Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Федерації Велосипедного Спорту України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працював у Федерації Велосипедного Спорту України на посаді генерального секретаря з 05 жовтня 2018 року. У вересні 2019 року відповідач видав наказ про звільнення позивача. Не погоджуючись із таким звільнення, позивач оскаржив його у судовому порядку (справа № 757/9647/20-2), та рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року [PERSON] було поновлено на роботі. 15 вересня 2022 року відповідачем було виконано рішення суду та видано наказ про поновлення позивача на роботі. Однак, у подальшому наказом № 4 від 19 квітня 2023 року Президент Федерації Велосипедного спорту України припинив повноваження позивача та призначив іншого генерального секретаря. Зауважив, що про своє звільнення позивач дізнався у вересні 2023 року під час ознайомлення із відзивом Федерації Велосипедного спорту України у справі, що розглядається господарським судом. Зазначає, що звільнення працівника без подання ним відповідної заяви про звільнення, а з ініціативи роботодавця врегульовано положеннями статті 40, 41 КЗпП України. Зазначені статті містять виключний перелік підстав для звільнення з ініціативи роботодавця, однак жодна з них не існувала на момент винесення оскаржуваного наказу, та на такі обставини відсутнє посилання в оскаржуваному наказі № 4 від 19 квітня 2023 року. При цьому, звільнивши його з посади, відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, не виплатив компенсацію за невикористані дні відпустки, не видав трудову книжку. З урахуванням викладеного, позивач просив суд: визнати протиправним його звільнення з посади генерального секретаря Федерації Велосипедного спорту України; поновити його на посаді генерального секретаря Федерації Велосипедного спорту України; стягнути з Федерації Велосипедного спорту України на його користь суму середнього заробітку за період з 27 липня 2022 року по 24 жовтня 2023 року в розмірі 304 950,68 грн; допустити негайне виконання рішення суду в частині його поновлення на посаді генерального секретаря Федерації Велосипедного спорту України та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць. Ухвалою судді від 10 листопада 2023 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . У лютому 2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив, у якому останній просить позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Зазначає, що за змістом положень частини третьої статті 99 ЦК України компетентному (уповноваженому) органу товариства надано право припиняти повноваження члена виконавчого органу у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав чи без зазначення жодних підстав. Така форма захисту є специфічною дією носіїв корпоративних прав у відносинах з особою, якій вони довірили здійснювати управління товариством, і не може розглядатися в площині трудового права. Зазначає, що виниклий спір є корпоративним і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, відповідач у відзиві указував на те, що позивач звернувся з цим позовом з пропуском строку для звернення, визначеного статтею 233 КЗпП України та не просить поновити такий строк, не навів причин його пропуску, які суд міг би визнати поважними. У лютому 2024 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній указує на те, що твердження відповідача, які викладені у відзиві, не спростовують аргументів позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Зазначає, що трудовий договір може бути припинено, а працівника звільнено з роботи лише з підстав і в порядку, визначених законодавством про працю. Ураховуючи викладене, посилання відповідача на частину третю статті 99 ЦК України, як на підставу для припинення повноважень позивача є необґрунтованими. Позивач указував, що копію наказу про звільнення отримав 22 вересня 2023 року, в якості додатку до відзиву в господарській справі. Водночас, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують, що такий наказ вручався позивачу раніше, ніж 22 вересня 2023 року. У лютому 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких останній зазначає, що обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу товариства, наділення/позбавлення їх повноважень на управління товариством є реалізацією учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні, які реалізуються шляхом прийняття відповідних рішень компетентним органом товариства. Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснення членом його виконавчого органу управлінської діяльності. Спори щодо таких рішень є корпоративними й підлягають розгляду за правилами господарського судочинства. У березні 2024 року на адресу суду від представника третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, у яких остання вказує на те, що приймаючи оспорюваний наказ про припинення повноважень позивача, Президент Федерації Велосипедного спорту України діяв у спосіб, передбачений законодавством та установчими документами юридичної особи. Вважає, що припинення повноважень [PERSON] є законним, а позовні вимоги безпідставними. У березні 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі, у яких останній указував на те, що звільнення посадової особи за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України роботодавець повинен дотриматися встановленої процедури припинення її повноважень як посадової особи юридичної особи згідно із законодавством та установчими документами. Проте позивач у позові не посилається на порушення органом управління Федерації Велосипедного спорту України, передбаченої цивільним законодавством та установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про таке припинення. Зазначає, що відповідач немає правових підстав нараховувати та стягувати заробітну плату особі, яка у 2019 році подала заяву на звільнення і після цього не приступила до виконання своїх посадових обов`язків. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на його необґрунтованість. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи у її відсудності. Суд, заслухавши пояснення сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, які підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Суд установив, що позивач працював у Федерації Велосипедного спорту України на посаді генерального секретаря. Згідно наказу № 20/09/19-ЗК від 20 вересня 2019 року [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України, на підставі його заяви. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2020 року (справа № 757/9647/20-ц), яке набрало законної сили, поновлено [PERSON] на посаді генерального секретаря. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 вересня 2019 року по 20 лютого 2020 року в розмірі 19 732,30 грн. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01 липня 2019 року по 20 вересня 2019 року в сумі 66 643,25 грн. Суд також установив, що відповідно до наказу відповідача від 19 квітня 2023 року припинено повноваження [PERSON] на посаді генерального секретаря Федерації велосипедного спорту України з 19 квітня 2023 року та призначено на цю ж посаду [PERSON] з 20 квітня 2023 року на громадських засадах. Відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень, тоді як згідно з пунктом 5 статті 41 КЗпП України передбачено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: припинення повноважень посадових осіб. Тлумачення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України свідчить, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. Норму частини першої статті 41 КЗпП було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13 травня 2014 року N 1255-VІІ. Закон набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток (стаття 44 КЗпП). Зокрема, стаття 41 КЗпП доповнена пунктом п`ятим, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб». Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно- правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються. Частиною 3 статті 21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 26 квітня 2002 року № 5 організаційно-розпорядчими обов`язками є обов`язки по здійсненню керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, колективних чи приватних підприємств, установ і організацій, їх заступники, керівники структурних підрозділів (начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їх заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо). Перелік посадових осіб, з якими може бути припинений трудовий договір на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України та обмеження щодо застосування звільнення працівника на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України в залежності від виду трудового договору (строковий чи безстроковий), законодавством не передбачена. Суд установив, що Федерація Велосипедного спорту України є неприбутковою громадською організацією. Чинна редакція Статуту Федерації Велосипедного спорту України передбачає у структурі Федерації такі органи управління як Президія та Дирекція (пункт 5.1., 5.3 та 5.6 Статуту), до складу яких за посадою входить генеральний секретар, призначений Президентом Федерації (пункт 5.4.6 Статуту). Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що [PERSON] як генеральний секретар, обіймав посаду, пов`язану з виконанням управлінських функцій, а тому відносився до категорії посадових осіб і на нього поширювалась дія пункту 5 статті 41 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, рішення про звільнення позивача у зв`язку з припиненням повноважень згідно пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, прийняте Президентом Федерації Велосипедного спорту України [PERSON] на підставі наказу № 4 від 19 квітня 2023 року. Ураховуючи те, що відповідачем виконані усі вимоги чинного на момент звільнення позивача законодавства щодо застосування пункту 5 статті 41 КЗпП України, то підстави для визнання звільнення позивача незаконним, для поновлення його на роботі відсутні. Тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Так, звертаючись із позовом про поновлення на роботі, позивач також просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за період з 27 липня 2022 року по 24 жовтня 2023 року. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] був поновлений на посаді генерального секретаря на підставі судового рішення від 11 вересня 2020 року та звільнений з цієї посади на підставі наказу відповідача від 19 квітня 2023 року. Судом не встановлено порушення відповідачем положень КЗпП України щодо невиплати заробітної плати позивачу за період до 19 квітня 2023 року, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для поновлення позивача на роботі, а позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу після 19 квітня 2023 року є похідними від даних вимог, то суд вважає за необхідне відмовити і в задоволенні вимог в цій частині. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. На підставі викладеного, статтями 4, 21, 41, 232, 235 КЗпП України,

Outcome: dismissed