Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

У січні 2024 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №21158-08/2022 від 28.08.2022 у розмірі 58\~500,00 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 28.08.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №21158-08/2022 за умовами якого останній було надано кошти в розмірі 15\~000,00 грн. строком на 25 днів, тобто до 21.09.2022 та зі сплатою відсотків встановлених на рівні 547,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50%на добу. 14.04.2023 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №14042023, згідно з яким, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало ТОВ «Росвен Інвест Україна» право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №21158-08/2022. З огляду на те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 07.12.2023 становить 58\~500,00 грн. та складається з заборгованості за: тілом кредиту 15\~000,00 грн., за відсотками 43\~500,00 грн., позивач вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 12.01.2024 позовну заяву ТОВ «Росвен Інвест Україна» передано до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з підстав визначених п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.02.2024 справу прийнято до свого провадження, відкрито провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, що підтверджується поштовим повідомленням. Відповідно до вимог ст.ст. 128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне. 28.08.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №21158-08/2022 за умовами якого останній було надано кошти в розмірі 15\~000,00 грн. строком на 25 днів, тобто до 21.09.2022 та зі сплатою відсотків встановлених на рівні 547,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50%на добу. У вказаному договорі зазначено, що кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти вказаної клієнтом. Реквізити сторін не містять посилання на реквізити платіжної банківської карти [PERSON] . На підтвердження розміру заборгованості надано розрахунок заборгованості за яким її розмір станом на 07.12.2023 становить 58\~500,00 грн. та вона складається з заборгованості за: тілом кредиту 15\~000,00 грн., за відсотками 43\~500,00 грн. Відповідно до копії договору факторингу №14042023 від 14.04.2023, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало ТОВ «Росвен Інвест Україна» право вимоги за договором про надання фінансового кредиту №21158-08/2022. Частиною 1 статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, як це встановлено в частині першій статті 1048 ЦК України. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як передбачено статтею 1055 ЦК України. При цьому, відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом. Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 44 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75 визначено, що первинні документи банку (паперові та електронні) залежно від виду операції та типу контрагентів класифікують за такими ознаками: 1) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); 2) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій). Меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банком відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку. Операції, що відображаються за позабалансовими рахунками, також оформляються меморіальними ордерами (пункти 46, 47 Постанови НБУ від 4 липня 2018 року № 75) Пунктом 46 визначено, що відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками здійснюється на підставі платіжних інструкцій, наданих/складених відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з питань безготівкових розрахунків та виконання міжбанківських платіжних операцій в Україні в національній валюті. З викладеного вище вбачається, що меморіальний ордер та платіжні інструкції є первинним документом, що містить відомості про операцію банку, а отже є належним, допустимим та достатнім доказом надання позики. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже виписка за картковим рахунком (по кредитному договору) або меморіальний ордер/платіжна інструкція є належними доказами щодо перерахування коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання кредитором взятих на себе обов`язків по наданню коштів. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року у справі 278/2177/15-ц Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). З огляду на те, що позивачем не надано доказів перерахування кредитних коштів, як-то первинних бухгалтерських документів, а розрахунок заборгованості в розумінні приписів Закону не може бути беззаперечним доказом виконання кредитором зобов`язань щодо перерахування коштів, заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Також матеріали справи, а саме, кредитний договір та витяг з реквізитами сторін, не містять посилання на номер платіжної картки позичальника, що взагалі позбавляє суд можливості пересвідчитись у факті наявності договірних відносин між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] . Крім іншого матеріали справи не містять доказів наявності доступу у ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» до інструменту який дозволяє здійснювати переведення коштів на платіжні карти позичальників шляхом їх верифікації у платіжній системи за допомогою електронних засобів.

Outcome: dismissed