Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

У грудні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] . В обґрунтування позову посилалось на те, що 18 листопада 2020 року [PERSON] уклала із АТ «Ідея Банк» кредитний договір № Е07.24888.007191588. В порушення умов договору у позичальника утворилась заборгованість. 07 липня 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу, згідно реєстру прав вимоги останнє набуло права вимоги до відповідача в сумі 41211,97 грн, з яких 18000 грн заборгованість за основним боргом; 4,71 грн заборгованість за відсотками, 23207,26 грн заборгованість за комісіями. Посилаючись на те, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», яка з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 07 липня 2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій, позивач у позові просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № Е07.24888.007191588 41211,97 грн, з яких 18000 грн заборгованість за основним боргом; 4,71 грн заборгованість за відсотками, 23207,26 грн заборгованість за комісіями та стягнути понесені судові витрати. 29 січня 2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито скорочене провадження по справі. Представник позивача у судове засіання не з`явився, заявив клопотання про розгляду справи у їх відсутності на підставі заявлених у справі письмових доказів і таке клопотання задоволено судом. Відповідач просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що вона сплачувала за кредитом і просила долучити до матеріалів справи копії квитанцій, які врахувати при подальшій оцінці доказів. Встановивши вимоги і заперечення сторін, дослідивши заявлені у справі докази, визначившись із нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позову повністю. Судом встановлено, що 18 листопада 2020 року [PERSON] уклала із АТ «Ідея Банк» кредитний договір № Е07.24888.007191588. За умовами такого договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 15734,27 грн як кредит та 2265,73 як страховий внесок за рахунок кредиту, а всього 18000 гривень, визначивши строк дії Договору із 18.11.2020 по 18.11.2021. Відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, де сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом та плату за обслуговування кредитної заборгованості. 07 липня 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу, згідно реєстру прав вимоги останнє набуло права вимоги до відповідача в сумі 41211,97 грн, з яких 18000 грн заборгованість за основним боргом; 4,71 грн заборгованість за відсотками, 23207,26 грн заборгованість за комісіями Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та додатку до нього, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є юридичною особою, яка має право на здійснення фінансових послуг, зокрема факторингу без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства (а.с. 14, 15). Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається із наданого суду договору сторони досягли згоди щодо усіх умов укладеного договору. Квитанції, надані у судовому засіданні відповідачем свідчать тільки про те, що вона частково виконувала умови договору, проте, щомісячні платежі сплачувала нерегулярно на випадкові суми і ці платежі відбувались у 2020 році, виконання умов договору у 2021 році відповідач не підтвердила жодними доказами, хоча строк договірних зобов`язань сторони визначили на період із 18.11.2020 по 18.11.2021, ці кошти, які були сплачені йшли на покриття відсотків та не були достатніми для повернення тіла кредиту, крім того обумовлені сторонами суми нараховувались як обслуговування кредитної заборгованості. Тому подані відповідачем докази не спростовують розрахунку позивача щодо наявної заборгованості і не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Розрахунок заборгованості проведений первісним кредитором до відступлення прав вимог відповідачем не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи не встановлено. З матеріалів справи чітко вбачається, що позичальником заборгованість ні новому, ні попередньому кредитору у повному належному розмірі не сплачена, внаслідок чого утворилася заборгованість саме у заявленій до стягнення сумі. Тому позов підлягає задоволенню повністю, а з відповідача слід стягнути суми судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved