Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

09\~жовтня 2023\~року [PERSON] \~звернувся до\~Центрально-Міського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~з позовом\~до [PERSON] \~про зменшення\~розміру аліментів. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2005 по вересень 2022 року, в період якого у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З початку\~повномасштабного вторгнення\~російської федерацію\~на територію\~України в\~2022\~році,\~відповідачка разом\~з дітьми\~виїхала до\~Польщі,\~та з\~того часу\~він жодного\~разу не\~бачив дітей.\~У 2022\~році було\~розірвано шлюб\~між сторонами,\~та судовим\~наказом Центрально-Міського\~районного суду\~м.\~Кривого Рогу\~Дніпропетровської області\~від 30.05.2023,\~стягнено з\~позивача на\~користь відповідачки\~аліменти на\~утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. В даний час у позивача змінився сімейний стан, [INFO] він вдруге одружився, та [INFO] у нього народився син [PERSON] . Дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та знаходиться на його повному утриманню. Позивач не працює, проходить службу в ЗСУ, а тому просив суд задовольнити позов. 21 листопада 2023 року представник відповідачки [PERSON] звернулася до суду з відзивом на позов. Як на підставу заперечень посилалася на те, що відповідачка разом з дітьми проживає в Польщі, а тому не може брати участь у судовому засіданні. Позивач на підтвердження своїх вимог не надав суду доказів зміни його матеріального становища, відсутні докази його доходів, спільного проживання з дружиною та дитиною, а тому неможливо встановити чи змінювалось його матеріальне становище. Просила суд відмовити в позові. У відповіді на відзив від 07 березня 2024 року представник позивача [PERSON] посилається на те, що позивач проживає зі своєю дружиною однією сім`єю, довідки про їх витрати не складають, та не ведуть звіт, а його вимоги про зменшення розміру аліментів з 1/3 частини на 1/4 частини є розумним, не суперечить нормам матеріального права, та буде справедливим балансом щодо захисту прав малолітніх дітей. Позивач, представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали в повному обсязі. Відповідачка, представник відповідачки [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що судовим наказом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.05.2023, стягнено з [PERSON] на\~користь [PERSON] аліменти на\~утримання неповнолітніх\~дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття (а.с.7). Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2022, що встановлено рішенням цього ж суду від 13.09.2023, про поділ майна подружжя (а.с.10-12). Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 150, з 25.02.2023 [PERSON] перебуває у зареєстрованому\~шлюбі з\~ [PERSON] , та мають спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження виданого Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 452 (а.с.8, 9). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~статтею 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей\~150,\~180 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями\~статті 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя\~статті 181 СК України\~визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі N 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що окрім двох дітей від першого шлюбу, на утримання яких він сплачує аліменти, в нього на утриманні також перебуває інша малолітня дитина від другого шлюбу, а також дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, до досягнення трирічного віку. Статтею 192 СК України\~передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні докази на підтвердження зміни його сімейного стану та матеріального становища, в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення судового наказу про стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що відповідно до положень\~статті 192 СК України\~є підставою для зменшення розміру аліментів. Заперечення відповідачки не знайшли підтвердження належними та допустимими доказами, не відповідають матеріалам справи, та дійсним обставинам справи, й відповідно оцінюються в сукупності з усіма доказами. Зменшення розміру аліментів до 1/4 частини усіх видів доходів позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, на думку суду є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дитини, що відповідає позиції висвітленій у рішенні Європейського суду з прав людини «Хант проти України», де суд зазначив про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Однак при цьому особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати інтереси батьків.

Outcome: approved