Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

22 грудня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить ухвалити рішення, яким: -вселити її та її малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , у квартиру [ADDRESS] ; - встановити порядок користування приміщенням зазначеної квартири, виділивши їм у користування житлову кімнату площею 12, 1 кв. м з лоджією площею 2, 9 кв.м та вбудовану шафу площею 0, 8 кв.м, [PERSON] виділити житлову кімнату площею 15, 8 кв.м, а кухню, вбиральню, ванну кімнату та коридор залишити у спільному користуванні; -стягнути з [PERSON] на її користь 10000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірною поведінкою щодо порушення права користування власністю, яка є місцем їх з дочкою проживання. Вимоги позову обґрунтовані наступним. [PERSON] на підставі договору дарування від 27 листопада 2023 року є власником 1/ 2 частини спірної двокімнатної квартири, яка з 28 листопада 2023 року також є зареєстрованим місцем проживання [PERSON] та її малолітньої дочки [PERSON] . [PERSON] є власником іншої 1/ 2 частини вказаної квартири, при цьому створює позивачці перешкоди у користуванні її власністю, а саме не впускає їх з дочкою у квартиру, не надає можливості вселитися в помешкання, не надає ключі від квартири. Внаслідок протиправних дій відповідачки позивач зазнала душевних страждань, у неї погіршився загальний стани здоров`я та вона змушена була застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя. З підстав ст.ст. 23, 358, 383, 391 ЦК України просить позов задовольнити. (а.с. 1-2) Ухвалою судді від 25 грудня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з підстав невідповідності вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. (а.с. 20-24) 09 січня 2024 року недоліки позовної заяви було усунуто. (а.с. 26, 27-29, 30, 31) Ухвалою судді від 11 січня 2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду судом, відкрито загальне позовне провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні та відстрочено позивачці сплату судового збору до ухвалення судового рішення у цивільній справі. (а.с. 33-35) Ухвалою суду від 08 лютого 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 43) Правом подати відзив на позов відповідач не скористалась. В судове засідання позивач не з`явилась, її представник адвокат Міщенко А.М. подав заяви про проведення судового розгляду без їх участі, позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував . (а.с. 48, 54) Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем її реєстрації, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, про причини неявки не сповістила, заяв чи клопотань від неї до суду не надходило. (а.с. 38, 47, 52) Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є\~, зокрема,\~день вручення судової повістки під розписку\~чи день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;\~відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;\~відповідач не подав відзив;\~позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При таких обставинах та враховуючи, що судом встановлено наявність одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд проводить розгляд справи у відповідності до положень ст. 280 ЦПК України, в заочному порядку, на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] на підставі договору дарування частки квартири від 27 листопада 2023 року, укладеного між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] як обдаровуваною, є власником 1/ 2 частини квартири [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Комаровим В.А., зареєстрований в реєстрі за № 1923. Право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1595418435109. (а.с. 10, 11) Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , власником іншої 1/ 2 частини квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 11 липня 2018 року. (а.с. 14) Копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] підтверджується, що квартира загальною площею 48, 9 кв.м розташована на 6 поверсі 9-ти поверхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 27, 9 кв.м, у тому числі 1 кімната 15, 8 кв.м, 2 кімната - 12, 1 кв.м., кухні площею 7, 7 кв.м, ванної кімнати площею 2, 6 кв.м, вбиральні площею 1, 1 кв.м., коридору площею 7, 3 кв.м., вбудованої шафи площею 0, 8 кв.м. Квартира обладнана лоджією 2, 9 кв.м. (а.с. 12-13) Згідно Витягів з реєстру територіальної громади №№ 2023/009734138 , 2023/009734261 від 28 листопада 2023 року місце проживання [PERSON] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , з 28 листопада 2023 року зареєстровано за адресою [ADDRESS] . (а.с. 8, 9) 05 грудня [PERSON] направила [PERSON] вимогу , у якій сповістила останню про те, що є власником 1/ 2 частини вищезазначеної квартири, що ця квартира є її, а також її малолітньої дочки зареєстрованим місцем проживання та повідомила, що 11 грудня 2023 року о 17 год. 00 хв. має намір вселитися до цього житла, в зв`язку з чим просила впустити її з дочкою у кватиру, не чинити перешкод у користуванні житлом та надати ключі для виготовлення дублікатів. (а.с. 15, а також зворотній). 11 грудня 2023 року [PERSON] у присутності голови правління ОСББ «Фенікс 68» Ганєєва О.В., [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою [ADDRESS] , складено акт про те, що 11 грудня 2023 року о 17 год. 00 хв. [PERSON] відмовилась впустити в квартиру [ADDRESS] [PERSON] з її дочкою [PERSON] . Акт засічений підписами вищезазначених осіб. (а.с. 16). Згідно Виписки із історії хвороби № 22/103 стаціонарного хворого психіатричного відділення КНП «Світловодська ЦРЛ» СМР від 02 лютого 2024 року, виданої завідуючим психіатричним відділенням лікарем [PERSON] , [PERSON] перебувала у стаціонарному відділенні з 22 січня по 02 лютого 2024 року з діагнозом « змішаний тривожно депресивний розлад». Згідно анамнезу хвороби, описаного у Виписці, психічний стан погіршився 01 грудня 2023 року у зв`язку з конфліктом з співвласницею квартири. Зі слів хворої, 11 грудня 2023 року вона намагалась заселитись до купленої нею частини квартири, на що співвласниця [PERSON] в грубій формі відмовилась відкривати двері та пускати до квартири. 12 грудня 2023 року у хворої з`явились страх, тривога, безсоння, роздратованість. 07 січня 2024 року психічний стан погіршився, зросла тривога, страх, безсоння, внутрішня напруга та тремтіння у м`язах, роздратованість, розсіяність, труднощі у веденні господарства. (а.с. 40) Вирішуючи позов по суті, суд зазначає таке. Частиною 1\~ст. 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.\~317, ч. 1 ст.\~319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1\~ст. 321 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 356 ЦК України\~власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~передбачено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. ст.\~150,\~155 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім передбачених законом випадків. Згідно з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, власник квартири має безумовне право на вселення в таку, а жодна інша особа, в тому числі й інший співвласник, не вправі перешкоджати цьому. У разі наявності певних перешкод для реалізації даного права, власник вправі вимагати їх усунення та вселення у належну йому квартиру. Дослідженими судом доказами підтверджено право позивача на проживання у належній їй частині квартири та наявність створюваних відповідачем перешкод у вселенні, а отже вимога про вселення підлягає задоволенню. Запропонований позивачем варіант користування квартирою, яка є спільною частковою власністю сторін, є допустимим, оскільки пов`язаний з найменшим відхиленням від рівності часток. При такому варіанті кожний з співвласників отримує в користування окрему кімнату, з можливістю користування іншими приміщеннями квартири. Інших варіантів не запропоновано, а отже такий варіант суд визнає прийнятним та таким, що підлягає застосуванню в межах заявлених позовних вимог. Вирішуючи вимоги позову в частині відшкодування моральної шкоди, судом акцентується увага на наступному. Статтею 11 ЦК встановлено, що завдання моральної шкоди є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.\~Моральна шкода полягає\~:\~у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;\~у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В силу дії частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. З положень частини першої статті 1167 ЦК України вбачається, що\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності\~. Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка заподіювача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача шкоди, вина останнього. При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач повинен довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи внаслідок ушкодження здоров`я, протиправної поведінки щодо неї, знищення чи пошкодження майна, приниження чести та гідності,\~якщо це призвело до душевних страждань. Розмір моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В ході судового розгляду судом на підставі наявних у справі доказів встановлено факт порушення відповідачем внаслідок протиправної поведінки прав позивача на користування належною їй частиною квартирою , права проживання позивача та її малолітньої дочки 2023 року народження за місцем реєстрації, внаслідок чого позивачеві було заподіяно моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що за наслідками неправомірних дій відповідача позивач зазнала душевних страждань, внаслідок чого погіршився її стан здоров`я, вона позбавлена можливості користуватися своїм майном, не має можливості вести звичний спосіб життя, вживала додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення свого порушеного права. При цьому суд враховує вимоги розумності та справедливості, тривалість дії порушення права та визначає, що грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн. 00 коп. буде належною компенсацією завданої [PERSON] моральної шкоди, що сприятиме відновленню порушених прав останньої. Зважаючи на викладене, розглянувши справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності заперечень відповідача в заочному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст.. 141 ЦПК України. Позивачем заявлено дві позовних вимог немайнового характеру, які суд задовольнив в повному обсязі та одну позовну вимогу майнового характеру, яка задоволена частково. При відкритті провадження сплата судового збору була відстрочена позивачеві до ухвалення рішення по суті, відповідно на даний час в силу дії ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір за двома вимогами немайнового характеру покладається на відповідача ( 1211 грн. 20 коп. х 2 = 2422 грн. 40 коп.), а за позовною вимогою майнового характеру - пропорційно розміру задоволених позовних вимог на позивача та відповідача ( 242 грн. 24 коп. на відповідача, 968 грн. 96 коп. на позивача). На підставі викладеного та

Outcome: partial