Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 11 175,63 грн., яка складається з основної суми заборгованості у розмірі 10 550,57 грн., 3% річних у розмірі 154,01 грн. та 471,05 грн. - інфляційної складової боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що Наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) №2 від 10.01.2008, житловий будинок [ADDRESS] передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс». Відповідно до п. 2.2. Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», предметом діяльності останнього є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Так, відповідач є наймачем квартири [ADDRESS] , отримує надані позивачем послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, при цьому, неналежно виконує зобов`язання по їх оплаті, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість за період з січня 2020 року по жовтень 2023 року у розмірі 10 550,57 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача, з урахуванням нарахованих штрафних санкцій. Ухвалою суду від 19.03.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання, яке відбулося 18.04.2024, сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до Наказу Головного управління житлового забезпечення №2 від 10.01.2008 здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] . Відповідно до ордеру на жиле приміщення №013497 серії Б, виданого на підставі Розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації від 06.02.2015 №47, відповідач [PERSON] став наймачем квартири [ADDRESS] . 17.02.2015 між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №246/3, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку [ADDRESS] , а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором. У змісті позовної заяви позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за вище вказаним договором, в останнього виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з січня 2020 року по жовтень 2023 року в розмірі 10 550,57 грн. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, він зобов`язаний сплатити позивачу інфляційну складову боргу у розмірі 471,05 грн. та 3% річних у розмірі 154,01 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». В залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Правовідносини зі споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів в галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них. Відповідно до ч. 7 ст. 18 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцева державна адміністрація регулює ціни та тарифи за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг підприємствами, а також визначає і встановлює норми їх споживання, здійснює контроль за їх додержанням. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як було зазначено вище, за приписами ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Так, в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якого у [PERSON] за період з січня 2020 року по жовтень 2023 року наявна заборгованість у розмірі 10 550,57 грн. При цьому, в матеріалах справи міститься відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» Департаменту з питань реєстрації КМДА, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , не проживає, оскільки 15.02.2019 на підставі заяви громадянина вибув. Вказане також підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру №497017 від 18.03.2024. Таким чином, починаючи з 15.02.2019 відповідач [PERSON] , не є наймачем квартири [ADDRESS] , а відтак і не є споживачем наданих позивачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у заявлений позивачем період, а саме з січня 2020 року по жовтень 2023 року. Наявність у матеріалах справи виданого на ім`я відповідача [PERSON] ордеру на жиле приміщення №013497 серії Б, у відповідності до якого останній став наймачем квартири [ADDRESS] , судом не береться до уваги, виходячи з наступного. 06.02.2015 року розпорядженням Дніпровської районної державної адміністрації за №47 відповідачу [PERSON] видано ордер на жиле приміщення №013497 серії Б. Згідно з підпунктом 8 п. а) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до повноважень виконавчих органів міських рад входить видача ордерів на заселення жилої площі в будинках державних та комунальних організацій. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер видається відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року. Відповідно до п. 69 Правил на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток № 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Даний строк дійсності ордеру встановлено виключно для реалізації права на вселення у вказане в ордері жиле приміщення і в разі зняття особи з реєстраційного обліку, останній вважається таким, що втратив право користування жилим приміщенням наданим на підставі виданого ордеру, а відтак наявний у матеріалах справи ордер на жиле приміщення №013497 серії Б не є доказом наявності права користування у відповідача квартирою [ADDRESS] з моменту зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за його ж заявою, а саме з 15.02.2019. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами чч. 3, 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Окрім того, суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи та з`ясувати обставини того, що відповідач починаючи з 15.02.2019 не проживає за адресою: [ADDRESS] . В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат позивачу не здійснюється. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed