Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 1993 року вона разом з колишнім чоловіком [PERSON] , їх спільною донькою [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Після припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем склалися неприязні відносини. В квартирі також зареєстрований син відповідача від іншої жінки [PERSON] , [INFO] . З 28 серпня 2008 року шлюб з [PERSON] розірвано, відповідач не є членом її сім`ї та з 2009 року її чоловік за місцем реєстрації не з`являється, за вказаною адресою не мешкає, особистих речей, що належать відповідачу в квартирі не має, житлом відповідач за призначенням не користується, комунальні послуги за квартиру не сплачує. [PERSON] надала заяву про розгляд справи без участі позивача, позов підтримала та просила задовольнити. Представник [PERSON] адвокат Лозовий І.О. позов не визнав та заперечував щодо його задоволення. Зазначав, що [PERSON] не може бути належним позивачем, оскільки вона не є відповідальним наймачем кв. [ADDRESS] . Відповідальним наймачем цієї квартири є померла мати відповідача - [PERSON] . Також звертав увагу суду, що обставини які викладені в позові не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] , має пільги на оплату 50 % комунальних послуг, які зараховуються на оплату цих послуг. Крім того, в матеріалах справи є докази того, що відповідач звертався до відділу приватизації майна з заявою приватизувати зазначену квартиру на всіх зареєстрованих осіб в цій квартирі, однак позивач по справі не погодилась з цим і не з`явилася до відділу приватизації для оформлення документів. Позовні вимоги порушують також права неповнолітнього [PERSON] , який зареєстрований разом зі своїм батьком і відповідачем у справі [PERSON] в одній квартирі. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Окрім позивача та відповідача в квартирі зареєстрований син відповідача [PERSON] та донька позивача та відповідача [PERSON] . Позивачем надано акт від 04.11.2019, який складено [PERSON] , [PERSON] , посвідчено головою комітету мікрорайону № 4 [PERSON] та секретарем комітету мікрорайону № 4 Богдановою Н.М., про те, що громадян [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2009 року не проживають. Актуальних відомостей щодо проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] матеріали справи не містять. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Статтею 71 ЖК України\~визначено умови, відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Аналіз\~статті 71 ЖК України\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутністю поважних причин для такого не проживання. Відтак, на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК України\~строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Подібні висновки висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі №333/6160/17 (провадження №61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), від 12 травня 2021 року у справі № 301/288/20 (провадження № 61-2566св21). Встановлено, що [PERSON] не є наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Як на підставу свого позову [PERSON] посилалася на те, що з відповідачем у них неприязнені відносини, відповідач не проживає у спірній квартирі понад 6 місяців без поважних причин. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що інтересу до квартири відповідач не втратив, однак позивач чинить йому перешкоди в приватизації квартири, головним наймачем якої є його померла мати. Згідно матеріалів справи та\~\~наданих письмових пояснень,\~\~суд встановив,\~\~що між сторонами існують неприязні стосунки. [PERSON] набув право користування жилим приміщенням в установленому порядку та відповідно до\~ст. 47 Конституції України\~та с.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод має обґрунтовану презумпцію своїх прав. Позовні вимоги, направлені на позбавлення прав відповідача на користування житлом, могли бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі. Спірна квартира є єдиним зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] . Доказів набуття [PERSON] права користування або права власності іншим житлом матеріали справи не містять. Неприязні стосунки між сторонами є поважною причиною не проживання [PERSON] в спірній квартирі понад шість місяців. Самостійне утримання позивачем спірної квартири не є достатньою підставою для позбавлення [PERSON] права користування житлом. Позивач не позбавлений можливості компенсувати свої витрати у передбаченому законом порядку. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: dismissed