Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] та просить суд постановити рішення, яким розірвати укладений між сторонами шлюб, посилаючись на те, що кожен з подружжя живе своїм життям, не має спільних інтересів, шлюбно-сімейні відносини припинені. Позивач вважає подальше збереження шлюбу неможливим, а шлюб таким що носить формальний характер та суперечить інтересам позивача. За вказаною позовною заявою відкрито провадження у цивільній справі № 947/5153/24. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Сторони про дату, час і місце проведення судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. В судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] розгляд справи просила здійснювати за її відсутності. Зі сторони відповідача [PERSON] будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань до суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням положень статей 280, 281 ЦПК України суд ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку за наявними у справі матеріалами. В ході розгляду справи суд встановив, що шлюб між громадянами [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований 13 серпня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тарутинського районного управління юстиції Одеської області за актовим записом № 29, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « [NUMBER] ». Станом на цей час [PERSON] шлюб, укладений з [PERSON] , просить розірвати. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. При вирішенні справи за позовом [PERSON] суд наголошує на праві кожної із сторін на повагу до свого приватного життя, передбачене й частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. В силу статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При заочному розгляді справи суд зазначає, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. За висновками Верховного Суду, інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Як зазначено, для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

Outcome: approved