Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивач\~\~ [PERSON] звернувся до Заставнівського районного суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 16.02.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №2. За час спільного проживання, як подружжя, у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що на протязі останнього часу їх шлюб носить формальний характер. Причиною фактичного розпаду сім`ї послужила несумісність характерів та різних поглядів на життя, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. В зв`язку із вказаним позивач вважає, що їх шлюб розпався, носить формальний характер, тому просить його розірвати. Позивач\~\~ [PERSON] в останнє судове засідання не з`явився, його представниця адвокат Морозова О.В. у поданій до суду заяві клопотала про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Будучи присутнім на одному із попередніх судових засідань позивач [PERSON] наполягав на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що на даний час їх з відповідачкою шлюб носить формальний характер та можливості його зберегти немає. Заперечував проти надання йому примирювального строку з відповідачкою, посилаючись на те, що збереження шлюбу не буде відповідати його інтересам. Відповідачка\~ [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася, від її представниці адвоката Якобишеної Т.Д. до суду надійшло клопотання із проханням розглянути попередньо подане клопотання про надання сторонам у справі строку на примирення та в разі відмови в його задоволенні перенести справу на іншу дату для надання відповідачкою пояснень по суті справи. Будучи присутньою у судовому засіданні, яке проводилося 27.03.2024, відповідачка [PERSON] заперечила проти розірвання шлюбу та пояснила, що на даний час вони з позивачем проживають в одному будинку спільно з їхніми дітьми, однак з листопада 2023 року у них різний бюджет та побут. Останнім часом між ними виникають суперечки з приводу продажу майна та виїзду за кордон, вони в усній формі обговорили варіанти поділу майна, проте потім виникли непорозуміння. Однак, вона вважає, що їх шлюб ще можна зберегти. У поданому 15.04.2024 до суду відзиві на позовну заяву [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову та надати їм з позивачем 6-місячний строк для примирення, мотивуючи тим, що у них дійсно за останній період часу виникали непорозуміння, що призводило до відсутності нормальних сімейних стосунків, проте такий стан речей є тимчасовим та не є підставою для розірвання шлюбу, який триває вже 17 років. Вона приймала активну участь у відновленні гармонійного розвитку сімейних відносин, створювала всі необхідні умови для спільного проживання та нормального розвитку дітей та має намір і в подальшому створювати всі умови для гармонійного проживання в їх родині. Між ними не втрачено остаточно почуття кохання та поваги один до одного, відповідач та їх спільні діти є сенсом її життя. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Суд, врахувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16.02.2007, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.02.2024 (а.с.9). За час спільного проживання, як подружжя, у сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . На даний час між [PERSON] та [PERSON] шлюбні відносини припинені, з листопада 2023 року у них окремий побут та бюджет. Твердження відповідачки та її представника про необхідність надання сторонам строку на примирення суд оцінює критично, що обґрунтовується наступним. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, відповідно надання сторонам строку на примирення є правом, а не обов`язком суду. Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 30.05.2019 (справа № 442/6319/16-ц, провадження № 61-30728св18). Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.05.2019 по справі №442/6319/16-ц. Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю, оскільки протягом строку з дня відкриття провадження по справі по день судового засідання на протязі двох місяців відповідачкою не вживались заходи щодо примирення між подружжям, клопотання про надання строку на примирення є необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що поняття «моральні засади суспільства» діючим законодавством не визначено, а тому при вирішення питання чи не буде надання часу на примирення суперечити моральним засадам суспільства суд застосовує положенняст.24 Сімейного кодексу України, яке закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування жінки та чоловіка до шлюбу. Отже, при категоричній незгоді позивача на примирення, суд вважає що надання такого строку на примирення буде суперечити ст.24 СК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що сторони припинили ведення спільного господарства, не відновлюють сімейних відносин та не мають спільної згоди на примирення, втратили почуття любові та поваги один до одного, сім`я існує формально. Заперечення відповідачки за своєю суттю зводяться до бажання визначити місце проживання дітей разом з нею, що не віднесено до предмету розгляду даної справи. За таких обставин суд приходить до переконання, що зберегти сім`ю неможливо, тому позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, ст.ст. 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved