Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову зазначивши, що 20.12.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси було скасовано судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, та роз`яснено заявнику про право на звернення з позовними вимогами у порядку позовного провадження. Представник позивача зазначає, що відповідач є споживачем послуг, що підтверджується оформленим особовим рахунком, та договором про надання послуг водопостачання та водовідведення № 187452/СВ-ВБС від 19.11.2019 року та Договором про вивезення рідких побутових відходів № 186091/ВРПЕ. Представник зазначає, що тарифи за наданні послуги здійснюються з розрахунків встановлених тарифів затверджених рішенням виконавчого комітету ОМР. Представник зазначає. що [PERSON] , оплату за надані послуги сплачує не повному обсязі, у зв`язку з цим, за ним утворилась заборгованість яка становить: 6 005 грн. 98 коп., за період з 01.01.2019 року по 31.12.2021 року. На підставі\~викладеного представник\~позивача просить:\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~заборгованість з\~оплати послуг\~у розмірі:\~6\~005\~грн.\~98\~коп.,\~а також\~понесені судові\~витрати у\~розмірі:\~2\~481\~грн.\~00\~коп. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. На адресу суду 27.01.2023 року (вх. № 2323) за підписом представника відповідача адвоката Сєнченкова О.В. надійшла зустрічна позовна заява (а.с.47-55). Зустрічна позовна заява мотивована тим, що ТОВ «ІНФОКС» здійснював нарахування послуг з водопостачання ще до моменту підписання договору №187452/СВ-ВБС, тому кошти сплачені [PERSON] за період с січня по жовтень 2019 р. підлягають поверненню, як набуті без достатньої правової підстави. Також, 27.01.2023 року (вх. № 2323) на адресу суду підписом представника відповідача адвоката Сєнченкова О.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник згідно відзиву просить поновити строки на подання відзиву, відмовити в задоволенні позовних вимог(а.с.77-105). Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву представник позивача [PERSON] подала відповідь на відзив, згідно якої зазначила, що висновки викладені у відзиві є помилковими та просить задовольнити заявлений позов (а.с.107-109). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2023 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про повернення безпідставно набутих грошових коштів. Об`єднано позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом. Здійснено перехід у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, зустрічним позовом [PERSON] до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ІНФОКС» в\~особі філії\~«ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про\~повернення безпідставно\~набутих грошових\~коштів - до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначити у справі підготовче засідання (а.с.128-129). Не погоджуючись з зустрічним позовом 13.09.2023 року (вх. № 25716) представник позивача за первісним позовом подала відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого зазначила, що позовні вимоги не визнає. В обґрунтування позиції зазначила, що споживач не звільняється від обов`язку сплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Щодо позиції з посиланням на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2022 р. як на преюдиційність встановлених фактів, зазначила, що дане рішення суду законної сили не набрало. Щодо нарахування оплати за послуги господарські потреби та врахування пільг, зазначила, що будинок відповідача є приватним житловим будинком, а тому в даному випадку передбачено нарахування за господарські потреби. Також, представник зазначила, що хибними є посилання щодо позбавлення позивач пільг, оскільки Філія не вирішує питання щодо надання або позбавлення пільги, а здійснює лише нарахування. З урахуванням викладеного представник просить: прийняти відзив на зустрічний позов, та відмовити в задоволенні зустрічного позову (а.с.135-138). До відзиву на зустрічну позовну заяву, представником надані докази на підтвердження обставин, що в ньому викладені, а також докази на підтвердження направлення копії відзиву учаснику провадження (а.с.139-143). Разом з відзивом на зустрічну позовну заяву представник позивача за первісним позовом надала заяву про застосування строків позовної давності, згідно якої зазначила, що вимога про стягнення безпідставно набутих коштів в період з січня по жовтень 2019 року заявлена з пропуском строку позовної давності (а.с.144-145). В подальшому, на адресу суду 27.11.2023 року (вх. № 35198) за підписом позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшли письмові пояснення щодо позовних вимог, до яких позивачем надано докази на підтвердження обставин, що викладені в поясненнях (а.с.160-174). Ухвалою суду від 27 листопада 2023 року підготовче провадження у справі у справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с.180-181). На адресу суду 19.03.2024 року (вх. № 9330) надійшло клопотання за підписом представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] про приєднання до матеріалів справи копій квитанцій на оплату послуг з надання водопостачання сплачених абонентом за період з листопада 2019 року по січень 2024 року (а.с.199-234). Не погоджуючись з поданим клопотанням представником позивача подано заперечення, згідно яких представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» Сазонова А.О. зазначила, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до положення ч. 8 ст. 89 ЦПК України дані докази не були подані у встановлений законом строк. Крім іншого, представником позивача за зустрічним позовом взагалі не було зазначено та не було обґрунтовано неможливість подання таких доказів у передбачений процесуальним законодавство строк. З урахуванням викладеного представник просить відмовити у задоволенні поданого клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (а.с.237-238). Чергове судове засідання у справі призначено на 11 квітня 2024 року, сторони до суду не з`явились. Представник позивача Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ІНФОКС» в\~особі філії\~«ІНФОКСВОДОКАНАЛ» Сазонова Анна Олексіївна звернулась на адресу суду з заявою щодо можливості розгляду справи за відсутності представника позивача, згідно якої представника зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, щодо зустрічного позову зазначила, що просить відмовити в його задоволенні (а.с.243-244). Представник відповідача [PERSON] адвокат Боровик Алена Олександрівна також звернулась на адресу суду з заявою про можливість розгляду справи у відсутність сторони позивача за зустрічним позовом, згідно поданої заяви зазначила, що позивач підтримує власний зустрічний позов та просить його задовольнити, просила відмовити в задоволенні первісного позову (а.с.246). З огляду на зазначене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представники сторін звернулись на адресу суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, в яких висловили думку щодо первісного та зустрічного позову відповідно. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, проаналізувавши докази на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.11.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси був прийнятий наказ №523/18864/21 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ» з [PERSON] . В подальшому, 20.12.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси заяву [PERSON] було задоволено. Вищезазначений судовий наказ скасовано. Після скасування судового наказу ТОВ Інфокс в особі філії Інфоксводоканал звернувся з даним позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] . Згідно матеріалів справи встановлено, що 19.11.2019 року між ТОВ Інфокс в особі філії Інфоксводоканал та [PERSON] укладено договір про\~надання послуг\~водопостачання та\~водовідведення №187452/СВ-ВБС та договір про надання послуг з вивезення рідких побутових відходів № 186091/ВРПЕ (а.с.12-15;16-17). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нарахування відповідачу за надані послуги здійснювалися відповідно до норм водопостачання, затверджених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 30 від 25.02.2010 р., та тарифів, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 23.10.2018р. № 1251, від 04.02.2020р. № 283, від 16.12.2020р. № 2499, а відповідач в свою чергу користувався такими послугами. На підтвердження кількості мешканців, на яку здійснюється нарахування, надано довідку № 02/410 від 14.11.2019р. про склад сім`ї. Також, в обґрунтування нарахування розміру за вивезення рідких побутових відходів, зазначено, що рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25.10.2018 №436 встановлені тарифи на послуги з вивезення рідких побутових відходів для населення міста Одеси 98,8грн. за 1 м?. У примітці Додатку до даного рішення зазначено, що розмір плати за послугу з вивезення рідких побутових відходів розраховується, виходячи з мінімальної норми надання послуг з вивезення рідких побутових відходів на одну людину, у розмірі 25 літрів, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2008 №1070 Про затвердження Правил надання послуг з вивезення побутових відходів, та становитиме: 98,8грн./м? х 0,025м? на добу х 30,42днів/місяць = 75,14 грн./місяць на одну людину (з ПДВ). У зв`язку із тим, що відповідач плату за надані позивачем послуги водопостачання та вивезення рідких побутових відходів сплачував не в повному обсязі, утворилась заборгованість у розмірі 6005,98 грн. за період з 01.01.2019р. по 31.12.2021р., про що надано розрахунок суми боргу. Згідно з Постановою Кабінету\~Міністрів України Про затвердження\~Правил надання\~послуг з\~централізованого водопостачання\~та централізованого\~водовідведення і\~типових договорів\~про надання\~послуг з\~централізованого водопостачання\~та централізованого\~водовідведення від\~05.07.2019\~№690 (далі Правила) позивач надавав послуги водопостачання та водовідведення відповідачу за адресою: [ADDRESS] , за які відповідач у відповідності п.5 ч. 47 Правил повинна оплачувати надані послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. ст. 67, 68, 162 Житлового кодексу України, ст. 9 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 09.11.2017р. № 2189-VIII, п.