Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

У лютому 2024 року позивач ТОВ "Столичний Комфорт" звернулось з позовом до суду про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, за період з 31.07.2021 по 31.12.2023 у розмірі 24 987,08 грн., збитків від інфляції у розмірі 9 361,93 грн. та 3% річних у сумі 1 814,85 грн., а також судових витрат, що складаються зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Позивач ТОВ "Столичний Комфорт" є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] , згідно договору №20/10-О/3-4 від 20.10.2020 на утримання та технічне експлуатаційне обслуговування житлових будинків та акту приймання передачі житлового будинку для утримання та експлуатаційного обслуговування. Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але не сплачує за них, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 05.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження по справі без виклику сторін (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 29.03.2024 до суду надійшов відзив, надісланий представником відповідача [PERSON] яка просила відмовити у задоволенні позовних вимог, вказала про те, що з моменту набуття прав власності на квартиру відповідач повідомляв про свою відсутність, зазначила, що ключі від квартири перебувають у позивача, квартира не є придатною для проживання, ремонт після забудовника не здійснювався, на підлозі цемент, сантехніка відсутня, відповідачем надано доказ неспоживання будь-яких послуг. 08.04.2024 ухвалою суду відмовлено представнику відповідача у клопотанні про розгляд справи з викликом сторін в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Столичний комфорт» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] на підставі договору на утримання та технічне експлуатаційне обслуговування житлових будинків, акту приймання передачі та статуту, затвердженого протоколом № 2 загальних зборів учасників ТОВ «Столичний комфорт» від 16.06.2011, відповідно до п. 2.2.1 предметом діяльності Товариства є, зокрема, постачання газу, постачання гарячої води, постачання електричної енергії, постачання питної води, постачання теплової енергії, постачання холодної води, водовідведення. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] за договором купівлі-продажу № 795 від 20.07.2021, про що свідчить довідка з реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.01.2024. Зазначені обставини визнаються відповідачем. Позивач стверджує, що Відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але не сплачує за них, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що надані позивачем докази боргу є неналежними, надані докази не віднесені до предмету доказування. Доказів надання послуг позивач не надає, відповідач у спірному приміщенні не зареєстрований та не проживає, послугами не користується. Суд вважає важливими доводи відповідача, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Відповідно до ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, Закон встановлює презумпцію власника майна нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов`язані із зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей, тощо. Положеннями ст.ст. 156,162 ЖК України закріплено, що власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 572 від 08.10.1992, зі змінами та доповненнями, власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. За наданими доказами вбачається, що ТОВ «Столичний комфорт» є експлуатуючою організацією, яка здійснює обслуговування будинку [ADDRESS] , належної відповідачу. Факт надання послуг за вказаною адресою підтверджується договором №20/10-О/3-4 від 20.10.2020 на утримання та технічне експлуатаційне обслуговування житлових будинків, актом приймання передачі житлового будинку для утримання та експлуатаційного обслуговування, статутом. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості борг відповідача за житлово-комунальні послуги з 31.07.2021 по 31.12.2023 становить 24 987,08 грн., збитки від інфляції у розмірі 9 361,93 грн. та 3% річних у сумі 1 814,85 грн. всього 36154,86 грн., а також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 22 000,00 грн. Вказаний розмір боргу відповідачем не спростовано, контррозрахунку не надано, а лише вказано на необґрунтованість даного доказу. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відтак, оскільки позивач забезпечує кваліфіковане утримання, поточний ремонт та технічне експлуатаційне обслуговування будинку [ADDRESS] , їх інженерне обладнання, внутрішньобудинкові системи (мережі) та внутрішньомайданчикові мережі теплопостачання, зливової каналізації, відводів водопроводу, належного санітарного стану прибудинкової території, відповідач зобов`язаний сплачувати за надані житлово-комунальні послуги не залежно від проживання. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 1,ч.2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідач є власником майна, відтак сплата за житлово-комунальні послуги є його обов`язком, докази надані позивачем суд вважає належними та допустимими, оскільки ними підтверджуються, що позивач здійснює обслуговування майна. При визначенні суми боргу, суд бере за основу долучені позивачем докази заборгованості, що складені у повній відповідності з чинним законодавством та перевірені судом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Інші доводи відповідача не спростовують відповідність вимог позивача щодо предмета спору та їх обґрунтування, поданих з дотриманням ст. 175 ЦПК України, відтак не потребують детального обґрунтування. За таких умов, позов підлягає частковому задоволенню, відтак підлягає стягненню з відповідача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги, за період з 31.07.2021 по 31.12.2023 у розмірі 24 987,08 грн., збитки від інфляції у розмірі 9 361,93 грн. та 3% річних у сумі 1 814,85 грн., всього 36154,86 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд керується таким. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Окрім того, за змістом заявленого позову позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 22000 грн., надавши при цьому розрахунок витрат на правничу допомогу, копії: посвідчення та свідоцтво адвоката, ордер. Разом з тим, позивачем не надано доказів понесення заявлених витрат на правничу допомогу, відтак суд відмовляє у їх стягненні з підстав недоведеності.

Outcome: partial