Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

08.02.2024 згідно вхідної реєстрації кореспонденції позивач звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначено, що 08.08.2003 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Спочатку сімейне життя у сторін складалось добре. проте упродовж останніх десяти років сімейні стосунки між ними погіршились, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, фактичного припинення шлюбних відносин, які на даний момент носять лише формальний характер. Спільне життя з відповідачем не склалось з причин наявності різних поглядів на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сторони стали чужими людьми, проживають окремо одне від одного останні десять років, спільного господарства не ведуть, жодної комунікації за весь цей час не підтримують. Позивач вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються упродовж довготривалого часу, a спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних позитивних результатів. Відтак збереження шлюбу є недоцільним, у сторін не має спільного майбутнього. Суперечок з відповідачем про місце проживання спільної дитини [PERSON] (дитина проживатиме зі позивачкою) та розподілу спільного майна немає. Позивачка після розірвання шлюбу просить залишити дитину [PERSON] , [INFO] , проживати разом з нею (а.с.1-2). Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ, 19.02.2024 таку передано головуючій Кіндратишин Л.Р. 19.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами\~спрощеного позовного\~провадження з\~викликом сторін. Витребувано з Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, відомості щодо адреси місця реєстрації (проживання) відповідача [PERSON] , [INFO] адреса: [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до інформації з Міністерства соціальної політики України, наданої на виконання ухвали суду від 19.02.2024, станом на 23.02.2024 в ЄІБД ВПО інформація про запитувану особу відсутня (а.с.19). Позивач у судове засідання не з`явилася. 02.04.2024 [PERSON] через канцелярію суду подала до суду заяву, відповідно до якої просила дану цивільну справу проводити без її участі, позовні вимоги підтримує. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень статей 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Так як сторони в судове засідання, призначене на 02.04.2024 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно 26.01.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08 серпня 2003 року у Виконавчому комітеті Великокопанівської сільської ради Цюрупинського району Херсонської області, про що складено відповідний актовий запис №18. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] (а.с.7). У шлюбі у сторін народилась дитина : [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Відповідно до довідки від 20.06.2023 №2615-7001814546 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання [PERSON] : [ADDRESS] ; фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.5). Згідно з довідки від 20.06.2023 №2615-7001814580 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] ; фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] (а.с.6). Встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинено, кожен із сторін живе своїми інтересами. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду згідно зі ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 п.п. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі № 605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, на переконання суду, знайшли своє місце обставини, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, то шлюб між сторонами, слід розірвати. Таким чином позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. Таким чином, місце проживання неповнолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ повинно визначатися не рішенням суду про розірвання шлюбу між батьками, а неповнолітньою дитиною самостійно, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Станом на день звернення до суду неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , виповнилось повних 15 років, а томуне підлягає до задоволення прохання позивача про залишення [PERSON] , [INFO] , проживати разом з нею. У порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved