Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

27.02.2024 до Київського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , в особі представника адвоката Беркута Н.М., до [PERSON] , в якій представник позивача просить: - встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт сумісного постійного проживання [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , померлим [INFO] , на час відкриття спадщини; - визнати поважною причину пропуску [PERSON] строку, встановленого чинним законодавством для подачі заяви про прийняття спадщини та визначити [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сина [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , протягом 1 (одного) місяця, з дня набрання рішенням законної сили. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 25.05.2006, та після розірвання шлюбу син сторін [PERSON] продовжував проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 02.02.2007 [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] , однак він продовжив мешкати разом зі своєю матір`ю, та квартиру з 2021 здавав у найм. 03.03.2022 [PERSON] отримав вогнепальне проникаюче поранення голови з розтрощенням кісток черепа, лівої півкулі головного мозку, що призвело до його смерті [INFO] . За вказаним фактом внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Позивач та відповідач являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті свого сина [PERSON] , та спадщина відкрилась на належну останньому квартиру [ADDRESS] . Позивач та відповідач протягом шести місяців після відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про вступ у спадщину не звертались, так як вважали, що мати фактично вступила в управління і розпорядження спадковим майном, адже вона проживала разом із сином по день його смерті, вела з ним спільне господарство, вступила в управління спадковим майном після смерті сина. Тому встановлення факту постійного проживання разом з [PERSON] на час відкриття спадщини та визначення додаткового строку для прийняття спадщини необхідно позивачу для оформлення спадщини на вищевказану квартиру. Позивач зверталась до приватного нотаріуса у січні 2024 року із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу, та відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що позивачем не надано документів, що підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем, а тому пропущено строк для прийняття спадщини. Однак, наявні поважні причини пропуску цього строку, оскільки батьки втратили свого сина, якого вбили під час бойових дій у воєнний стан на території України, зокрема у м. Харкові, який піддавався активним ракетним та артилерійським обстрілам, внаслідок чого було пропущено строк на звернення за прийняттям спадщини. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивач в судове засідання не з`явилась, на електронну адресу суду надійшла заява від представника позивача [PERSON] про проведення судового засідання за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку, на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, та проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами. 21.02.2024 вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 28.02.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.03.2024 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до розгляду по суті. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . 25.05.2006 між позивачем та відповідачем розірвано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . [INFO] помер син позивача та відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За вказаним фактом також внесені відомості до ЄРДР за №22022220000000390 від 30.03.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на наступне майно: квартиру [ADDRESS] , яка належала останньому на праві приватної власності. На час смерті [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Луценко В.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого сина, однак 17.01.2024 постановою нотаріуса [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом на спадкове майно у зв`язку з відсутністю у неї документів, які підтверджували б факт постійного його проживання разом із спадкодавцем, а тому пропущенням строку прийняття спадщини. Відповідно до копії паспорта позивача, остання з 10.08.1999 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до ст.\~263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зміст статті 89\~ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до положень статтей 1222, 1223 ЦК України, Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу\~чергу право\~на спадкування\~за законом\~мають діти\~спадкодавця,\~у тому\~числі зачаті\~за життя\~спадкодавця та\~народжені після\~його смерті,\~той з\~подружжя,\~який його\~пережив,\~та батьки. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, згідно\~ст. 1269 ЦК України. Відповідно до частин 3 та 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За вказаних обставин, судом встановлено, що позивач по справі є спадкоємцем першої черги після смерті свого сина, та заяву до нотаріуса у встановлений 6-місячний строк не подавала. Заповіт після смерті [PERSON] відсутній, та інші спадкоємці за законом відсутні. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, ВС зазначив, відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮ України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкоємцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка ЖЕО, правління житлового - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний напис у паспорті спадкоємця про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Статтями 2, 3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18), від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18), від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18). В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308сво18), якою вказану справу повернуто колегії суддів, яка її передала на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, зазначено, що тлумачення статті 29\~ЦК України у поєднанні зі статтями\~2,\~3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» у відповідній редакції та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого\~постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII, дає підстави для висновку, що постійне місце проживання громадян України може бути підтверджено як відміткою у паспорті, так і іншими документами згідно із статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц (провадження № 61-11488св21). Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суд повинен досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Відповідно до наданої довідки ЖК «Космос» від 25.04.2023 №420, позивач проживає та зареєстрована за адресою: . [ADDRESS] , та разом з нею за даною адресою мешкав [PERSON] (син), [INFO] , до 09.03.2022 (причина вибуття помер). Відповідно до наданих до суду протоколів опитування адвокатом особи за її згодою від 02.02.2024, 06.02.2024, адвокатом було здійснено опитування наступних осіб: [PERSON] , яка працює головою правління ЖК «Космос», та [PERSON] , яка мешкає у квартирі належній померлому синові позивачки, які зазначили, що померлий [PERSON] з 2000 року проживав разом зі своєю матір`ю за місцем її реєстрації до моменту його смерті, а в належній йому квартирі з січня 2021 року мешкає [PERSON] разом зі своєю сім`єю, та померлий в цій квартирі не проживав. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що факт, який просила встановити позивач, а саме факт сумісного постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження під час розгляду справи, встановлення такого факту надає можливість позивачці, як спадкоємцю першої черги, успадкувати майно, яке належало її синові, а тому позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12. Відтак, шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплив 09.09.2022. Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року № 6-85цс12, від 04 листопада 2015 року № 6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/14 висловив свою позицію, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Загальновідомим є факт, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року\~на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, введено воєнний стан, який триває на час розгляду заяви та неодноразово продовжувався. З урахуванням веденого в Україні воєнного стану, у позивача, згідно його позову виникли труднощі для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини. Відповідно до\~статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України\~Про правовий режим воєнного стану, статей 7 і 34 Закону України\~Про нотаріат,\~Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64\~Про введення воєнного стану в Україні\~Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». У п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»\~(в редакції від 06.03.2022 року) передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану. Відповідно до змін внесених 28.04.2022\~року постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»\~перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття продовжено зупиненим на час дії воєнного стану. 29.06.2022 року внесено нові зміни постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», згідно з якими з 29.06.2022 року діють нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Пунктом 3\~постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 28.02.2022\~року №164\~«Деякі питання\~нотаріату в\~умовах воєнного\~стану» (в редакції від 29.06.2022 року) передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Тобто позивачка мала законну можливість звернутись з заявою про прийняття спадщини до 30 жовтня 2022 року, що нею зроблено не було. В супереч вимог ст.ст.\~12,\~81\~ЦПК України позивачка не надала суду належних доказів причин тривалого не звернення до нотаріуса. Суд вважає необгрунтованими доводи сторони позивача з приводу того, що введення воєнного стану в Україні та постійні обстріли м. Харкова є поважними причинами пропуску для прийняття спадщини з огляду на те, що спадщина відкрилась 09.03.2022, а заява про прийняття спадщини була подана позивачкою 17.01.2024. Відповідно до п.3\~наказу Міністерства Юстиції України № 1118/5 від 11.03.2022\~«Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів у сфері нотаріату»\~в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги, а тому в її задоволенні відмовляє, та вважає зауважити наступне, що встановлення факту сумісного постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини надає можливість позивачці, успадкувати майно, яке належало її синові без визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. \~ Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial