Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

28.02.2024\~року позивачка\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~вищевказаною позовною\~заявою на\~обґрунтування якої\~зазначила,\~що з\~12.09.2014\~року вона\~перебуває в\~зареєстрованому шлюбі\~з відповідачем,\~за час\~якого у\~них народилась\~дитина \~син [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Разом з\~тим,\~шлюбні відносини\~з відповідачем\~не склались\~через різні\~погляди на\~життя,\~сім`ю,\~ведення домашнього\~господарства та\~виховання дитини.\~Більше 6\~(шести)\~місяців проживають\~окремо.\~Шлюб існує\~формально.\~Вважає,\~що подальше\~спільне життя\~є неможливим.\~У свою\~чергу,\~після розірвання\~шлюбу вона\~вважає за\~необхідне визначити\~розмір аліментів,\~котрі повинні\~стягуватися з\~ [PERSON] \~на утримання\~їх спільної\~дитини,\~яка проживає\~разом з\~нею.\~Зазначає,\~що відповідач\~офіційно працевлаштований\~та має\~високу заробітню\~плату.\~Враховуючи викладене,\~просить суд\~постановити рішення,\~яким шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 12.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області за актовим записом № 1307 розірвати та залишити їй прізвище « [PERSON] », стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги визнає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 12.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що складено відповідний актовий запис № 1307. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] » (а.с. 7). За час шлюбу в сторін народилась спільна дитина син [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що на даний час сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. \~ \~ \~ \~У своїй позовній заяві позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити за собою прізвище « [PERSON] ». \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що після припинення шлюбних відносин дитина залишається проживати разом зі своєю матір`ю позивачкою [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні немає. Доказів іншого стороною відповідача суду не надано. Малолітній [PERSON] , 24.12.2014 народження, є здоровим, на обліку в лікарів не перебуває, самостійних доходів не має. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~ 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи з вищенаведеного, засад розумності та справедливості, суд вважає, що [PERSON] довела обґрунтованість своїх вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.\~ З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася до суду 28.02.2024 року, отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. У зв`язку з тим, що позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1211, 20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів, а також недосплачений позивачкою судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у сумі 137,60 грн. Крім того,з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1073,60 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 24, 55, 56, 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved