Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

В травні 2023 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області звернулася позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, а саме малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2015 року по 17 жовтня 2022 року. Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, а потім і розірвання шлюбу. Як зазначає позивач, вона з донькою проживають окремо від батька дитини, матір`ю створені всі належні умови для проживання дитини з нею, за місцем проживання характеризується позитивно, мати займається вихованням та утриманням доньки. Дійти добровільної згоди щодо визначення місця проживання дитини позивачка та відповідач не можуть, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 10 травня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду. 07.08.2024 електронною поштою адвокат Каразейська Євгенія Дмитрівна, що діє в інтересах [PERSON] направила електронною поштою на адресу суду відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просила у задоволенні цивільного позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, мотивуючи тим, що сторони зареєстрували шлюб в 2015 році у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського МРУЮ у Київській області, а надалі вони переїхали проживати до Федеративної Республіки Німеччина. [INFO] в м. Зальцкоттен ФРН народилася [PERSON], яка є громадянкою Федеративної Республіки Німеччина. 11 червня 2021 [PERSON] в м. Падерборн надав нотаріальну згоду на поїздку доньки з матір`ю [PERSON] в період з 12.06.2021 - 25.07.2021 до України, тобто останні мали з`явитись в ФРН 25.07.2021 року. Наразі [PERSON] не повернула доньку в Німеччину до визначеного дня згоди на поїздку і утримує доньку в Україні до даного часу, незаконно і тривалий час утримує дитину в іншій країні, самочинно без згоди батька змінила місце проживання дитини, порушивши [PERSON] і дитині право на спілкування. Таким чином, хоча переміщення дитини з Німеччини в Україну в червні 2021 року можна назвати законним, але подальше утримування дитини в Україні (утримування дитини від повернення в країну постійного проживання) протягом тривалого і на даний час невизначеного часу стало неправомірним і незаконним (у сенсі Конвенції 1980 року). Також, адвокат зазначила, що наразі на розгляді Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконним утримання дитини в Україні та повернення дитини до постійного місця проживання, країни походження в Федеративну Республіку Німеччина. Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року продовжено підготовче провадження строком на 30 днів. Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради. Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року з Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області витребувувалися докази, а саме: докази направлення заяви [PERSON] щодо набуття дитини - [PERSON] , 2016 р.н. громадянства України та в якому статусі перебуває зазначена заява. Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового засідання. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Дьячук Н.В. підтримала вимоги позовної заяви про визначення місця проживання доньки [PERSON] , 2016 р. народження разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Адвокат Каразейська Є.Д., що представляє інтереси відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти вимог позову,оскільки існує позов про повернення дитини в країну, в якій вона народилася, тобто у ФРН, тому вважає, що доцільно було б відмовити в задоволенні позову або зупинити провадження у справі до вирішення питання про повернення дитини в Німеччину. Представник третьої особи Папко О.В. в судовому засіданні вимоги позову підтримала, надала суду висновок, згідно якого вважають за доцільне визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки зазначене буде відповідати інтересам самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За приписом статті 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2015 року по 17 жовтня 2022 року, що підтверджено копією заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2022 року (а.с.9). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого РАЦС м. Зальцкоттен ФРН, [INFO] народилася [PERSON] , місце народження м. Зальцкоттен Федеративної Республіки Німеччина, та її батьками є: мати [PERSON] , батько [PERSON] (а.с.10-11). Як встановлено в судовому засіданні, що сторони після одруження в Україні переїхали на проживання до Німеччини, де в них народилася донька [PERSON] , 2016 року народження. Проживали на орендованій квартирі в м. Патеборн Німеччина. Згодом стосунки між сторонами погіршилися, і між ними було прийняте спільне рішення про окреме проживання. Тому, 11.06.2021 року [PERSON] надав нотаріальну згоду на поїздку доньки [PERSON] з матір`ю [PERSON] до України. Згідно з рішенням ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області від 01.11.2023, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Зальцкоттен, Німеччина, набула громадянства України за народженням відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» (а.с.109). Згідно копії Договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2010 [PERSON] придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с.15-16). Довідка КП Фастівської міської ради «Житлово-експлуатаційної контори» №07-6031 від 12.01.2023 видана [PERSON] , [INFO] в тому, що вона дійсно проживає в [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] (а.с.12). З характеристики учениці 1-Б класу ФНВК «ЗОШ І-ІІІ ст. №7» - ЦВПВ «Гарт» м. Фастова від 27.12.2022, [PERSON] вбачається, що дитина навчається в даному закладі з 01 вересня 2022 року. За час навчання показала достатній рівень знань. До навчання ставиться сумлінно, всебічно розвинена. Читає текст складами, без помилок. Обчислювальні навички сформовано. [PERSON] має багато друзів у класі. Дівчинка подільчива, ввічлива, працелюбна, сумлінна. Дитина має високу самооцінку, має особливі здібності до музики. Правил шкільного розпорядку та норм поведінки дотримується. Мама, [PERSON] , приймає активну участь у навчально-виховному процесі доньки (а.с.14). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Зазначених висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14.12.2016 у справі № 6-2445цс16 та від 12.07.2017 у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до психологічної характеристики учениці 2-Б класу Фастівського ліцею №7 [PERSON], встановлено, що поведінка дитини адекватна ситуації, контакт з дорослим встановлює легко, невимушено. Дитина після розлучення батьків з червня 2021 року проживає разом з мамою. Мама добре піклується про дитину, водить і забирає її зі школи, займається всебічним її розвитком. Батько не цікавиться життям доньки, не приймає участі у вихованні дитини, тому [PERSON] дуже прив`язана та прихильна до мами. Розумовий розвиток дівчинки згідно віку, логічність міркувань сформована. Дитина легко зосереджується на завданні, увага стійка, зосереджена. Дівчинка дружелюбна, доброзичлива, вміє спілкуватися з однолітками, вести та підтримувати бесіду (а.с.66). Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Відповідно до Акту обстеження умов проживання [PERSON] , [INFO] , яка навчається в 1 класі ФНВК «ЗОШ І-ІІІ ст. №7 ЦВПВ «Гарт», проведено обстеження умов проживання: [ADDRESS] , де зазначено, що дитина має окреме ліжко з чистою постіллю, робоче місце для дозвілля та виконання домашніх завдань, ноутбук та мобільний телефон. Забезпечена всім необхідним шкільним приладдям, одягнена відповідно до сезону та уподобань. Стосунки дитини та матері, яка виховує її сама, дуже добрі (а.с.13). Враховуючи викладене, а також те, що позивач здійснює догляд за дитиною, створила для неї належні побутові умови для проживання, займається її вихованням, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, беручи до уваги її малолітній вік, а також те, що дитина проживає з матір`ю у звичних для неї умовах, прихильність доньки до матері, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, проживання батька окремо від дитини в іншій країні, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з позивачем. Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009). Виконавчий комітет Фастівської міської ради Київської області як Орган опіки та піклування власним Висновком № 06-23/1386 від 14.03.2024 року щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини, підтвердив доцільність проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.206-208). Зі змісту Висновку Органу опіки та піклування вбачається, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін було враховано умови проживання дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З матеріалів справи убачається про існування між колишнім подружжям стійкого особистого конфлікту, проте не вбачається конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків обох батьків по відношенню до дитини та їх реалізації. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи думку учасників справи, з метою забезпечення найкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки таке рішення не суперечитиме найвищим інтересам дитини. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved