Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

02.01.2024 [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Тивоненко Д.Р., звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , який мотивує тим, що сторони з 07.10.2017 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2020. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу сторін залишився проживати разом з матір`ю. Наразі позивачка разом зі своїми батьками та із спільним з відповідачем малолітнім сином через війну проживають у Федеративній Республіці Німеччина. Син сторін проживає в гарних умовах, має окрему кімнату, будинок підключений до водо- та газопостачання, інтернету, є м`які меблі, побутова техніка, ванна кімната та туалет. Позивачка разом зі своїми батьками отримує від Німеччини грошову допомогу у достатньому розмірі. Вказаних сум вистачає для підтримання нормального фізичного та емоціонального розвитку дитини, забезпечення її усім необхідним відповідно до вікових потреб, включаючи необхідне здорове багаторазове харчування, іграшки, одяг тощо. Після переїзду з м. Запоріжжя до м. Інгольштадт, у дитини почали зникати стреси, страхи після звуків обстрілів, та як наслідок, нічні жахи, які снилися дитини ночами. Зі зміною обстановки у дитини покращився психоемоційний стан. Дитина проживає в оточенні рідних для неї людей, батьки позивачки люблять онука, проводять з ним багато часу. Дитина відвідує дитячий садочок, що також сприяє її розумовому, емоційному та фізичному розвитку. Відповідач життям дитини не цікавиться, не піклується про нього, не проявляє заінтересованості у його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом його здоров`я тощо. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2020 у справі №337/480/20 з нього на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.02.2020 і до повноліття дитини. В той же час, багато юридичних питань в Німеччині стосовно дитини потребують згоди другого законного представника доки місце проживання спільної дитини не визначено. З метою вирішення юридичних питань, які потребують згоди відповідача, позивачці необхідно звертатись до відповідача, який фактично не відповідає на її телефонні дзвінки. Такі дії відповідача вважає такими, що направлені на створення умовних перепон для позивачки з дитиною через наявну у відповідача по відношенню до позивачки неприязне ставлення. Оскільки між сторонами існують неприязні стосунки та не вирішено питання місця проживання спільного сина, то позивачка впевнена, що найкращим інтересам дитини буде відповідати місце проживання дитини саме з матір`ю. Просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . 04.01.2024 ухвалою суду у справі за вказаним позовом було відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. 26.01.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає позов необґрунтованим через наступне. Дійсно сторони перебували в зареєстровану шлюбі з 07.10.2017, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19.06.2020. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Ще під час перебування у шлюбі позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з нього на утримання сина аліментів. Він добровільно перераховує аліменти на утримання сина на банківську картку позивачки. Враховуючи вік сина, цілком природно, що після припинення шлюбних відносин сторін, дитина залишилась проживати разом з матір`ю. Спору щодо місця проживання дитини між ними не було. Твердження позивачки що він робить перешкоди у влаштуванні життя позивачки з дитиною за кордоном, зокрема, відмовляється від укладання нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини, не підтверджені жодними доказами та навпаки спростовуються доказами, які додані до відзиву. Позивачка вже зверталась до суду з позовом до нього про позбавлення його батьківських прав щодо сина, проте рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2023 у задоволенні її позову було відмовлено. Вважає, що питання щодо місця проживання дитини між сторонами вирішено. Натомість позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Просив у задоволенні позову відмовити. 02.02.2024 від представника позивачки - адвоката Тивоненко Д.Р. надійшла відповідь на відзив, в якому він позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що відповідач по суті не висловив своєї конкретної позиції щодо предмету цього спору, лише зазначивши, про відсутність доказів його відмови в укладанні нотаріального договору. Проте, сам відзив свідчить, що відповідач відмовляється допомогти позивачці вирішити питання облаштування спільної дитини за кордоном. Доводи відповідача, викладені у відзиві, вважає безпідставними та помилковими, такими, що не відповідають дійсним обставинам та не повинні братись судом до уваги під час ухвалення рішення у цій справі. 08.02.2024 від відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, в задоволенні іншої частини позовних вимог заперечує. 09.02.2024 від представника позивача - адвоката Тивоненко Д.Р. надійшла заява в якій він зазначив, що у разі визнання відповідачем позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини, позивачка відмовляється від вимог про стягнення з відповідача судових витрат. 28.02.2024 від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району надійшов висновок орану опіки та піклування. Ухвалою суду від 28.02.2024 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Тивоненко Д.Р. позовні вимоги про визначення місця малолітнього сина сторін разом з позивачкою підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та зазначив, що сторона позивача просить не вирішувати питання про відшкодування відповідачем на користь позички понесених судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат на правову допомогу. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову про визначення місця проживання малолітнього сина разом з позивакою. Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району - Рябчук А.О. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, виходить з наступного. Відповідно до ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч.2, ч.8, ч.9 та ч.10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.141, 150, 155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка недосягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є громадянка України [PERSON] , [INFO] , та громадянин України [PERSON] , [INFO] , які з 07.10.2017 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2020 у справі ЄУН 337/1557/20. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.02.2020 у справі №337/480/20 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11.02.2020 і до повноліття дитини. Також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , з 22.12.2020 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідок про реєстрацію за місцем проживання, які видані 26.09.2022 компетентними органами Федеративної Республіки Німеччина, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають: [ADDRESS] . Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» від 22.12.2023 №3409/0206, з дитиною [PERSON] , [INFO] , декларація на вільний вибір лікаря на медичне обслуговування укладена з лікарем-педіатром Баденко Т.Ю . З березня 2022 року дитина з матір`ю перебувають в евакуації. Дитина на диспансерному обліку не знаходиться. За час спостереження в КНП «ЦПМСД №9» на прийом до лікаря-педіатра звертається мати [PERSON] . Батько [PERSON] на прийом до лікаря-педіатра з дитиною не з`являвся, станом здоров`я не цікавився. Відповідно до інформації, яка міститься у листі Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №94 «Перлина» Запорізької міської ради від 22.12.2023 №52, протягом перебування [PERSON] , [INFO] , у закладі з 01.09.2021 по 28.02.2022: дитину супроводжувала та забирала з садочка мати [PERSON] , у батьківських зборах та організаційних заходах участь приймала мати дитини, батько дитину до садочка не приводив, вихователі не спілкувались та не бачили батька дитини. Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Служба (управління) у справах дітей відділу по Хортицькому району Запорізької міської ради листом від 22.12.2023 №І-284 повідомила [PERSON] про те, що його звернення щодо вжиття заходів відносно [PERSON] , яка чинить йому перешкоди у спілкування з сином [PERSON] , [INFO] , розглянуто. Мати дитина разом з малолітнім [PERSON] перебувають за кордоном у Німеччині, тому провести відповідну роботу та вжити заходів спеціалістами відділу наразі не є можливим, так як робота проводиться територіально. Зі змісту висновку орану опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №21.01/03-30/111 від 27.02.2024 вбачається, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , є недоцільним, оскільки спору щодо проживання дитини між батьками фактично немає. В той же час, суд враховує, що сама по собі згода відповідача на визначення місця проживання дитини з матір`ю не виключає наявність предмета спору на час розгляду справи, а лише свідчить про згоду відповідача з позовом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Так, суд вважає встановленим та доведеним, що малолітній [PERSON] , [INFO] , після припинення шлюбних відносин між сторонами проживає разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] , яка піклується про розвиток, стан здоров`я, виховання та навчання дитини, забезпечує її побутові потреби тощо. З вересня 2022 син сторін разом з матір`ю, з огляду на воєнний стан в Україні, проживають у Німеччині у м.Інгольштадт, де позивачка створила усі належні умови для нормального розвитку та виховання дитини, зокрема, вона з дитиною забезпечені житлом, де для дитини створені всі належні умови, позивачка отримує соціальну допомогу від уряду Німеччини. Вказані обставини відповідач [PERSON] не оспорює, у суду немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин. Також суд враховує вік дитини та те, що вона постійно проживає з матір`ю, прихильна до неї. При ухваленні даного рішення, суд виходить з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце її проживання, психологічний стан тощо, а також дотримується балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Крім того, з огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя. Тому дитині безпечніше залишатись з матір`ю у Німеччині на час військової агресії Російської Федерації. У зв`язку з цим, суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - позивачкою [PERSON] буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, є розумним та справедливим. При цьому, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги і таке визнання не суперечить закону, не порушує чиї-небудь прав, свободи та інтереси. На підставі вищевикладеного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved