Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

[PERSON] в інтересах якого діє представник адвокат Шмаров О.В., звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позову зазначається, що 31.03.2021 між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідач отримав\~від позивача\~у борг\~грошові кошти\~у розмірі\~13000\~грн і\~зобов`язався повернути\~їх у\~повному розмірі\~у строк\~до 30.05.2021,а у разі несвоєчасного виконання цього зобов`язання також виплатити пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен тиждень прострочення, про що [PERSON] надав письмову розписку, написану ним власноруч. Однак до теперішнього часу зазначені грошові кошти не повернуті і відповідач не вчинив жодних дій на виконання свого зобов`язання. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь: 1) суму боргу за розпискою від 31.03.2021 у розмірі 13000 грн; 2) три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання за період із 31.05.2021 по 23.02.2022 у розмірі 287,42 грн; 3) інфляційні втрати за період із 31.05.2021 по 23.02.2022 у розмірі 840,17 грн; 4) пеню за період із 31.05.2021 по 23.02.2022 у розмірі 34970 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати зі сплати судового збору. 13.02.2024 суддею було відкрите провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 21). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач не подав, у зв?язку з чим судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до розписки від 31.03.2021 відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] в якості позики грошові кошти у розмірі 13000 гривень, які він зобов?язався повернути у строк до 30.05.2021, а у разі невиконання цього зобов`язання також\~сплатити пеню в розмірі одного відсотка від запозиченої суми за кожен день прострочення (а.с. 6). Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~1047\~ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, який суд враховує при виборі і застосуванні норм права у цій цивільній справі з огляду на приписи ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~та ч. 6\~ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчить про укладення договору позики між сторонами, відповідно до якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 13000 грн, які останній зобов`язався повернути не пізніше 30.05.2021 та сплатити пеню за кожен день прострочення у разі їх несвоєчасного повернення, однак у вказаний строк гроші ним повернуті не були. Факт передання позивачем грошей відповідачу підтверджується наявною у позивача розпискою, копія якої долучена до позовної заяви та міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч. 1 ст.ст. 526, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлений у зобов`язанні строк його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 1549 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивачем також були надані суду розрахунки (з якими суд погоджується) за період із 31.05.2021 по 23.02.2022 інфляційних втрат, що склали 840,17 грн, 3% річних від простроченої суми, що склали 287,42 грн, а також пені, що склала 34970 грн (а.с. 7, 8). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1\~ст. 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу\~(ч. 1\~ст. 1050 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний, зокрема, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Таким чином, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу вимог закону (ч. 2\~ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 викладено висновок, що ст. 625 ЦК України\~поширюється на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). При цьому у\~ст. 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За таких обставин, враховуючи, що позивачем доведена обґрунтованість пред`явлених вимог у частині стягнення суми боргу за договором позики разом із інфляційними втратами та 3% річних, у той час як відповідач не надав суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов у цій частині та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики від 31.03.2021 разом із інфляційними втратами та 3% річних у загальному розмірі 14127,59 грн. Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача пені за договором позики від 31.03.2021 за період із 31.05.2021 по 23.02.2022 суд зазначає наступне. Згідно з ч.ч. 1, 3\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Водночас згідно з п. 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету\~Міністрів України № 211 від 11.03.2020 з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2\~(далі \~COVID-19), на всій території України з 12.03.2020 по 22.05.2020 встановлено карантин. У подальшому протягом 2020-2023 років\~Кабінет Міністрів України продовжував дію вказаного карантину своїми постановами, а постановою Кабінету Міністрів України від № 651 від 27.06.2023 цей карантин було відмінено з 24:00 год. 30.06.2023. Тлумачення пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення. Законодавець на рівні акту цивільного законодавстві (пункт 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) передбачив спеціальний випадок звільнення від обов`язку позичальника сплатити неустойку (штраф, пеню). Такий обов`язок припиняється без його виконання. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.08.2023 у справі № 709/1320/21. Отже, враховуючи зазначені норми, що встановлюють підстави звільнення позичальника від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (пені) у разі порушення зобов`язання під час строку дії карантину, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] пені за договором позики від 31.03.2021 за період із 31.05.2021 по 23.02.2022 в розмірі 34970 грн задоволенню не підлягають. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1\~ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн підтверджується квитанцією від 01.02.2024 (а.с. 4, 5). Враховуючи те, що судом задоволено 28,8% позовних вимог (14127,59 грн х 100% / 49097,59 грн), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 348,83 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (1211,20 грн х 28,8% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial