Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , де третя особа Орган опіки та піклування Буштинської селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 10 травня 2014 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №6. У шлюбі з відповідачкою в них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них з відповідачкою відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Зауважує, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З відповідачкою спільного господарства не ведуть та декілька місяців не проживають разом, як дружина з чоловіком. Відповідачка не має постійного місця роботи, переїхала проживати до своїх батьків, також має намір виїхати за кордон, де планує з її слів залишитися та при цьому хоче вивезти за кордон малолітнього сина. Стверджує, що на даний час малолітній син, [INFO] перебуває на його утриманні, проживає разом з ним у власному будинку у [ADDRESS] , має свою кімнату та всі необхідні умови для повноцінного розвитку. Зазначає, що він має постійну роботу та стабільний заробіток, самостійно виховує сина, купляє йому всі необхідні речі, ліки та їжу, а відповідачка взагалі не приймає участі у вихованні дитини. З наведених обставин вважає, що шлюб з відповідачкою фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить його інтересам, у зв`язку з цим наполягає на розірванні шлюбу, окрім цього оскільки на даний час відповідачка проживає окремо, не займається вихованням неповнолітнього сина, за таких обставин вважає, що дитині буде краще проживати з ним. Просить суд розірвати шлюб та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , мешканцем [ADDRESS] та залишити на його утриманні. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 4.01.2024 відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тячівського районного суду від 6.02.2024 у зв`язку з припиненням повноважень головуючого судді, справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче засідання на 7.03.2024. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 7.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну спарву до судового розгляду по суті на 8.04.2024. Позивач будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник позивача, адвокат Поковба В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Також подав заяву про уточнення місця проживання позивача разом з дитиною мотивуваши тим, що на час предявлення позову та проведення огляду місця проживання органом опіки та піклування, змінилася адреса фактичного місця проживання дитини, що було повязано з вселенням в новозбудований позивачем будинок. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву згідно якої просила розглядати справу без її участі та зазначила, що просить визначити місце проживання дитини разом з нею, щоб вона мала можливість виїхати з ним за кордон в Чеську Республіку. Правом подання відзиву на позовну заяву, не скористалася. Щодо задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу, не заперечила. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у відсутності відповідача, так як остання була належним чином повідомлена про розгляд справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Буштинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву в якій просять справу розглянути у їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 10 травня 2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Новобарівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом №6, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого виконкомом Новобарівської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області Україна, який згідно висновку органу опіки та піклування Буштинської селищної ради №1 від 22.01.2024, проживає разом з позивачем за адресою [ADDRESS] (а.с.12, 26). Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Сторони разом не проживають більше як півроку та жодних відносин не підтримують і спільного господарства не ведуть. Позивачка проживає за адресою в [ADDRESS] , а відповідач за іншою адресою в [ADDRESS] . Позивач наполягає на розірванні шлюбу, про що зазначає у позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, також подала заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності та не заперечує щодо задоволення позову в частині предявлених до неї позовних вимог про розірвання шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачкою, яка не виявила бажання з`явитися в судове засідання та не заперечила щодо задоволення позову в цій частині позовних вимог, враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, які свідчать про тривалу відсутність між сторонами сімейних відносин, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити їх інтересам, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , спір щодо визначення місця проживання якої виник між сторонами, на час предявлення позову та розгляду справи, проживає разом з позивачем, що вбачається з змісту висновку органу опіки та піклування Буштинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області за №1 від 22.01.2024. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання складеного депутатом [PERSON] та затвердженим селищним головою Буштинської селищної ради Янчій Р., за результатами проведеного 11.12.2023 обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] встановлено, що за цією адресою проживає [PERSON] , який зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Умови проживання в даному будинку та дворогосподарстві задовільні, будинок газифікований, з усіма зручностями. (а.с. 15). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання, виданої виконавчим комітетом с. Новобарево, за №24 від 21.04.2021, відповідачка зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 11). З довідки виданої дирекцією Буштинського ліцею, Буштинської селищної ради, Тячівського району, Закарпатської області №617 від 11.12.2023 вбачається, що малолітній син сторін є учнем третього класу Буштинського ліцею (а.с.16). Згідно довідок Новобарівської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №262 та №263 від 13.12.2023 малолітній [PERSON] [INFO] та позивач, станом на час проведення медичного огляду 13.12.2023, є здоровими (а.с.13, 14). Як встановлено під час розгляду справи Орган опіки та піклування Буштинської селищної ради, Тячівського району, Закарпастької області зробив висновок від 22.01.2024 р. за №1 про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , з позивачем - його батьком [PERSON] . До вказаного висновку орган опіки та піклування Буштинської селищної ради, прийшов встановивши, що працівником відділу у справах дітей та заступником селищного голови Буштинської селищної ради було здійснено виїзд за адресою [ADDRESS] для проведення бесіди з батьком та дитиною з метою складання акту обстеження умов проживання. Обстежити умови проживання [PERSON] з сином [PERSON] не вдалося так як за вказаною адресою проживає мати [PERSON] , бабуся [PERSON] . З її слів встановлено, що її син [PERSON] з онуком [PERSON] проживають за адресою [ADDRESS] . За даною адресою здійснено виїзд та обстежено умови проживання. Умови проживання, хороші в будинку наявне електро- водопостачання, опалення котел на дрова. [PERSON] має окрему кімнату обладнану меблями та забезпечений всім необхідним для повноцінного проживання і виховання. Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Буштинської селищної ради малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] та перебуває на його утриманні. [PERSON] , мати, малолітнього [PERSON] , на даний час проживає окремо від сина в [ADDRESS] . [PERSON] має бажання виїхати за межі України разом з сином і влаштувати їх життя там, так як тут немає постійного доходу. Відповідно до довідки виданої дирекцією Буштинського ліцею, [PERSON] , [INFO] , навчається у 3-му класі даного ліцею (а.с. 26). З наведених досліджених в судовому засіданні наданих стороною позивача доказів встановлено, що на час складання висновку 22.01.2024 та розгляду справи, малолітній син сторін [PERSON] , проживає разом з позивачем за адресою в [ADDRESS] . Дитина за місцем проживання в смт. Буштино, навчається в третьому класі ліцею та зареєстрована у лікаря, який здійснює нагляд за її здоров`ям. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.3 ст. Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Європейський суд з прав людини 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» виніс рішення де визначив «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Крім того, суд звертає увагу обох сторін на те, що для гармонійного та повноцінного розвитку дітей участь обох батьків у вихованні дітей є важливою, та, останніми, як батьками дітей, в свою чергу, слід налагодити відносини між собою з метою досягнення належного спільного виховання дітей. Як встановлено, висновком від 22.01.2024 року за №1 орган опіки та піклування Буштинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області вважає за доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , мешканцем [ADDRESS] . Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи та вимог Закону, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та визначення місця проживання сина із його батьком. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 2147,20 (дві тисячі сто сорок сім гривень двадцять копійок).

Outcome: approved