Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Свої вимоги мотивує тим, що на початку 2017 року на прохання відповідачки [PERSON] позичив їй для власних потреб грошові кошти в євро та доларах США сторони домовились про позику грошових коштів. Так, 10 листопада 2017 року сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким відповідачу було передано у власність 8000 (вісім тисяч) Євро, які відповідач зобов`язалася повернути в повному обсязі не пізніше 10 жовтня 2020 року. Отримання вказаних коштів відповідачкою підтверджується її розпискою від 10 листопада 2017 року. 17 листопада 2017 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким відповідачу було передано у власність 5880 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) доларів США, які вона зобов`язалася повернути в повному обсязі не пізніше 17 жовтня 2020 року. Отримання вказаних коштів відповідачкою підтверджується її розпискою від 17 листопада 2017 року. 30 грудня 2017 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким відповідачу було передано у власність 80000 (вісімдесят тисяч) доларів США, які вона зобов`язалася повернути в повному обсязі не пізніше 30 листопада 2020 року. Отримання вказаних коштів відповідачкою підтверджується її розпискою від 30 грудня 2017 року. 22 лютого 2018 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким відповідачу було передано у власність 50500 (п`ятдесят тисяч п`ятсот) доларів США, які вона зобов`язалася повернути в повному обсязі не пізніше 22 січня 2021 року. Отримання вказаних коштів відповідачкою підтверджується її розпискою від 22 лютого 2018 року. 15 серпня 2018 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким відповідачу було передано у власність 34700 (тридцять чотири тисячі сімсот ) доларів США, які вона зобов`язалася повернути в повному обсязі не пізніше 15 липня 2021 року. Отримання вказаних коштів відповідачкою підтверджується її розпискою від 15 серпня 2018 року. 1 квітня 2019 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким відповідачу було передано у власність 44274 (сорок чотири тисячі двісті сімдесят) доларів США, які вона зобов`язалася повернути їх мені в повному обсязі не пізніше 1 березня 2022 року. Отримання вказаних коштів відповідачкою підтверджується її розпискою від 1 квітня 2019 року. 1 квітня 2019 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, за яким відповідачу було передано у власність 2714 (дві тисячі сімсот чотирнадцять) Євро, які вона зобов`язалася повернути в повному обсязі не пізніше 1 березня 2022 року. Отримання вказаних коштів відповідачкою підтверджується її розпискою від 1 квітня 2019 року. Позивач вказує, що свої зобов`язання відповідач не виконала та суму боргу у визначені терміни не повернула. Таким чином сума боргу відповідачки становить 10714 (десять тисяч сімсот чотирнадцять) Євро та 214854 (двісті чотирнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) долари США, які просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судовий збір. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач відзив на позов не надала. Позивач у судове засідання не з`явився, проте 07.03.2024 представником позивача [PERSON] адвокатом Пилипенком В.П., який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1107356 від 15.12.2023, подано клопотання (вх. №19706) згідно якого останній просив розгляд справи по суті проводити у відсутність позивача та його представника, позовні вимого підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи повідомленою про день, час та місце судового засідання в порядку, визначеному чинним законодавством, про причини неявки суд не повідомила, відзиву не надала, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом установлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов`язань. Судом установлено, що 10.11.2017 [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №б/н, згідно якого 10.11.2017 позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 8000 Євро (вісім тисяч Євро). Зазначена сума грошей отримана позичальником від позикодавця повністю готівкою, 10.11.2017 до підписання договору. Позичальник зобов`язався не пізніше 10.10.2020 року повернути одержану ним суму грошей у повному обсязі, або домовитися з позикодацем про пролангацію договору письмово (а.с. 57). Отримання позики у сумі 8000Євро підтверджується також розпискою [PERSON] від 10.11.2017 (а.с. 58). 17.11.2017 [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №б/н, згідно якого 17.11.2017 позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 5880 доларів США (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят доларів США). Зазначена сума грошей отримана позичальником від позикодавця повністю готівкою, 17.11.2017 до підписання договору. Позичальник зобов`язався не пізніше 17.10.2020 року повернути одержану ним суму грошей у повному обсязі, або домовитися з позикодацем про пролангацію договору письмово (а.с. 59). Отримання позики у сумі 5880 доларів США підтверджується також розпискою [PERSON] від 17.11.2017 (а.с. 60). 30.12.2017 [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №б/н, згідно якого 30.12.2017 позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 80000 доларів США (вісімдесят тисяч доларів США). Зазначена сума грошей отримана позичальником від позикодавця повністю готівкою, 30.12.2017 до підписання договору. Позичальник зобов`язався не пізніше 30.11.2020 року повернути одержану ним суму грошей у повному обсязі, або домовитися з позикодацем про пролангацію договору письмово (а.с. 61). Отримання позики у сумі 80000 доларів США підтверджується також розпискою [PERSON] від 30.12.2017 (а.с. 62). 22.02.2018 [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №б/н, згідно якого 22.02.2018 позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 50500 доларів США (п`ятдесят тисяч п`ятсот доларів США). Зазначена сума грошей отримана позичальником від позикодавця повністю готівкою, 22.02.2018 до підписання договору. Позичальник зобов`язався не пізніше 21.01.2021 року повернути одержану ним суму грошей у повному обсязі, або домовитися з позикодацем про пролангацію договору письмово (а.с. 63). Отримання позики у сумі 50500 доларів США підтверджується також розпискою [PERSON] від 22.02.2018 (а.с. 64). 15.08.2018 [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №б/н, згідно якого 15.08.2018 позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 34700 доларів США (тридцять чотири тисячі сімсот доларів США). Зазначена сума грошей отримана позичальником від позикодавця повністю готівкою, 15.08.2018 до підписання договору. Позичальник зобов`язався не пізніше 15.07.2022 року повернути одержану ним суму грошей у повному обсязі, або домовитися з позикодацем про пролангацію договору письмово (а.с. 65). Отримання позики у сумі 34700 доларів США підтверджується також розпискою [PERSON] від 15.08.2018 (а.с. 66). 01.04.2019 [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №б/н, згідно якого 01.04.2019 позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 44274 долари США (сорок чотири тисячі двісті сімдесят чотири долари США). Зазначена сума грошей отримана позичальником від позикодавця повністю готівкою, 01.04.2021 до підписання договору. Позичальник зобов`язався не пізніше 01.03.2022 року повернути одержану ним суму грошей у повному обсязі, або домовитися з позикодацем про пролангацію договору письмово (а.с. 67). Отримання позики у сумі 44274 долари США підтверджується також розпискою [PERSON] від 01.04.2019 (а.с. 68). 01.04.2019 [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №б/н, згідно якого 01.04.2019 позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 2714 Євро (дві тисячі сімсот чотирнадцять Євро). Зазначена сума грошей отримана позичальником від позикодавця повністю готівкою, 01.04.2021 до підписання договору. Позичальник зобов`язався не пізніше 01.03.2022 року повернути одержану ним суму грошей у повному обсязі, або домовитися з позикодацем про пролангацію договору письмово (а.с. 69). Отримання позики у сумі 2714 Євро підтверджується також розпискою [PERSON] від 01.04.2019 (а.с. 70). Підписуючи долучені позивачем до матеріалів справи розписки [PERSON] підтвердила, що останні написані нею власноручно при світлі пам`яті та ясному розумі, без будь-якого впливу чи примусу з боку третіх осіб за відсутності тяжких обставин, інших чинників, які мають надати в майбутньому поставити під сумнів вказані розписку. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Доказів про те, що укладені між сторонами договори позики визнані недійсними або ж є неукладеними матеріали справи не містять. Кошти надані позикодавцем, про що свідчать умови договору, а також наявність оригіналів розписок у позивача. Позичальник свої зобов`язання належними чином за вказаним договором не виконав, сума позики до цього часу не повернута. Відомостей про інші угоди щодо пролонгації строку дії договорів матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно договорів позики, позикодавець передав у власність позичальнику на безпроцентній основі грошові кошти в іноземній валюті, а саме 10714 євро та 214854 долари США. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524\~ЦК України\~визначено,\~що зобов`язання\~має бути\~виражене у\~грошовій одиниці\~України \~гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.\~У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №373/2054/16-ц. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №14-134цс18. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Суд зважає, що сторони уклали позику в іноземній валюті, відповідачем отримана сума коштів у позику в іноземній валюті, договір не передбачає виконання зобов`язання в іншій валюті, отримана сума не повернута і до цього часу, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики саме в іноземній валюті. Згідно проведеного позивачем розрахунку заборгованості загальна сума боргу становить 10714 євро, з яких: 8000 євро - за договором позики від 10.11.2017, 2714 євро - за договором позики від 01.04.2019; а також 214854 долари США, з яких: 5880 долари США - за договором позики від 17.11.2017, 80000 доларів США - за договором позики від 30.12.2017, 50500 доларів США - за договором позики від 22.02.2018, 34700 доларів США - за договором позики від 15.08.2018, 44274 долари США за договором позики від 01.04.2019. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному статтею 13 ЦПК України, саме відповідач як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому [PERSON] могла би викласти за наявності свої заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими вона не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, відповідач не скористалася, нею не оспорювався ні факт отримання грошових коштів, ні розмір заборгованості. Заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості встановлена судом, при цьому відповідачем у цій справі не спростовано розмір наявної у нього заборгованості, а також не наведено свого розрахунку заборгованості або ж доказів на погашення заборгованості, яка утворилася у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань. Суд зауважує,\~що грошові\~кошти \~відповідачем фактично\~отримані,\~однак у\~добровільному порядку\~позивачу не\~повернуті,\~тому за\~викладених обставин,\~суд приходить\~до висновку,\~що відповідач\~свої договірні\~зобов`язання\~не виконує\~належним чином,\~існує порушення\~виконання зобов`язань,\~атому дійшов висновку, що права позивача порушенні, існує заборгованість за договором позики, розмір якої встановлений і становить в цілому 10714\~євро та\~214854\~долари США,а тому позов підлягає задоволенню, а сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, зважаючи на задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 13420 грн.

Outcome: approved