Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за сторонами право власності по 1/2 частини на земельну ділянку, яка розташована за адресою - [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:85:229:0021, загальна площа 0,0708 га, цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва; вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.11.2010, який розірвано судовим рішенням у березні 2023 року. За час шлюбних відносин подружжя набуло майно, яке є об`єктами спільної сумісної власності, зокрема і предметом даного позову, а відтак підлягає поділу. У зв`язку із наведеним, відповідно до вимог Сімейного кодексу України просить здійснити поділ майна подружжя, а позов задовольнити. Згідно з ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат. Відповідачем подано до суду відзив, який містить заперечення на позов. Наводить аргументи про те, що не заперечує, зо набута земельна ділянка є спільною сумісною власністю подружжя та її поділ по 1/2 частини між сторонами. Вважає, що наявні підстави для закриття провадження у справі, адже відсутній спір про право. 13 лютого 2024 року ухвалою судді залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків викладених у її мотивувальній частині, які в подальшому усунені. 26 лютого 2024 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов повністю та просить такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні відповідача не заперечує проти задоволення позову. Вважає, що наявні підстав для закриття провадження у справі у зв`язку із відсутності спору про право. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Суд установив, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах з 05 листопада 2010 року, який припинено за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15.03.2023 (справа № 758/399/23). Від шлюбних відносин у сторін народилась син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено матеріалами справи. За час перебування у шлюбі сторони укладали правочини в інтересах сім`ї за спільні кошти подружжя на придбання майна, одержували доходи, будь-яких домовленостей щодо володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності не було встановлено, у зв`язку із чим сторони мають рівні права на нього, а тому в останніх виникли спірні правовідносини відносно об`єктів спільної сумісної власності. Позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності земельну ділянку наведену вище. Суд установив, земельна ділянка, яка розташована за адресою - [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:85:229:0021, загальна площа 0,0708 га, цільове призначення для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, належить на праві власності [PERSON] , що підтверджено відомостями з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 21.09.2023. Відповідач визнає факт, що спірна земельна ділянка набута за час перебування сторін у шлюбних відносинах, а відтак дана обставини не підлягає доказуванню у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжя за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, хвороба, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку(доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, аналізуючи наведені вище норми суд прийшов до переконання про те, що діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду25.02.2021 у справі № 335/10739/17, від 06.02.2018 у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Як зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 19.10.2021 у справі № 521/1695/18 (провадження №61-17105св20) критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Крім того, суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) вказано, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Повертаючись до матеріалів справ суд зазначає, що відповідач не спростовує презумпцію спільності сумісної власності майна подружжя та визнає ті обставини, що спірне майно придбано за час перебування сторін у шлюбних відносинах за спільні кошти колишнього подружжя та є їх спільною сумісною власністю. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що спірну земельну ділянку, необхідно визнати об`єктом спільної сумісної власністю подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за сторонами право власності по 1/2 частини такої земельної ділянки. Будь-яких інших фактичних обставин, які б мали значення для правильного вирішення спору між сторонами суд не встановив. У зв`язку із наведеним, суд прийшов до висновку про те, що позов задовольнити повністю. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 15140,00 грн та витрати за проведення оцінки майна у сумі 2500,00 грн. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача у сумі 17640,00 грн.

Outcome: approved