п. 32, 47 Правил, на споживача комунальних послуг покладено обов`язок щомісячної їх оплати. Однак, в порушення наведених норм права, відповідач не сплачує у добровільному порядку заборгованість за надані послуги. Згідно з ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - послуга по централізованому водопостачанню надається своєчасно, безперервно, належної якості та підлягає оплаті. Статтею 22 цього Закону передбачено, що споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів та послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 2 ст. 5 цього Закону, передбачено, що комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно ст. 67 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. За положення\~статті 162\~цього Кодексу\~-\~плата за\~користування жилим\~приміщенням і\~за комунальні\~послуги в\~будинку (квартирі),\~що належить\~громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач, є споживачами житлово-комунальної послуги, як послуги з водопостачання, має здійснювати оплату за отримані та надані послуги в строки передбачені договором та відповідно до встановлених тарифів. Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України визначено, якщо за договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись незалежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушення зобов`язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежного виконання). Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч. 2 ст. 598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про повернення безпідставно набутих грошових коштів, суд зазначає наступне. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначив, що відповідач безпідставно нарахував та стягував з відповідача плату за нараховані послуги з водопостачання та вивезення рідких побутових відходів. Позивач зазначає, що договір між сторонами було укладено 19.11.2019 року, а нарахування стали здійснюватись з січня 2019 року. Щодо договору № 186091/ВРП відкритого особового рахунку № [NUMBER] від 19.11.2019 зазначив, що взагалі такою послугую не користувався та відповідно сплачені кошти у розмірі: 9\~806, 01 гривня підлягають поверненню, як безпідставно набуті. Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості, послуга з РПВ (вивезення рідких побутових відходів) нараховується позивачу з листопада 2019 року, тобто після укладення договору. Слід зазначити, що постановою Одеського апеляційного суду від 18.10.2023 року позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору залишені без задоволення. Так, загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2019 року по справі № 759/1206/17. Відповідно до ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на безпосередній вимозі закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах або отримане однією зі сторін майно у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. З огляду на зазначене наявні в матеріалах справи докази підтверджують існування договірних відносин між позивачем та відповідачем. Укладений між сторонами договір не був визнаний недійсним та не розірваний у встановленому законом порядку, а тому правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів не відпала, отже відсутні підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин. Враховуючи вищевикладене, у позові про стягнення безпідставно набутих коштів слід відмовити. Суд зазначає, що долучені до матеріалів справи копії платіжних документів та висловлення учасниками процесу пояснень щодо їх залучення були досліджені та враховані судом, разом з цим, надані документи не мають безпосереднього значення для вирішення питання щодо наявності правових підстав задоволення позовних вимог за зустрічним позовом. Відповідно до ст.ст. 12,80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позивачем за первісним позовом доведені підстави позовних вимог, а відповідачем не спростовані позовні вимоги, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг підлягають задоволенню. Позовні вимоги за зустрічним позовом про стягнення безпідставно набутих коштів, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 2\~481, 00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved