Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 14 лютого 2015 року, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №197. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 14 лютого 2015 року перебуває з відповідачем у шлюбі. В подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружнє життя між сторонами не склалось через розбіжності у поглядах на життя та обов`язки, внаслідок чого між ними зникло взаєморозуміння, а спроби примиритись не дали бажаних результатів. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, таким чином подружні відносини між ними фактично припинені. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме його інтересам та інтересам їх сина, у зв`язку із чим просить задовольнити позов. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29.01.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить здійснювати розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про визнання позовних вимог, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності. Враховуючи неявку сторін та подані заяви, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічне положення містить ч. 1 ст. 24 СК України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2015, [PERSON] та [PERSON] 14 лютого 2015 року уклали шлюб, зареєстрували такий у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №197. Після державної реєстрації шлюбу, дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а. с. 5). В подружжя є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 8). Судом встановлено, що сторони міцної сім`ї не створили, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння, без якого повноцінна сім`я існувати не може, а примирення неможливе. З цього слідує, що між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітнього сина, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечила проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З цього слідує, що подальше збереження шлюбу, який існує формально, суперечитиме інтересам сторін, а тому позов слід задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1\~211,20 грн., а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відтак суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., а решту судових витрат у розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на його користь. На підставі ст. ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved