Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Відповідно до ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 19.01.2024 року про передачу справи за підсудністю, у провадження судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Скотар Р.Є. 21 лютого 2024 року надійшла позовна заява адвоката Гливук\~Марини Іванівни,\~яка діє\~в інтересах\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.04.2013 року позивач та відповідач уклали шлюб, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] . 12.05.2022 року рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області по справі №177/378/22 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За рішенням Криворізького районного суду від 31.05.2022 року, відповідач був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, сина [PERSON] у твердій грошовій сумі 1309 гривень, та доньку [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1050 гривень, починаючи з 21.04.2022 та до досягнення дітьми повноліття. З моменту ухвалення рішення зросли витрати на утримання дітей. При цьому визначеного розміру аліментів не вистачає, а позивачу на даний час одній важно здійснювати догляд за двома дітьми. Розмір аліментів, які наразі стягуються з відповідача є явно недостатнім для забезпечення дітям належного рівня життя та не можуть забезпечити всі їх потреби, водночас на даний час зросли ціни на вся товари домашнього вжитку для дитини, їжу, одяг, ліки, а отже матеріальний стан позивача, з огляду на ці обставини, змінився, значно погіршився, та присуджених аліментів на дітей стало не вистачати. Відповідач являється здоровою, працездатною, а тому може надавати сину та доньці утримання у розмірі, більшому ніж зараз. Враховуючи викладене, просить суд змінити спосіб присуджених до стягнення аліментів, встановлений рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області по справі №177/379/22 від 31.05.2022 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] та неповнолітню доньку [PERSON] , щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, до досягнення старшою дитиною повноліття. Ухвалою суду від 23 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.38). До початку судового розгляду від представника позивача адвоката Гливук М.І. надано клопотання про розгляд справи без участі сторони. Позов підтримує, просить суд задовольнити. Від відповідача [PERSON] надано заяву про розгляд справи без фіксації технічними засобами, проти задоволення позову заперечував. Просив суд відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень, оскільки справа є малозначною, або зменшити розмір таких витрат. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги\~ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15.02.2022 року позовні вимоги\~ [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу,\~ задоволено. Шлюб між [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) зареєстрований 27.04.2013 Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 146,\~ розірвано (а.с.8-9). Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] \~про стягнення аліментів на утримання дітей\~ задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , народженого в с. Лісопитомник, Криворізького району, Дніпропетровської області, зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання сина \~ [PERSON] , [INFO] \~в твердій грошовій сумі в розмірі 1309 (одна тисяча триста дев`ять) гривень 00 копійок,\~але\~не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання доньки [PERSON] , [INFO] \~в твердій грошовій сумі в розмірі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривень 00 копійок,\~але\~не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~на користь [PERSON] ( [INFO] , народженої в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, РНОКПП [NUMBER] ) щомісячно, починаючи стягнення з 21 квітня 2022 та до досягнення дітьми повноліття (а.с.10-11). 02.06.2022 року Криворізьким районним судом Дніпропетровської області видано виконавчий лист по справі №177/379/22, провадження 2/177/431/22, згідно якого: Стягнути з [PERSON] ( [INFO] , народженого в с. Лісопитомник, Криворізького району, Дніпропетровської області, зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання сина \~ [PERSON] , [INFO] \~в твердій грошовій сумі в розмірі 1309 ( одна тисяча триста дев`ять) гривень 00 копійок,\~але\~не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання доньки [PERSON] , [INFO] \~в твердій грошовій сумі в розмірі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривень 00 копійок,\~але\~не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,\~на користь [PERSON] ( [INFO] , народженої в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, РНОКПП [NUMBER] ) щомісячно, починаючи стягнення з 21 квітня 2022 та до досягнення дітьми повноліття (а.с.12). [INFO] народилась [PERSON] , про що 05 вересня 2018 року зроблено відповідний актовий запис №197, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Згідно витягу з реєстру територіальної громади №2023/009728001 від 27.11.2023, [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). [INFO] народився [PERSON] , про що 18 вересня 2013 року зроблено відповідний актовий запис №462, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.15). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.12.2023 №114533, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчим листом №177/379/22 від 02.06.2022 станом на 05.12.2023 становить 7405,80 гривень (а.с.17). На підтвердження витрат позивача [PERSON] на правову (правничу) допомогу у розмірі 4000 гривень надано: Договір про надання правничої допомоги №10/11/23 від 10.11.2023; Актом прийому-передачі наданих послуг по Договору про надання правничої допомоги №10/11/23 від 10.11.2023; Квитанцією №01 від 10.11.2023; ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АЕ 1234385 від 27.11.2023; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ДП №5389 від 08.04.2022 (а.с.18-23). Згідно виконавчого листа по справі №411/5997/2012, виданого 24.07.2012 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу: Стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця [ADDRESS] , працюючого ВАТ «АрселорМіталлСтіл м. Кривого Рогу» на користь [PERSON] на утримання двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 26 червня 2012 року (а.с.41). Відповідно до Довідки про доходи №165 від 06.03.2024, [PERSON] працює у ТОВ «Сталь Сервіс Груп», займає посаду майстра. Сума доходу [PERSON] за період з липня 2023 року по лютий 2024 року без урахування аліментів становить 30014,30 гривень. Усього нараховано 60952,00 гривень. Сплачені аліменти 19966,34 гривень (а.с.44). Відповідно до Довідки про доходи №17 від 06.03.2024, [PERSON] звільнений з ТОВ «Металургсервіс Плюс» 30.06.2023 року. Сума доходу за період з лютого 2023 року по червень 2023 року без урахування аліментів становить 13412,85 гривень. Усього нараховано 31597,20 гривень. Сплачені аліменти 12496,85 гривень (а.с.45). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.04.2024 №68239, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів за виконавчим листом №177/379/22 від 02.06.2022 станом на 08.04.2024 відсутня (а.с.53). Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України). Отже,саме стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, але може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Разом з цим Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27). Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. При цьому слід роз`яснити, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ч.4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідачем до матеріалів справи долучено копію виконавчого листа №411/5997/2012, виданого 24.07.2012 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу, яким: стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця [ADDRESS] , працюючого ВАТ «АрселорМіталлСтіл м. Кривого Рогу» на користь [PERSON] на утримання двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи стягнення з 26 червня 2012 року. Таким чином, найстарша дитина згідно вищевказаного виконавчого листа [PERSON] , [INFO] станом на день винесення рішення досяг повноліття, а отже стягнення аліментів з відповідача за даним виконавчим листом зупинено. Доказів того, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини, що продовжує навчання до суду не надано. Крім того, відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід, а тому може сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі, визначеному законодавством. Будь-яких доказів протилежного, відповідачем суду не надано. За загальними правилами доказування, встановленими ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України). Тому сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Тобто доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи наявність норми про можливість зміни способу стягнення аліментів та позиції стягувача аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, не погіршать їх матеріального становища і визначення вказаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Крім того, суд зазначає, що аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів на двох дітей визначені законодавчо. У зв`язку з чим, заявлені позивачем вимоги про зміну способу стягнення аліментів підлягають задоволенню. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зміна способу стягнення аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України з моменту набрання рішенням законної сили виконавчий лист по справі\~№177/379/22 від 02.06.2022 року виданий Криворізьким районним судом Дніпропетровської області, є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням обов`язку боржника [PERSON] . Що стосується розподілу судових витрат. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». При вирішенні питання щодо певних видів правничої допомоги адвоката враховується як пов`язаність їх з розглядом справи, обґрунтованість та розумність визначення у контексті обсягу заперечень, наданих протилежною стороною (постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі 755/9215/15-ц). Відповідно до Квитанції №01 від 10.11.2023 року, АО «Приват юрист» прийнято від [PERSON] оплату за договором про надання правничої допомоги №10/11/23 від 10.11.2023 року в розмірі 4000 гривень. Відповідач [PERSON] не згоден з таким розміром витрат на правничу допомогу, оскільки справа є малозначною. Суд погоджується з твердженнями сторони відповідача про те, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу, не є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та не відповідають критеріям розумності та пропорційності. У зв`язку із задоволенням позову, враховуючи заперечення відповідача, витрати на правничу допомогу підлягають частковому стягненню із відповідача на користь позивача [PERSON] , а саме у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень, що відповідає обсягу наданих адвокатом послуг згідно з представленого акту прийому-передач наданих послуг. Згідно п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір",\~від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач не сплачував судовий збір при подачі вказаного позову, суд при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України присуджує стягнення з відповідача судового збору в дохід держави у розмірі, визначеному на день подачі позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial