Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

В січні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини в три місяці, після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Позов мотивований тим, що після смерті батька позивача [PERSON] , померлого [INFO] , залишилось майно на яке відкрилась спадщина, в зв`язку з чим звернувся до нотаріуса з заявою на прийняття спадщини де йому було відмовлено оскільки ним пропущено строк на подання заяви на прийняття спадщини . Оскільки вказане питання вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявив відповідні вимоги. На судове засідання позивач не з`явився, надав заяви про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Представник відповідача в особі Великоолександрівської селищної військової адміністрації Бериславського району Херсонської області на судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення вимог позивача не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , актовий запис № 401 [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Відповідно до заповіту від 26 листопада 2020 року померлий [PERSON] заповів своє майно [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 серпня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку звернення із заявою про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини після померлого батька, оскільки на день оголошення в Україні воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні з 24 лютого 2022 року строк дії якого продовжено, строки прийняття даної спадщини, встановлені законодавством, а саме шість місяців з дня смерті спадкодавця, не пройшли, і якби не розпочалась війна, позивач мала б право звернутись до нотаріуса, однак вона проживала в іншому селі від батька, з початку воєнного вторгнення російської федерації, потрапили під тимчасову окупацію агрессором. Оскільки після звільнення від окупації в самій громаді якийсь ще час не працювали органи місцевого самоврядування, та нотаріуси, що унеможливило в подальшому звернення до них, так як державні реєстри та нотаріуси не працювали, та перебували на значній відстані від місця проживання позивача, всі ці обставини вплинули на її життя, що призвело до не можливості вчасно прибути до нотаріуса для відкриття спадкової справи після смерті батька. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями наданими пленумом Верховного суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що спадкоємець, який не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, має право прийняти спадщину у вказаний спосіб у випадку доведення перед судом поважності причин його пропуску. Посилаючись на підстави пропуску вказаного строку позивач вказує на розуміння ним дій спрямованих на прийняття спадщини, збирання відповідних документів, разом з тим окупація селища, не працюючий нотаріус за місцем прийняття спадщини слугували підставами пропуску строку подання заяви на прийняття спадщини. При цьому слід зазначити, що висновок про поважність причин пропуску вказаного строку дає суд у кожному конкретному випадку, виходячи з особливих обставин справи, дій спадкоємця, обставин смерті спадкодавця, наявності інших спадкоємців, їх поведінки та поведінки органів місцевого самоврядування, яка мала місце впродовж існування неоформленої спадщини. Наведене положення закону також свідчить про наділення суду дискреційними повноваженнями при вирішенні вказаного питання, який на власний розсуд кваліфікує наведені позивачем причини поважними або неповажними, які завадили останньому звернутись вчасно до нотаріуса. Будь-які обмеження при цьому законодавчо не встановлені, а отже суд враховуючи наведене має ухвалити у справі законне, і найголовніше справедливе рішення, яким буде досягнуто справедливий баланс прав та інтересів сторін. Оскільки причин пропуску вказаного строку може бути безліч, законодавець і надав можливість суду вирішувати таке питання, в кожному випадку виходячи з «поважності» причин без будь-яких обмежень. Отже, суд вважає, що факт окупації селища, знаходження позивача в іншій місцевості потребувало подолання значної відстані до місця знаходження нотаріуса, який значний час не працював, постійні зміни законодавства призвели до необізнаності позивача, щодо встановлених строків подання заяви на прийняття спадщини, враховуючи те, що відповідне право після смерті спадкодавця не було реалізоване відповідачем або іншими особами, а отже права та інтереси останніх жодним чином не будуть порушені. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причини, а отже не позбувся можливості оформлення прав на нього, так і відповідача, який таке право не набув у порядку встановленому законом та не заявив про свої права на неї. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved