Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, залишити їй прізвище « [PERSON] », місце проживання сина визначити за нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. Позов мотивує тим, що з 24.04.2021 року вони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалось і вони перестали вести спільне господарство і проживати однією сім`єю з жовтня 2023 року, примирення вважає не можливим, заперечує проти збереження шлюбу і просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 01.01.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлена. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату,час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що дійсно 24.4.2021 року між сторонами укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що подружжя проживає окремо, шлюбні відносини припинені з жовтня 2023 року і позивач наполягає на розірванні шлюбу та не бажає зберігати сімейні відносини, відповідач заперечень проти позову не надав, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вимогами статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач має право вирішити питання щодо залишення їй шлюбного прізвища після розірвання шлюбу в органах РАЦС . Щодо визначення місця проживання малолітньої дитини судом відмічається наступне. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місцепроживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що спір між сторонами щодо місця проживання дитини відсутній, як зазначено позивачем дитина проживає з нею, відповідач вказану обставину, на час вирішення справи, не оспорював, а тому в цій частині суд залишає вимоги позивача без задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказане також кореспондується частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, моральної і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів судом враховуються положення статті 182 Сімейного Кодексу України та те, що відповідач працездатна особа, не має виплат по іншим виконавчим документам, проти вимог позивача не заперечує. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до його повноліття, з дня звернення позивачем до суду, тобто з 06.12.2023 року. Частиною 1 ст. 191 СК України, передбачено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 1 073,60 грн. в частині позовних вимог щодо розірвання шлюбу та на користь держави в сумі 1 073,60 грн. в частині вимог щодо стягнення аліментів. На підставі викладеного і ст.ст. 112, 113, 180, 181 - 183, 191 СК України,

Outcome: approved