Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком- [PERSON] . Вимоги заяви обґрунтовано тим, що з відповідачкою [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду від 12.12.2023. Донька залишилися проживати з ним. Відповідачка не приділяє належної уваги дитині, проте згоди, щодо місця проживання дитини між ними не досягнуто. Вважає, що проживання дитини окремо від матері буде виключно в її інтересах, так як відповідачка останнім часом весь свій час присвячує собі та на задоволення власних потреб, при цьому нехтуючи інтересами дитини, що шкодить її розвитку. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 31.01.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі ( а.с. 37-38). Протокольною ухвалою суду від 25.03.2024 закрито підготовче засідання ( а.с. 71). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідачка до суду не з"явилася, 08.04.2024 року на адресу суду спрямувала заяву про визнання позовних вимог, розгляд справи просить проводити за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.12.2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.21-23). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.10.2019 за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідно до матеріалів справи, сторони проживають окремо, а саме позивач [PERSON] разом з дочкою - [PERSON] , 2019 р.н. проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ОСББ "Центр-23" від 22.01.2024 №405 (а.с.17). Згідно характеристики ОСББ "Центр-23" на [PERSON] від 22.01.2024, останній постійно займається вихованням дочки, переймається її здоров`ям. За характером врівноважений, відповідальний, шкідливих звичок не має (а.с.18). Відповідно до довідки Наркологічного диспансерного відділення КНП "Бердичівська центральна міська лікарня" від 25.01.2024 №28 та від 24.01.2024 [PERSON] , [INFO] на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває (а.с.19). Як вбачається з довідки Лікувально-діагностичного центру "Пан лікар" дитина [PERSON] , [INFO] стоїть на обліку у дільничного педіатра з 2021 року. Останнім часом, дитина була на огляді у лікаря з татом [PERSON] (а.с.20). Згідно довідки №108/01-05 від 26.12.2023, виданої закладом дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №15 «Ромашка» Бердичівської міської ради Житомирської області (ЗДО №15) [PERSON] , [INFO] зарахована до списків вихованців закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №15 «Ромашка» 01 вересня 2022 року. Батько приділяє належну увагу вихованню своєї доньки, цікавиться успіхами доньки, консультується із спеціалістами щодо навчання та виховання дитини, дитина завжди чиста і охайна (а.с.16). Витрати щодо навчання [PERSON] несе позивач, що підтверджується квитанціями про сплату послуг за дитячий садок за №180659644, №183800752, №184220328 та №188057993 (а.с.24-27 ). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів». Об`єднана Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19 наголосила, що " вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Об`єднана палата зауважила, що у спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах". Відповідно до рішення виконкому Бердичівської міської ради №51 від 21.02.2024 затверджено висновок органу опіки та піклування Бердичівської міської ради про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] (а.с.57). З даного висновку судом встановлено, що під час розгляду даного питання [PERSON] - батько дитини повідомив, що вважає за потрібне визначити місце проживання малолітньої доньки разом з ним. Оскільки, мати дитини бачиться з донькою 1 раз в місяць, не допомагає з її лікуванням, не надає матеріальної допомоги на її утримання. [PERSON] підтвердила, що залишила доньку проживати разом із чоловіком, дійсно пішла з сім"ї, не заперечує, щоб дитина проживала з батьком. В зв`язку з чим, орган опіки та піклування Бердичівської міської ради дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (а.с.58-60). Спеціалістами міської служби у справах дітей Бердичівської міської ради було здійснено обстеження умов проживання дитини. Згідно акту обстеження умов проживання від 08.02.2024 малолітня [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання в квартирі задовільні. В квартирі зроблено ремонт. Кімнати облаштовано необхідними меблями та побутовою технікою, відведено місце для сну та відпочинку та зберігання речей дитини (а.с.61) Таким чином, дослідивши повно та всебічно всі обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, визнання позову відповідачкою, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з батьком [PERSON] . Крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, а тому, беручи до уваги те, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків, так і здійснення прав, тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved