Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про зняття заборони на відчуження житлового будинку [ADDRESS] , накладеної Першою Львівською державною нотаріальною конторою 18.12.2006 року на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Храмовою О.В. за реєстровим № 8605. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає та зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] . [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно та заведена спадкова справа № 18/2021. Спадкодавцеві на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на будинок № [NUMBER] від 17.06.1999 року, виданого Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради. Позивач вказує, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька, однак, не може реалізувати свої спадкові права у зв`язку з тим, що під час оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину їй стало відомо, що даний об`єкт нерухомого майна обтяжений забороною, зареєстрованою 18.12.2006 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання, який було посвідчено нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Храмовою О.В. 03.07.1970 року за реєстровим № 8605, реєстраційний номер обтяження 4240868. Зазначає, що 03.07.1970 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір пожиттєвого утримання, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Храмовою О.В. за реєстровим № 8605 згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] , належний їй на праві особистої власності цілий житловий будинок та всі господарчі будівлі, які до цього будинку відносяться, що знаходиться у [ADDRESS] , а [PERSON] зобов`язувався пожиттєво повністю утримувати [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, відтак накладений арешт мав бути знятий. Вказує, що на лист приватного нотаріуса до Першої Львівської державної нотаріальної контори про зняття заборони з будинку, відповіді не надходило та заборону знято не було. Таким чином, позивач вимушена звернутись до суду, оскільки у позасудовому порядку зняття арешту з майна виявилось неможливим. А тому, просить позов задовольнити та усунути їй перешкоди у користуванні майном, шляхом зняття заборони на відчуження житлового будинку [ADDRESS] , накладеної Першою Львівською державною нотаріальною конторою 18.12.2006 року на підставі договору довічного утримання від 03.07.1970 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Храмовою О.В. за реєстровим № 8605. Позовна заява поступила до суду 12.03.2024 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 14.03.2024 року, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Разом з тим, 08.04.2024 року представник позивача - адвокат Брона М.В. подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить суд позов задовольнити. Представник відповідача - Першої Львівської\~державної нотаріальної\~контори Львівської\~області в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Разом з тим, завідувач Першої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Кропельницька Н.І. 29.03.2024 року суду подала заяву про розгляд справи у відсутності представника нотаріальної контори. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коцюруба Л.Я. в судове засідання не з`явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, письмові пояснення не подала. Враховуючи вищенаведені обставини та відповідно до вимог ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників процесу. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 08.04.2024 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями ID-картки (паспорта громадянина України) та витягом з реєстру територіальної громади від 05.03.2024 року (а.с.17). Батьками [PERSON] згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 24.08.1979 року, є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно свідоцтва про право власності на будинок № [NUMBER] від 17.06.1999 року, виданого Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради, [PERSON] за життя на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] , підстава набуття - розпорядження Личаківської адміністрації від 17.06.1999 року № 569 та договір пожиттєвого\~утримання,\~укладений 03.07.1970\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~посвідчений державним\~нотаріусом Сьомої\~Львівської державної\~нотаріальної контори\~Храмовою О.В.\~за реєстровим\~№ 8605 (а.с.11, 14). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 11.02.2021 року, [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 152 (а.с.8). Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюрубою Л.Я. було заведено спадкову справу № 18/2021, номер у спадковому реєстрі № 67309648, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру № 63832244 від 06.03.2021 року (а.с.10). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] , 18.12.2006 року Першою Львівською державною нотаріальною конторою накладено заборону на відчуження (арешт). Підстава обтяження: договір довічного утримання, б/н, Сьома Львівська нотаріальна контора, реєстраційний номер обтяження: 4240868 (а.с.13). Згідно довідки\~про коло\~спадкоємців від\~05.03.2024\~року №\~12/02-14,\~виданої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області Коцюрубою Л.Я., позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.12). Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Так, позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 міжнародного правового акту повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Згідно з ч 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, скориставшись своїм правом, позивач просить зняти арешт з майна, оскільки це унеможливлює реалізацію її прав, як власника (спадкоємця). Нормами ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно з ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, беручи до уваги те, що Перша Львівська\~державна нотаріальна\~контора позбавлена можливості зняти заборону на відчуження (арешт), у зв`язку із відсутністю на те повноважень, накладений арешт у 1970 році на житловий будинок [ADDRESS] ,\~позбавляє позивача як\~єдиного спадкоємця права на реалізацію своїх спадкових прав (оформлення права власності в порядку спадкування), щодо такого майна та можливості мирно володіти та розпоряджатися ним та здійснювати щодо нього інші дії. Враховуючи наявність накладеної заборони на майно, неможливість скасування арешту у позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для зняття арешту з будинку, а тому, позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Outcome: approved