. у розмірі 9069,36 грн. Крім того, відповідачу на підставі ст. 625 ЦК України нараховано суму інфляційних витрат в сумі 6596,75 грн., 3% річних в сумі 2320,26 грн. за період з серпня 2018 року по грудень 2020 року. Проте, враховуючи, що період, за який підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги становить з 01.08.2018 р. по 19.02.2019р., сума інфляційних витрат підлягає стягненню за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року в розмірі 2189,01 грн. та 3% річних в сумі 2320,26 грн. за період з серпня 2018 року по лютий 2020 року в розмірі 850,39 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості житлово-комунальні послуги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що частка задоволених позовних вимог складає 28 %, витрати зі сплати судового збору у розмірі 751,22 грн. (2684 грн.*28/100) підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: partial