Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

Предметом позову у справі, що розглядається, є вимога ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] про визнання права іпотекодержателя на нерухоме майно. 12 березня 2008 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11313004000, на підставі якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) доларів США. Відповідно до умов Кредитного договору № 11313004000 [PERSON] зобов`язувався сплачувати заборгованість щомісяця рівними частками та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,4 % річних і повернути кредит не пізніше 13 березня 2013 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 11313004000, 12 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 11313004000/11313023000/3, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. і зареєстрований в реєстрі за № 2652. Відповідно до умов даного договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, гаражу і споруд та земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:04:096:0001. Також, 04 вересня 2008 року між [PERSON] та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11391315000, на підставі якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 193 500 (сто дев`яносто три тисячі п`ятсот) доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором № 11391315000, 04 вересня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 11391315000/3, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В. і зареєстрований в реєстрі за № 7857. Відповідно до умов даного договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку, гаражу і споруд загальною площею 308,4 кв. м., та земельної ділянки площею 0, 0653 га, кадастровий номер 1210100000:04:096:0001. 12 грудня 2011 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу № 1, відповідно до якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісії, штрафні санкції та інші можливі платежі) за Кредитними договорами № 11313004000, № 11391315000 відступлені ТОВ «Кей-Колект». Того ж дня, між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 1. Відповідно до умов цього договору до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» перейшли права вимоги за договорами іпотеки 11313004000/11313023000/3, № 11391315000/3. Разом з тим позивач зазначив, що померлий [PERSON] та відповідач [PERSON] здійснили низку заходів щодо протиправного виведення нерухомого майна з-під іпотеки. Так, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дійсним та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі продажу недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права власності - в задоволені первісної позовної заяви відмовлено. Зустрічну позовну заяву задоволено. Визнано договір купівлі продажу домоволодіння [ADDRESS] , укладений 12.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Визнано свідоцтво про право власності Виконавчого комітету Індустріальної районної ради від 21.08.2008 року, видане [PERSON] недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на домоволодіння [ADDRESS] . Визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки (кадастровий № 1210100000:04:096:0001 (72464001), загальною площею 0,0653га, що розташована по [ADDRESS] , укладений 12.03.2008 року між [PERSON] та [PERSON] . Визнано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку від 08.04.2008 року недійсним. Визнано за [PERSON] право власності на зазначену земельну ділянку. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.10.2012 за апеляційною скаргою ПАТ «Укрсиббанк» вказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська скасоване. В задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дійсним та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі продажу недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права власності відмовлено. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] зверталася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] , ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору іпотеки недійсним та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.01.2012 по справі №2-7593/11 договір іпотеки №11313004000/11313023000/3 укладений 12.03.2008 між [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було визнано недійсним та зобов`язано відповідних осіб зняти заборону відчуження нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в реєстрі заборон іпотек. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.02.2013 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.01.2012 скасоване та у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Крім того судом встановлено, що на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по справі №2-7593/11 від 06.01.2012 приватним нотаріусом Хоміч О.М. вилучені обтяження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (заборона на нерухоме майно, іпотека). З відомостей з реєстру прав власності (інформаційна довідка 256304068 від 13.05.2021) судом встановлено, що, після вилучення даних про обтяження з реєстру, право власності на спірне нерухоме майно перейшло від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2012, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Тарасюк О.О. за реєстровим номером №592350. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на 13.01.2012) іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. При цьому згідно з частинами першою, другою статті 23 зазначеного Закону вразі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором утому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна. Звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки здійснюється\~ на\~підставі рішення\~суду,\~виконавчого напису\~нотаріуса або\~згідно \~з договором\~про задоволення\~вимог іпотекодержателя.\~(абз.3\~ст.33\~ЗУ «Про\~іпотеку» в\~редакції станом\~на 13.01.2012). У даній справі судом встановлено, що з метою захисту своїх прав іпотекодержателя у 2014 році ТОВ «Кей-Колект» звернулося до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28.12.2015 по справі №202/10319/14-ц позовна заява ТОВ «Кей-Колект» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволена. