Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

I. Стислий виклад позовної заяви 22 березня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Білопільської міської\~ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3.79 га, розташована на території Білопільської міської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії РЗ №735402 від 13 березня 2003 року. Вказує, що у зв`язку з складними життєвими обставинами, скрутним фінансовим становищем та поганим станом здоров`я, пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим державний нотаріус Білопільської державної нотаріальної контори відмовив їй у оформленні спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. ІІ. Процесуальні дії в справі Ухвалою від 22 березня 2024 року відкрито провадження в справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 11 квітня 2024 року. У п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву (а. с. 21). ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 35). Представник відповідача Білопільської міської ради Сумського району Сумської області в підготовче засідання не з`явився. Міський голова надіслав клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують (а. с. 34). За змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В абзаці 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз`яснено, що в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абзацу 6 пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстави для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову відсутні, суд вважає можливим прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою у підготовче засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини Суд установив, що [INFO] в с. Воронівка Білопільського району Сумської області помер батько позивача [PERSON] (а. с. 4,7-8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,79 га, розташована на території Білопільської міської ради Сумської області, право власності на яку посвідчене державним актом серії РЗ №735402 (а. с. 5). За інформацією виконавчого комітету Білопільської міської ради, [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю співмешканкою [PERSON] . Заповіт від імені померлого виконкомом Воронівської сільської ради не посвідчувався (а. с. 6). Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру 76349446 від 26 березня 2024 року та 76374433 від 27 березня 2024 року, спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заведена, зареєстровані заповіти відсутні (а. с. 25-33). Відповідно до письмових роз`яснень державного нотаріуса Білопільської державної нотаріальної контори Ковальової Л.Б. від 29 листопада 2023 року, позивачу відмовлено в оформленні спадщини після смерті батька [PERSON] у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини (а. с. 12). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після батька, [PERSON] , який помер [INFO] , однак не може реалізувати своє право на спадщину у зв`язку з пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають цивільно-правові відносини, що виникають із спадкування, щодо порядку відкриття спадщини, прийняття спадщини та продовження строків для прийняття спадщини, які регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 26 вересня 2012 року №6-85цс12, від 04 листопада 2015 року №6-1486цс15. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви VІ. Висновки суду За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, визначеного статтею 1270 ЦК України, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що спадкодавець на випадок своєї смерті не залишив заповіту. Інші спадкоємці, у тому числі й ті, які мають право на обов`язкову частку у спадщині за законом та в установленому порядку прийняли спадщину чи мають намір її прийняти відсутні. А отже, позивач як спадкоємець першої черги, має право на спадщину після смерті батька. Крім того, станом на час розгляду даної справи, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Тобто, наданням позивачу додаткового строку для прийняття спадщини права та свободи інших осіб не будуть порушені. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов до висновку що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог. На підставі викладеного

Outcome: approved