Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 26.05.2022 року по 27.12.2023 рік він перебуває в шлюбі із [PERSON] , під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейного життя у нього із відповідачкою з моменту реєстрації шлюбу практично не було, після реєстрації шлюбу вони фактично не проживали як сім`я, в них ніколи не було спільного бюджету та ведення спільного господарства. 05 листопада 2020 року він був призваний на строкову військову службу, з 02.07.2021 року він проходить службу в ЗСУ по контракту. Відповідачка після реєстрації шлюбу проживала в будинку його матері, а він проходив службу в ЗСУ. У вересні йому стало відомо, що відповідачка виїхала з будинку його матері та знаходиться закордоном, на зв`язок не виходить. 30 жовтня 2023 року він приїхав додому у відпустку на 15 днів та на його адресу надійшов лист із Глибоцького районного суду Чернівецької області із судовим наказом Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 жовтня 2023 року у справі № 715/3062/23 із додатками, згідно якого з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02 жовтня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. Він категорично\~не погоджуюся\~із зазначеним\~розміром аліментів\~у зв`язку\~із тим,\~що станом\~на сьогоднішній\~день він\~проходить службу\~у військовій\~частині [NUMBER] \~та бере\~безпосередню участь\~у зоні\~бойових дій\~(на\~нулі),\~у зв`язку\~із чим\~отримує винагороду\~пропорційно до\~участі у\~бойових діях\~із розрахунку\~100\~тисяч грн.\~Під час\~безпосередньої участь\~у зоні\~бойових дій\~він отримав\~поранення та\~набув чимало\~хвороб (хронічна\~грудна,\~попереково крижова\~радикулопатія,\~кили дисків,\~дегенеративно-дистрофічні\~зміни хребта,\~спондилоартроз),\~які пов`язані\~із несенням\~служби. У нього відсутнє власне житло та транспортні засоби. Після перенесеного поранення та довготривалого несення служби у вкрай важких умовах, значному фізичному, психо-емоційному навантаженні, в нього погіршився стан здоров`я. Крім того,\~в нього,\~як повнолітньої\~особи,\~є обов`язок\~утримувати його\~матір -\~ [PERSON] ,\~він систематично\~надає їй\~кошти,\~оскільки в\~неї на\~утриманні перебуває\~п`ятеро неповнолітніх\~дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] . Чоловік його\~матері та\~батько дітей\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~є особою\~пенсійного віку. Крім того, в його старшого брата [PERSON] погіршився стан здоров`я, йому встановлено діагноз: симптоматична епілепсія, тоніко-клонічні припадки, набряк головного мозку, арахноїдальна кіста СЧЯ справа у зв`язку із чим йому потрібне дороговартісне лікування та обстеження, а також постійно приймати ліки, які також є не дешевими, тому він вимушений допомагати фінансово матері із вітчимом. Враховуючи вище викладене, просить суд зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню із нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки на 1/8 частку всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 18.12.2023 року представниця [PERSON] адвокат Марочко Л.І. направила до суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що [PERSON] не навів достатньо обґрунтувань та доказів щодо підстав, передбачених ст.92 СК України, тому його позовна заява є необґрунтованою та безпідставною, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 01.01.2024 року представниця [PERSON] адвокат Якобишена Т.Д. направила до суду відповідь на відзив, в якому просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 03.01.2024 року представниця [PERSON] адвокат Марочко Л.І. направила до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представниця адвокат Якобишена Т.Д. направила до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без їх участі, позовні вимоги задовольнити з врахуванням заяви [PERSON] про часткове визнання позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представниця адвокат Марочко Л.І. направила до суду заяву про визнання позову частково, згідні на зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Справу просить розглядати без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2022 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з військового квитка серії [NUMBER] , [PERSON] [INFO] був призваний на строкову військову службу. З 02.07.2021 року проходить військове службу по контракту в ЗСУ. На підставі судового наказу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03.10.2023 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 02.10.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Під час безпосередньої участь у зоні бойових дій [PERSON] отримав поранення та набув хвороби (хронічна грудна, попереково крижова радикулопатія, кили дисків, дегенеративно-дистрофічні зміни хребта, спондилоартроз), які пов`язані із несенням служби, що підтверджується первинною медичною карткою Форми 100 від 10.12.2022 року, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1752522, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 23, перевідним епікризом № 12647 із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення, \~ \~ \~ \~перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №2131, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 115, мультидетекторною комп`ютерною томографію попереково-крижаного відділу хребта від 13.02.2023 року. Згідно відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області Головного сервісного центру МВС №31/24/340-05-2024 від 06.02.2024 року за [PERSON] станом на 06.02.2024 рік транспортні засоби не реєструвалися. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У відповідності зі ст. 182 СК України при визначенні аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У правових позицій, викладених у абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Також у п. 23 даної Постанови, вказано, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, дані норми права дозволяють констатувати, що при вирішенні вимог щодо зменшення розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача, у тому числі і враховувати стан здоров`я та потреби дитини в її розвитку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, закон надає право платнику аліментів звернутися до суду про зміну розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Посилання [PERSON] на необхідність утримання своєї матері та своїх братів і сестер не звільняють його від обов`язку справно сплачувати аліменти, оскільки, право на утримання від позивача мають не лише батьки, а й дитина, яка, на відміну від батьків, позбавлена можливості отримувати самостійний дохід. Як вбачається з матеріалів справи, мати [PERSON] не є непрацездатною, а його вітчим [PERSON] хоч і є особою пенсійного віку, однак офіційно працює та отримує заробітну плату. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження саме факту погіршення свого матеріального стану, що може суттєво вплинути на розмір стягнутих аліментів, як і не надано доказів поліпшення матеріального стану відповідачки. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18. Проте, суд вважає дійсно доведеними обставини щодо погіршення стану здоров`я позивача, на які він посилається, як на підставу зменшення розміру аліментів та які підтверджені матеріалами справи. Однак зазначає, що судовим наказом стягнуто аліменти не в твердій грошовій сумі, розмір якої дійсно може впливати на матеріальний стан позивача в разі зміни розміру його заробітку (доходу), а в частці від заробітку (доходу), який і буде розраховуватись в залежності від розміру заробітку (доходу) позивача. Також суд приймає до уваги те, що відповідачка не заперечувала щодо зменшення аліментів з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів заробітку позивача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Таким чином, суд враховує, що під час розгляду справи є доведеними обставини, що позивач зазнав зміни стану здоров`я, а також враховує часткове визнання відповідачем заявлених позовних вимог, що відповідно до положень ст.192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного, оцінюючи надані докази сторонами, враховуючи насамперед інтереси неповнолітньої дитини, яка має право на належні умови для всебічного розвитку, освіти, виховання, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, та беручи до уваги погіршення стану здоров`я позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача про зменшення аліментів з 1/4 до 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням чинності Суд вважає, що визначення аліментів у такому розмірі не буде порушувати основні соціальні гарантії, закріплені Конституцією України та законами України (зокрема, Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III, Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV), що включають право позивача на достатній життєвий рівень для себе не нижчий прожиткового мінімуму. Розмір стягуваних аліментів за судовим рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного Кодексу України. Крім того, суд звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, а відповідачка також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про стягнення з позивача і додаткових витрат на дитину, якщо на те будуть наявні законні підстави. На підставі наведеного та

Outcome: partial