Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість у розмірі 182 565,65 грн. за кредитним договором № 1/4502184 від 16.02.2022 року. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між АТ «Креді Агріколь Банк», правонаступником якого є позивач ТОВ «Глобал Спліт» та відповідачем по справі - [PERSON] 16.02.2022 року був укладений кредитний договір № 1/4502184, на підставі якого Кредитор надав відповідачу кредит у розмірі 100 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних та комісійної винагороди в розмірі 1,35% в місяць від суми кредиту, з погашенням кредиту та процентів у термін, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів, строком до 15.02.2028 року. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 26.02.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 182 565,65 грн., яка складається з: 92 498,61 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 7 501,39 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 24 650,05 грн. - нараховані відсотки; 1 350,50 грн. - нарахована комісія; 17 550,00 грн. - прострочена комісія. 29.08.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 4-2023, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, зокрема, за Договором № 1/4502184 від 16.02.2022 року. 12 березня 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 12 березня 2024 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання відповідачем заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 16.02.2022 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1/4502184, на підставі якого Кредитор надав відповідачу кредит у розмірі 100 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних та комісійної винагороди в розмірі 1,35% в місяць від суми кредиту, з погашенням кредиту та процентів у термін, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів, строком на 72 місяці, до 15.02.2028 року. Таким чином, суд дійшов висновку, що підписавши Кредитний договір з графіком погашення кредиту, відповідач фактично погодилась на запропоновані позивачем умови кредитного договору, отримала кредитні кошти і користувалася ними, тому суд вважає, що між сторонами виникли зобов`язання за кредитним договором, які підлягають до виконання відповідно до умов цього договору. 29.08.2023 року між АТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Глобал Спліт» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 4-2023, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, зокрема, за Договором № 1/4502184 від 16.02.2022 року, божником за яким є [PERSON] . Згідно п.3.1. Договору, право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з дати підписання ними відповідного реєстру прав вимог (Додаток №1). Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до платіжної інструкції доручення №150 від 18.09.2023 року ТОВ «Глобал Спліт» здійснив оплату за відступлення права вимоги за Договором № 4-2023 від 29.08.2023 АТ «Креді Агріколь Банк» у сумі 12 944 500 грн. та до платіжної інструкції №4884 від 18.09.2023 року ТОВ «Глобал Спліт» здійснив оплату за відступлення права вимоги за Договором № 4-2023 від 29.08.2023 у сумі 125 610,10 грн. 15.09.2023 на адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за договором № 1/4502184 від 16.02.2022 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України , кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч.1 ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «Глобал Спліт» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. У ст. 536 Цивільного кодексу України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Водночас у ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України передбачено: якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 , термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц , під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на викладене, в розрізі даного спору убачається, що між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються укладеним Кредитним договором № 1/4502184 від 16.02.2022 року, та у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов зазначеного Договору, у позивача як кредитора за спірними зобов`язаннями виникло право вимоги стягнути з відповідача заборгованість по кредиту, по відсоткам за користування кредитом, а також по передбаченим Договором санкціям. Згідно наданого позивачем розрахунку, перевіреного судом та не оспореного відповідачем, станом на 26.02.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 182 565,65 грн., яка складається з: 92 498,61 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 7 501,39 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 24 650,05 грн. - нараховані відсотки - правомірність заявлення яких доведено позивачем належними та допустимими доказами по справі. Щодо вимог про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суд зазначає наступне. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача станом на 26 лютого 2024 року включено заборгованість за комісією, яка складається із: 1 350,50 грн. - нарахована комісія; 17 550,00 грн. - прострочена комісія. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідні висновки містяться у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження №14-44цс21). Пунктом 1.4.2 кредитного договору № 1/4502184 від 16.02.2022 року встановлено, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно становить 1,35% від суми кредиту. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пункту 1.4.2 кредитного договору, укладеного між відповідачем та АТ «Креді Агріколь Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в розмірі 1,35%, є нікчемним. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягає до часткового задоволення. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 714,52 грн., пропорційно сумі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial