Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації. В обґрунтування позову зазначила 25 січня 2022 року набрало чинності рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2021 р. яким визнано право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Skoda Fabia, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , за [PERSON] , як на частку в спільному майні подружжя. На теперішній час транспортний засіб належить належить [PERSON] та [PERSON] по кожній. Визнане судовим рішенням за [PERSON] право власності на частину транспортного засобу підлягає реєстрації в сервісному центрі MBC. Сторони не досягли згоди з приводу користування спільною сумісною власністю. На теперішній час автомобіль фактично знаходиться у відповідачки [PERSON] , позивачка не має можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним їй транспортним засобом, який фізично знаходиться у іншого співвласника, та у тому числі через те, що відповідачка не з?являється до органів МВС з метою реєстрації транспортного засобу за співвласниками у відповідності до рішення суду, про що свідчить письмова відмова у проведенні державної реєстрації транспортного засобу. Позивач неодноразово зверталась до відповідачки з пропозицією щодо придбання у неї належної їй частини автомобіля, однак такі пропозиції залишаються без відповіді. Відмовляється відповідач також разом з позивачем продати транспортний засіб. Дійти згоди щодо розподілу майна, що перебуває у спільній сумісній власності у досудовому порядку не виявляється можливим. У зв`язку з тим, що автомобіль є неподільною річчю, а спільне користування ним є неможливим, позивачка просить припинити спільну часткову власність [PERSON] та [PERSON] на автомобіль марки Skoda Fabia, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , залишивши даний автомобіль у власності [PERSON] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного автомобіля. Відповідач правом на подачу письмового відзиву не скористався. З урахуванням положень статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст.391ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно вцілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені ст. ст. 364,365, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4ст.358 ЦК України умова не є обов`язковою. 25 січня 2022 року набрало чинності рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2021 р. яким визнано право власності на 1/2 частину транспортного засобу марки Skoda Fabia, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , за [PERSON] , як на частку в спільному майні подружжя. Головним сервісним центром МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (філія ГСЦ МВС) територіального сервісного центру МВС №1249 було розглянуто звернення [PERSON] про визначення права власності на частки транспортного засобу Skoda Fabia, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , за гр. [PERSON] , як на частку транспортного засобу, придбаного в спільному майні подружжя та відмовлено у перереєстрації зазначеного транспортного засобу, оскільки для вирішення питання перереєстрації автомобіля Skoda Fabia, 2008 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , згідно Рішення Амур-Нижньодніпровського суду м. Дніпропетровська, по справі №199/3039/19 у провадженні (2/199/88/21) від 31 березня 2021 року, щодо права власності на 1/2 частку за гр. [PERSON] , та внесення її як співвласника, необхідно звернуться до будь-якого ТСЦ МВС України з власником другої частки транспортного засобу, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, документами які визначають право власності на другу 1/2 частку автомобіля та документом що посвідчує особу (а.с. 22,23). Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України у постанові від 15.05.2013 по справі № 6-37цс13 зазначав, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В постанові від 02.07.2014 по справі № 6-68цс14 Верховний Суд України роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Судом встановлено, що позивачка направляла відповідачці пропозицію про спільний продаж рухомого майна, що перебуває у спільній сумісній власності, але відповіді не отримала (а.с. 30). У відповідності до звіту про оцінку транспортного засобу № YD07023 від 30 жовтня 2023 року складеного оцінювачем [PERSON] ринкова вартість колісного транспортного засобу - Skoda Fabia, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , на дату оцінки складає 189 158 (сто вісімдесят дев?ять тисяч сто п?ятдесят вісім) грн. 90 коп. Таким чином вартість частини транспортного засобу, що належить відповідачу складає 94 579 грн 45 коп. Тому просить стягнути грошову компенсацію вартості 1\\2 частини автомобіля у такій сумі. Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до частини першої статті 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою. Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності. Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Відповідно до положень ст. 183 ЦК України, автомобіль є неподільною річчю, тобто такою, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до правового висновку сформульованого у постанові від 13.01.2016 р. Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №2925цс15, коли сам співвласник має намір відмовитися від своєї частки у майні, застосуванню підлягає саме ст. 364, а не 365 Цивільного кодексу. Такої ж позиції дотримано у рішенні Європейського суду Справа "Андрій Руденко проти України" від 21.03.2011 року, де зазначається, що співвласник майна може позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості своєї частки на підставі ст. 364 Цивільного кодексу України. Стаття 364 стосується ситуації, коли співвласник бажає виділення частки зі спільної власності та не проти одержання компенсації за свою частку в спільному майні. Вказані норми [статті 364 і 365 ЦК України] є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перша передбачає право власника, який виділяється, на частку зі спільного майна, а друга - можливість за позовом інших співвласників припинити право особи на частку у спільному майні. При цьому грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст. 364 ЦК України може бути виплачена співвласнику, який виділяється, лише за його згодою. Так, встановлено, що згоди про порядок володіння та користування майном, а також про порядок його поділу та відшкодування відповідної матеріальної компенсації, сторони не досягли, виділ в натурі частки автомобіля є неможливим, власником даних авто так і залишається відповідачка, яка ним і користується, а позивачка позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на частину даного авто, рішення суду так і не виконано, компенсація за користування вказаними автомобілями відповідачкою позивачці не сплачується (протилежного відповідачка не довела, так як відзив на позов не надала). Відповідачка також не довела суду, що вона не спроможна сплатити грошову компенсацію вартості зазначеного автомобіля позивачці. Неможливість оформлення реєстрації права власності на автомобіль за позивачкою порушує її право власності на 1/2 вказаного автомобіля та перешкоджає їй у володінні та користуванні майном, яке визнано за нею рішенням суду. У зв`язку з тим, що [PERSON] не надає можливості володіти та користуватись належною позивачці 1/2 часткою автомобіля, спільне володіння та користування є неможливим, автомобіль є неподільними, а припинення спільної часткової власності на вказане авто не завдасть шкоди інтересам відповідачці, оскільки остання ним продовжує користуватися, тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для задоволення позову, шляхом припинення спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на автомобіль марки Skoda Fabia 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , залишивши даний автомобіль у власності [PERSON] та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частини зазначеного автомобіля в розмірі 94\~579 (дев`яносто чотири тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 45 коп. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку передбаченому ст..141 ЦПК.

Outcome: approved