Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

У жовтні 2022 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила зобов`язати останнього усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер 1211900000:04:003:0033, розташованої за адресою: [ADDRESS] , шляхом відновлення межових знаків та звільнення земельної ділянки. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1154 від 04.11.2021 року, є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що межує із житловим будинком [PERSON] , розташованого за адресою: [ADDRESS] . При цьому земельна ділянка на якій розташований будинок відповідача була сформована лише в 2021 році. 25 серпня 2021 року між колишнім власником будинку [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір № 75-4 про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі розробленої документації було проведено реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1211900000:04:003:0202, загальною площею 0,0325 га. В подальшому, ця земельна ділянка разом із будинком була передана відповідачу на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 2898 від 10.11.2021 року. Проте, під час встановлення меж земельних ділянок був допущений ряд порушень, які стали підставою для звернення позивача до суду. По-перше, відповідно до п. 8 рішення сесії від 25.09.2020 року попередній власник отримав згоду на відновлення меж земельної ділянки площею 0,0250 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Отже, збільшення площі вказаної земельної ділянки з 0,0250 га до 0,0325 га призвело до порушення прав позивача, як власника та накладення земельних ділянок. До того ж, в технічній документації міститься акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, який датується 07 вересня 2021 року й містить підписи суміжних землевласників, в тому числі й батька позивача [PERSON] .. В той же час, [PERSON] помер [INFO] , тобто фізично не мав можливості підписати зазначений акт. Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 51). Ухвалою суду від 05 квітня 2023 року у справі зупинено провадження та призначено судову земельно-технічну експертизу (а.с. 66). Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року поновлено провадження у справі (а.с. 70). Позивач у судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала наполягала на їх повному задоволенні. Представник відповідача відзив на позов не подав, у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2021 року, укладеного з [PERSON] , добросовісно набув право власності на земельну ділянку з кадастровим № 1211900000:04:003:0202, загальною площею 0,0325 га. Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду, яка викладена у постанові № 925/1351/19 від 02.11.2021 року, добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушенням інших осіб, допущених в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх витрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Таким чином, представник відповідача зазначає, що у зв`язку із тим, що реєстрація вказаної земельної ділянки була проведена до набуття на ним права власності відповідачем, позивачем не доведено факту порушення [PERSON] її прав та належність обраного нею способу захисту у відповідності до змісту права чи інтересу за захистом якого відбулося звернення до суду. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Новомосковської міської ради депутатів 05 травня 2006 року та зареєстроване в КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за № 14674643, належав житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, у зв`язку із чим на вказане домоволодіння відкрилась спадщина, яку прийняла його донька [PERSON] , зазначене підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченим приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко Г.В. від 04 листопада 2021 року (а.с. 44). Житловий будинок № 32 розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 1211900000:04:003:0033, площею 0,0942 га (а.с. 6). Із акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків вбачається, що дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача за адресою: [ADDRESS] (а.с 19-20). Рішенням сесії Новомосковської міської ради від 25 вересня 2020 року № 1391, надано згоду громадянину [PERSON] на відновлення меж земельної ділянки площею 0,0250 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, для внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру (а.с. 8-16). 25.08.2021 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір № 75-4, на підставі якого останнім була розроблена технічна документація із землеустрою щодо (встановлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 7 вересня 2021 року визначено, що зовнішня межа земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0325 га, за кадастровим номером 1211900000:04:003:0202, яка перебуває у користуванні [PERSON] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд збігається з огорожею, у поворотних точках закріплена металевими трубами, що чітко визначають встановлені межі земельної ділянки і відокремлюють її від суміжних з нею землеволодінь та землекористувань. Вказаний акт засвідчено підписами землевласників суміжних земельних ділянок, а саме [PERSON] (земельна ділянка 1211900000:04:003:0033) та [PERSON] (земельна ділянка 1211900000:04:003:0008) (а.с. 41). [PERSON] на даній земельній ділянці було зведено житловий будинок загальною площею 22,4 кв. м. (а.с. 30), який за договором купівлі-продажу від 10 листопада 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Бакою О.В., був відчужений [PERSON] (а.с. 24-25). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями тст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі сусідніх земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. Стаття 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319\~ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.ч. 3-5 ст.\~319\~ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов). Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Умовами для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обґрунтовуючи свої вимоги, саме позивач, відповідно до вимог процесуального закону, зобов`язаний надати суду належні та допустимі докази, які б підтверджували існування права користування земельною ділянкою та існування перешкод в користуванні земельною ділянкою. Однак, наявні матеріали справи жодним чином не підтверджують факт вчинення перешкод позивачу в користуванні належною їй земельною ділянкою. На підтвердження факту вчинення перешкод у користуванні земельною ділянкою повинні бути надані суду первинні (прямі або непрямі) докази, які відтворюють ланцюжок неправомірних дій відповідача (триваючого порушення, що є підставою подачі негаторного позову), і як наслідок порушення права власника земельної ділянки на користування земельною ділянкою. А потім, як наслідок в порядку захисту свого порушеного права на користування - звернення до правоохоронних органів, органів місцевого самоврядування, органів державної влади, фіксування протиправних дій за допомогою фото або відеозйомки (речові докази). Усі ці дії в сукупності є необхідними для встановлення об`єктивної істини у справі, і як наслідок підтвердження обставин, викладених у позовній заяві. Отже, в зазначеній категорії справ суттєвим питанням, що підлягає встановленню та дослідженню в судовому порядку є те, чи позивач довів належними та допустимими доказами порушення його прав як власника земельної ділянки. Жодних зауважень до відповідача щодо чинення перешкод у користуванні належною позивачу земельною ділянкою не надходило. До того ж, ухвала суду від 05 квітня 2023 року про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи була залишена без виконання, у зв`язку із тим, що станом на 27.07.2023 року позивачем не була здійснена оплата послуг експерта. У відповідності до статті 41 Конституції України, статті 310 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, встановивши обставини у справі у їх сукупності та дослідивши докази на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення межових знаків та звільнення земельної ділянки, з огляду на те, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили беззаперечне належне йому право користування спірною земельною ділянкою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed