Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Акціонерне товариство "КРЕДОБАНК"звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно із [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за Кредитним договором № CL-333083 від 07.09.2021 р. станом на 01.12.2023 р. у розмірі 296 661,21 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 193 569,78 грн; заборгованості за відсотками - 103 091,43 грн; суму сплаченого судового збору в розмірі 4 449,92 грн; витрати на професійну правову допомоту у розмірі 29 666,12 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 7 вересня 2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-333083, відповідно до умов якого банк надав йому кредит в розмірі 200 000 грн на строк до 4 вересня 2026 року з процентною ставкою 35 % річних. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, проте позичальник у порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 1 грудня 2023 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить 296 661,21 грн. 7 вересня 2021 року [PERSON] було підписано анкету-заяву №СL-333083 на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про його фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю із [PERSON] , що також підтверджується штампом у паспорті [PERSON] . Шляхом підписання анкети-заяви представник відповідач підтвердив своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту він просить вважати дрібним побутовим правочином, який є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за вказаним договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. Ухвалою суду від 17 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 8 лютого 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Сокол Н.М. надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, в якому представник відповідача просить відмовити АТ "КРЕДОБАНК" у задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В обґрунтування заперечень зазначає, що звертаючись до суду із позовом про солідарне стягнення заборгованості Позивач в якості підстави позову зазначає Кредитний договір №CL-333083 від 07.09.2021 року, ніби-то укладений між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] . Зокрема, як доказ, який мав би підтверджувати перерахування АТ «КРЕДОБАНК» грошових коштів на виконання Кредитного договору Позивачем надано копію меморіального ордеру №51119532 від 07.09.2021. При цьому, поза увагою Позивача залишився той факт, що меморіальний ордер - це внутрішній аналітичний документ банку, а не касовий документ, який би міг довести факт виплати грошових коштів. Окрім того, вказаний меморіальний ордер не містить підпису отримувача. Тому, відсутні належні, допустимі та достатні докази, які б підтверджували факт того, що АТ "КРЕДОБАНК" передало, а [PERSON] отримав у власність грошові кошти (кредит) у розмірі 200 000 грн. Крім того, позивачем при зверненні до суду надано дві різні Виписки по рахунку, датовані одним хронологічним періодом, проте з різними сумами по дебету рахунків та по кредиту рахунків, і без вказівки на вихідний залишок, що унеможливлює встановити розмір заборгованості за Кредитним договором. Щодо пред?явленої вимоги про стягнення з Відповідачів процентів за користування кредитом у розмірі 103 091,43 грн, то право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред?явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Як сам на те наголошує Позивач, 03.11.2023 АТ «КРЕДОБАНК» направило відповідачам досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, пред?явивши [PERSON] до сплати заборгованість у розмірі 286 322,49 грн, з яких: 193 569,78 грн - тіло кредиту; 92 752.71 грн - проценти за користування кредитом. Таким чином, з огляду на те, що Позивач надіслав до Відповідача 1 вимогу про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором, нарахування процентів за користування кредитом після такої вимоги є неправомірним. Щодо помилковості солідарної відповідальності Відповідачів представник відповідача Сокол Н.М. зазначає наступне. Факт перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для визнання будь-яких правочинів такими, що укладені в інтересах сім?ї, відповідно, на дружину [PERSON] - [PERSON] не може бути покладений обов`язок вчинити певні дії або виконати обов`язок замість свого чоловіка. Так, до позовної заяви Позивача не додано жодного документу, який би зафіксував пряме волевиявлення Відповідача 2 до укладення кредитного договору. Окрім того, положення самого Кредитного договору (п. 2.4) містить ціль отримання кредиту «на поточні потреби» і жодного згадування про потреби сім?ї. Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу зазначено, що позивачем ставиться питання про стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10% від ціни позову - у розмірі 29 666,12 грн. Проте, ця сума надмірно завищена, оскільки справи про стягнення в судовому порядку суми заборгованості за кредитними договорами є систематичними для Позивача, що не потребує для його представника додаткових затрат щодо аналізу документів, формування правової позиції, пошуку релевантної судової практики, а отже, значного часу на підготовку позовної заяви. Окрім того, до позовної заяви не додано жодного документу, який би не був у розпорядженні Позивача, відповідно, підготовка позовної заяви не вимагала пошуку будь-яких додаткових даних/відомостей/документів, відповідно, не займала суттєвого часу. Ухвалою суду від 11.12.2023 року цивільну справу за вищевказаним позовом вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12 лютого 2024 року через систему "Електронний суд" представник відповідача [PERSON] - адвокат Шестак О.В. надіслав відзив на позовну заяву, в якому представник Відповідача 2 просить відмовити АТ "КРЕДОБАНК" у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовує відзив тим, що позивач ставить вимогу щодо солідарної відповідальності Відповідача 1 та Відповідача 2 за порушення умов кредитного договору №CL-333083 від 07.09.2021 року. При цьому, як на пісдставу для солідарної відповідальності зазначає лише єдиний факт - перебування у шлюбі Відповідачів на час укладення Кредитного договору. Разом з тим, факт перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не є безумовною підставою для визнання будь-яких правочинів такими, що укладені в інтересах сім`ї, відповідно на дружину [PERSON] - [PERSON] не може бути покладений обов`язок вчинити певні дії або виконати обов`язок замість свого чоловіка. Згідно ст.60 СК України діє принцип спільності майна подружжя. Але цей принцип не є абсолютним у відношенні всього набутого майна. До позовною заяви Позивача не додано жодного документу, який би зафікусував пряме волевиявлення Відповідача 2 щодо схвалення або не заперечення укладення Кредитного договору або хоча б обізнаності про факт його укладання. [PERSON] про ймовірне підписання кредитного договору та отримання Відповідачем 1 кредитних коштів вперше дізналася лише з позову, вона заперечує факт використання таких коштів в інтересах сім`ї. Жодного майна для спільного використання за вказані кошти придбано не було. Необґрунтованою та безпідставною є також вимога щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 29 666,12 грн, оскільки позивач не надає жодного доказу на підтвердження понесення ним витрат на професійну допомогу. 15 лютого 2024 року, через систему "Електронний суд" від представника позивача адвоката Павленка С.В. надійшла відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ "КРЕДОБАНК" до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості в повному обсязі. 27 лютого 2024 року представником позивача адвокатом Павленко С.В. було подано відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ "КРЕДОБАНК" до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Право на представлення своїх інетересів надали адвокатам Сокол Н.М. та Шестаку О.В . Представники відповідачів в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на доводи відзивів. Заслухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 7 вересня 2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №CL-333083, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 200 000 грн на строк до 4 вересня 2026 року, з процентною ставкою 35% річних та підписано паспорт споживчого кредиту. (а.с. 15-20, 21-22) Відповідно до п. 2.4 кредитного договору, позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку на поточні потреби в сумі 200000 грн на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , відкритий у відділенні ПАТ «Кредобанк». Згідно з п. 4.2 договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) за ставкою, визначеною в п.4.1 договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі. У відповідності до п. 6.1 та п. 6.2 договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені кредитним договором. Погашення заборгованості здійснюється згідно Графіку платежів (Додаток №1 до договору). 7 вересня 2021 року [PERSON] підписав анкету-заяву №CL-333083 фізичної особи на отримання готівкового кредиту. (а.с.25) Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № CL-333083 від 7 вересня 2021 року станом на 1 грудня 2023 року у позичальника утворилася заборгованість, яка становить 296 661,21 грн, з них 193 569,78 грн - заборгованість за тілом кредиту та 103 091,43 грн - заборгованість за відсотками. (а.с. 7-8) 1 листопада 2023 року АТ «Кредобанк» надіслало [PERSON] та [PERSON] досудові вимоги про дострокове стягнення заборгованості за договором в сумі 286 322,49 грн, яка складається із: 193 569,78 грн- заборгованостІ за тілом кредиту та 92 752,71 грн - заборгованості за відсотками та просило повернути заборгованість протягом 30-ти днів з дня отримання вказаного повідомлення відповідно до умов п.6.10 договору. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, досудові вимоги 16 листопада 2023 року були вручені адресатам. При цьому у повідомленнях зафксовано один і той же підпис отримувача. (а.с. 35, 41) Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами ст.1056 ЦК України визначено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як слідує з матеріалів справи, банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] грошові кошти у розмірі 200 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером № 51119532 та виписками по особовим рахункам за період з 07.09.2021 року по 01.12.2023 року. (а.с. 9, 10-14) При цьому, виписки сформовані по рахунках, відкритих на ім`я відповідача [PERSON] , котрі зазначені у кредитному договорі № CL-333083 від 7 вересня 2021 року. Згідно цих виписок [PERSON] на виконання умов договору № CL-333083 від 7 вересня 2021 року сплачував суми згідно графіку до договору (а.с.23, 24) у період жовтень 2021 року - лютий 2022 року (по 7 159 грн), грудень 2022 року та січень 2023 року (частково: по 4 295 грн). Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Згідно ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (у редакції, чинній станом на день укладення кредитного договору), меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Згідно пункту 22.1 ст.22 вказаного Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно пункту 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання. Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. (Постанови: від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 № 381/1647/21; від 01.08.2022 № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № 128/2269/20; від 01.06.2022 № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 25.05.2022 № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 № 336/4796/18; від 09.02.2022 № 161/5648/20; від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц.) Для стягнення боргу мало надавати кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, виписка по рахунку, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості. До такого висновку прийшов Верховний Суд у Постанові від 20.05.2022 № 336/4796/18. Доводи представника відповідача [PERSON] адвоката Сокол Н.М. щодо втрати чинності ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" є безпідставними, оскільки на час виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем (7 вересня 2021 року) цей Закон був чинний та втратив чинність лише з дня введення в дію ЗУ "Про платіжні послуги" № 1591-IX від 30 червня 2021 року. Тобто, ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" втратив чинність з 01 серпня 2022 року. Враховуючи наведене та надані позивачем докази, суд вважає безпідставними доводи представника відповідача щодо недоведення отримання кредитних коштів відповідачем, тому є доведеним факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в розмірі 200 000 грн згідно кредитного договору № CL-333083 від 7 вересня 2021 року, на що вказує, зокрема, сплата відповідачем у певний період заборгованості згідно графіку платежів до цього кредитного договору. Наданим АТ «Кредобанк» розрахунком заборгованості підтверджується, що позичальник [PERSON] свої зобов`язання не виконував належним чином, що не спростовано відповідачем [PERSON] чи його представником у судовому засіданні За таких обставин, оскільки відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, не виконав у повному обсязі свої зобов`язання за кредитним договором перед АТ «Кредобанк», тому наявні правові підстави для стягнення з нього, як з позичальника, на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, є слушним запереречення представника відповідача [PERSON] з приводу нарахованих відсотків за кредитним договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У Постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року (справа № 300/438/18) зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18)). У цій справі Верховний Суд констатував, що після направлення 04 листопада 2014 року позичальнику вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту, кредитор втратив право нараховувати проценти за кредитом, починаючи з 05 листопада 2014 року, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягала сума неповернутого кредиту та процентів, нарахованих до 05 листопада 2014 року. У даній справі досудову вимогу позивач пред`явив позичальнику 3 листопада 2023 року, отже, з урахуванням зміни строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, позивач втратив право на нарахування процентів з 4 листопада 2023 року. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, пред`явленого до [PERSON] , та стягнення з відповідача на користь позивача за кредитним договором № CL - 333083 від 7 вересня 2021 року заборгованості у розмірі 286 322 грн 49 коп., з яких: 193 569, 78 грн - заборгованість за тілом кредиту, 92 752, 71 грн - заборгованість за відсотками, що зазначена у досудовій вимозі, направленій відповідачу. Щодо позовних вимог, пред`явлених до [PERSON] як солідарного боржника за кредитним договором, суд вважає наступне. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги до відповідача [PERSON] , позивач посилається на положення ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України. Відповідно до вимог ч.ч.1-3 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ч. ч.1, 2, 4 статі 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. У позові зазначено, що доказом того, що [PERSON] є дружиною [PERSON] є зазначена інформація в Анкеті-заяві про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання. З умов договору кредиту № CL-333083 від 7 вересня 2021 року, укладеного між банком та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, анкети-заяви №СL-333083, підписаної [PERSON] , слідує, що наданий АТ «Кредобанк» кредит в загальній сумі 200 000 грн отриманий позичальником на поточні потреби. Шляхом підписання анкети-заяви №СL333083 від 7 вересня 2021 року [PERSON] підтвердив, що суму отриманого кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином, який не потребує згоди другого з подружжя. Суд не погоджується із доводами представника позивача щодо можливості застосування до даного спору солідарного стягнення заборгованості з відповідачки, оскільки, як встановлено судом, договору поруки вона не підписувала, доказів того, що договір був укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, наявність в Анкеті інформації щодо сімейних відносин не підтверджує, що відповідачка погодилася взяти на себе солідарне зобов`язання перед позивачем, відповідачі зареєстровані за різними адресами, а тому підстави для задоволення позову в частині позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки [PERSON] відсутні. Обгрунтовуючи вимогу про солідарне стягнення заборгованості, представник позивача посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07 жовтня 2020 року. Разом з тим, постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року ухвалена у справі за інших обставин щодо кредитних відносин, що виникли у зв`язку з купівлею нерухомого майна. Таким чином, у задоволенні позову АТ «Кредобанк» до [PERSON] слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч.2 та ч.4 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У позові ставиться питання про солідарне стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29 666,12 грн. З матеріалів справи вбачається, що між АО «Бізнес і право» та АТ «Кредобанк» був укладений договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, проте позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували обсяг наданих послуг та виконаних робіт АО «Бізнес і право» із зазначенням часу їх виконання та вартість робіт, не надано акта виконаних робіт. Не надано доказів і на підтвердження співпраці з АО «Бізнес і право» адвоката Павленка С.В, котрий підписував позов, відповіді на відзиви та приймав участь у судовому засіданні на підставі довіреності АТ «Кредобанк» від 26 грудня 2023 року. Окрім довіреності АТ «Кредобанк» від 26 грудня 2023 року, копії Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000531 від 30.11.2018 року та копії Посвідчення адвоката України, будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, до позовної заяви додано не було. Відтак, у суду відсутні правові підстави для відшкодування витрат за надання правничої допомоги АТ «Кредобанк». При зверненні до суду із вказаним позовом АТ «Кредобанк» було сплачено судовий збір у розмірі 4 449,92 грн. Ураховуючи обґрунтованість позовних вимог та часткове задоволення позову, пред`явленого до [PERSON] , з останнього на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 4 294 грн 17 коп.

Outcome: partial