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11313004000 від 12.03.2008 року, який укладено між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», в розмірі 6 925 105 (шести мільйонів дев`ятсот двадцяти п`яти тисяч сто п`яти) грн. 66 (шістдесяти шести) коп., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом складає 3 804 637,33 грн.; заборгованість за відсотками складає 3 120 468, 33 грн., та за кредитним договором № 11391315000 від 04.09.2008 року, який укладено між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», в розмірі 6 942 494 (шести мільйонів дев`ятсот сорока двох тисяч чотириста дев`яносто чотирьох) грн. 94 (дев`яносто чотирьох) коп., з яких: прострочена заборгованість за основним боргом складає 4 070 592, 96 грн.; заборгованість за відсотками складає 2 871 901, 99 грн., звернути стягнення за іпотечним договором від 12.03.2008 року № 11313004000/11313023000/3, який укладено між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та за іпотечним договором від 04.09.2008 року № 11391315000/3, який укладено між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», назву змінено на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», на домоволодіння за адресою [ADDRESS] , що складається з житлового будинку загальною площею 308, 4 кв. м., гаражу і споруд та земельну ділянку площею 0, 0653 га, кадастровий номер 1210100000:04:096:0001 за даною адресою, яке належить [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 30.05.2012 року, шляхом продажу на прилюдних торгах, за початковою вартістю не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження». З наданих позивачем копій виконавчих листів судом встановлено, що Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 21.09.2016 ТОВ «Кей-Колект» були видані виконавчі листи по справі №202/10319/14-ц, строк пред`явлення яких до виконання 31.05.2017. З копії постанови заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відмову в задоволенні скарги від 08.12.2016 судом встановлено, що вищезгадані виконавчі документи разом із заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження передано до розгляду державному виконавцю 20.10.2016, тобто після набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016. 20.10.2016 державним виконавцем у відповідності до вимог пункту 8 частини четвертої статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (ТОВ «Кей-Колект») без прийняття до виконання у зв`язку із тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску. ТОВ «Кей-Колект» оскаржило вказані дії державного виконавця, але, як вже було зазначено, у задоволенні скарги ТОВ «Кей-Колект» в частині скасування повідомлення від 20.10.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання відмовлено. Судом перевірені дані Автоматизованої системи виконавчих проваджень (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors) та встановлено, що ТОВ «Кей-Колект» було відмовлено у відкритті виконавчих проваджень, де боржником зазначено [PERSON] . Представник позивача у судовому засіданні не заперечував факт того, що виконавчі провадження не відкривались. Отже, права ТОВ «Кей-Колект» як кредитора та іпотекодержателя за кредитним договором № 11313004000 від\~12.03.2008 року, за кредитним договором № 11391315000 від 04.09.2008, за іпотечним договором від 12.03.2008 року № 11313004000/11313023000/3, за іпотечним договором від 04.09.2008 року № 11391315000/3, були захищені в судовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджено відповідним судовим рішенням. При цьому суд зазначає, що бездіяльність ТОВ «Кей-Колект» як стягувача за виконавчим листом про звернення стягнення на предмет іпотеки та не пред`явлення його до виконання у встановлений строк жодним чином не впливає на висновок суду про те, що майнові права (іпотекодержателя) ТОВ «Кей-Колект» були захищені судом. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 (тут і далі в редакції від 06.11.2014, яка діяла на момент виникнення правовідносин) встановлено,\~що іпотека\~припиняється,\~окрім іншого\~у разі реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Приписи ст.39 цього ж Закону визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відтак, у даній справі судом встановлено, що ТОВ «Кей-Колект» свої майнові права та вимоги іпотекодержателя задовольнив шляхом реалізації предмета іпотеки за рішенням суду,\~оскільки у передбачений вказаними статтями спосіб у грудні 2015 року звернув стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що іпотека нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] припинена з 01.06.2017 (строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив 31.05.2017). Крім того, судом встановлено, що в зв`язку з порушенням [PERSON] кредитних зобов`язань рішенням Індустріального районного судом м. Дніпропетровська від 30.07.2015 р. по справі № 202/12600/14-ц стягнуто з [PERSON] та поручителя [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість в сумі 3 687 021,18 грн. та судовий збір в сумі 3 654,00 грн. З відомостей з реєстру прав власності (інформаційна довідка 256304068 від 13.05.2021) судом встановлено, що 26.11.2015 відповідач [PERSON] набула право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу та договору купівлі-продажу домоволодіння. При цьому суд звертає увагу, що на момент набуття [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно строк пред`явлення виконавчого листа за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/10319/14-ц не сплив, а відтак ТОВ «Кей-Колект» не було позбавлено права реалізувати предмет іпотеки на підставі рішення суду від 28.12.2015. Суд зазначає, що порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до частини другої статті 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Позивач у цій справі прагне захистити порушене, на його думку, право шляхом визнання за собою права іпотекодержателя за чинним договором іпотеки. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Приписами ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. При цьому суд зазначає, що у справі, що розглядається, на відміну від справи №922/2416/17, у якій була сформована правова позиція про визнання права іпотекодержателя, іпотекодержатель захистив свої права шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки і у даній справі судом встановлено, що іпотека за іпотечним договором від 12.03.2008 року № 11313004000/11313023000/3, за іпотечним договором від 04.09.2008 року № 11391315000/3 припинена. Згідно із частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом (частини перша та друга статті 12 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Водночас відповідно до частини першої статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Цивільний кодекс України\~передбачає спеціальні способи, які забезпечують майнові інтереси кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання обов`язків боржником, а саме різні види забезпечення виконання зобов`язання. Одним із таких видів забезпечення виконання зобов`язання є застава (частина перша\~статті 546 Цивільного кодексу України). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 Цивільного кодексу України\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша\~статті 575 Цивільного кодексу України\~у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону\~(частина перша\~статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина четверта статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Статтями 39 та 41 Закону України «Про іпотеку» врегульовано порядок реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки, за рішенням суду. Отже, на підставі договору іпотеки іпотекодержатель має право ініціювати звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку з посиланням на обставини щодо невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання, внаслідок чого право власності іпотекодавця на майно може припинитися в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Звідси задоволення судом позовної вимоги про визнання права іпотекодержателя надає позивачу можливість у майбутньому в разі порушення боржником основного зобов`язання, виконання якого забезпечено іпотекою, звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому або позасудовому порядку, а наслідком такого звернення буде набуття іпотекодержателем майна - самого предмета іпотеки у разі передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або грошових коштів у разі реалізації предмета іпотеки. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол до Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) поняття «майно» (possessions) у частині першій статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції\~має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права й інтереси, що становлять активи, теж можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (рішення ЄСПЛ від 05 січня 2000 року у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler\~v.\~Italy), заява № 33202, § 100). За певних обставин захистом статті 1 Першого протоколу до Конвенції може користуватися легітимне очікування (legitimate\~expectation) успішної реалізації майнових прав (право вимоги). Для того щоб «очікування» було «легітимним», воно має бути заснованим на нормі закону або іншому правовому акті, такому як судове рішення, пов`язаному з майновим інтересом (рішення ЄСПЛ від 28 вересня 2004 року у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky\~v.\~Slovakia), заява № 44912/98, § 49,\~50). З метою захисту законних прав та інтересів учасників цивільного обороту, насамперед інтересів кредитора,\~глава 49 Цивільного кодексу України\~регламентує забезпечення виконання зобов`язання, зокрема, шляхом застави майна. Вказаний інститут цивільного права спрямований, зокрема, на покращення гарантування майнових інтересів сторін договору. Звідси іпотека як окремий вид застави гарантує саме майнові інтереси боржника та кредитора за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Тобто вимога про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна\~пов`язана з майновим інтересом, що свідчить про її майновий характер. Під час вирішення даної справи судом враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 04.10.2023 по справі №906/1026/22, та полягають у тому, що вимога про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна пов`язана з майновим інтересом, що свідчить про її майновий характер. Отже, позов про визнання права іпотекодержателя необхідно розглядати саме як вимогу майнового характеру, оскільки, визнавши за собою таке право, іпотекодержатель набуває легітимного очікування успішної реалізації своєї можливості отримати у власність майно (нерухоме майно або грошові кошти) для задоволення своїх майнових вимог до боржника за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстав для визнання за ТОВ «Кей-Колект» прав іпотекодержателя за договорами іпотеки від 12.03.2008 року № 11313004000/11313023000/3, від 04.09.2008 року № 11391315000/3 немає, оскільки майнові вимоги та права ТОВ «Кей-Колект» як іпотекодержателя за вказаними договорами, були захищені та задоволенні рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі № 202/10319/14-ц від 28.12.2015. При цьому суд зазначає, що визнання за позивачем прав іпотекодержателя призведе до повторного (нелегітимного) набуття ним можливості отримати у власність майно (нерухоме майно або грошові кошти) для задоволення своїх майнових вимог до боржника за основним зобов`язанням, на яке вже було звернуто стягнення шляхом реалізації за рішенням суду. Отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2), а позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 2). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.10.2023 по справі №906/1026/22 зазначила, що при поданні позовної заяви про визнання прав іпотекодержателя позивачу необхідно було вказати в ній ціну позову та сплатити судовий збір, виходячи з вартості предмета іпотеки, визначеної в договорі іпотеки, за ставкою, передбаченою законом для вимог майнового характеру. У даній справі судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом ТОВ «Кей-Колект» вважало, що позов немайнового характеру, а відтак, відповідно до платіжної інструкції №211 сплатило судовий збір у сумі 2 684,00 грн., але виходячи з вартості предмета іпотеки, визначеної в договорах іпотеки, з позивача підлягає стягненню (з урахуванням вже сплачено судового збору) на користь держави 34\~688 грн. 50 коп. Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено повністю, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову, які були застосовані ухвалою про забезпечення позову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.03.2023.

Outcome: approved