Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

у грудні 2023 року позивач звернувся до суду з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 вересня 2023 року до нього звернувся [PERSON] з проханням надати йому грошову позику у розмірі 150\~000,00 грн. Враховуючи, що він тривалий час знає відповідача та на той час у нього була необхідна сума грошей, позивач погодився надати в борг необхідну суму, за умови повернення грошових коштів не пізніше ніж 06 жовтня 2023 року. На підтвердження фактичної передачі грошей та їх суми відповідачем, після отримання коштів власноруч написано розписку від 01 вересня 2023 року. Відповідно до попередньо погодженого сторонами строку повернення грошових коштів, строк надання позики відповідачеві сплив 06 жовтня 2023 року. Однак, відповідач свої зобов`язання, згідно з домовленістю та умовами розписки у визначений строк не виконав. Позивач неодноразово звертався до відповідача, як усно, так і шляхом написання письмових вимог про повернення боргу згідно з борговою розпискою, надісланих рекомендованими листами зі зворотнім повідомленням та описом вкладення, як за місцем фактичного, так і за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Однак, станом на 11 грудня 2023 року відповідач грошові кошти не повернув, що стало підставою звернення до суду. Постановленою судом ухвалою від 12 грудня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову позивачеві відмовлено. Постановленою ухвалою від 20 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрите провадження у справі, призначене судове засідання. Постановленою судом ухвалою від 27 грудня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову позивачеві відмовлено. Постановленою судом ухвалою від 15 січня 2024 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову, заборонено відчуження рухомого майна - транспортного засобу марки «RENAULT KANGOO», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1461 см. куб., VIN-код [NUMBER] , дата реєстрації - 16 лютого 2022 року, який зареєстрований на ім`я [PERSON] . Повідомлення про виконання ухвали надійшло 02 лютого 2024 року. Постановленою судом ухвалою від 30 січня 2024 року у задоволенні заяви про забезпечення позову позивачеві відмовлено. Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги позову, вказав про обізнаність відповідача щодо судового розгляду справи, надав на огляд суду оригінал розписки відповідача від 01 вересня 2023 року. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином. Відзиву на позов, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, оригінал розписки відповідача від 01 вересня 2023 року, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом досліджено докази укладення договору позики між сторонами, а саме розписку від 01 вересня 2023 року, копія якої долучена до матеріалів справи /а.с.12/ та відповідає дослідженому судом оригіналу, відповідно до якої у місті Новомосковськ [PERSON] , [INFO] , що мешкає у [ADDRESS] отримав у [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн 00 коп. Зобов`язується повернути борг до 06 жовтня 2023 року. Розписка містить дату укладання, підпис, прізвище та ініціали: « [PERSON] ». Надана суду розписка не містить положень про узгодження між сторонами розміру відсотків, указує на отримання грошових коштів відповідачем у позику (у борг), розмір (150000,00 грн), зобов`язання повернення грошових коштів та дату повернення. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивачем виконано договір позики та надано відповідачеві грошові кошти. Відповідач у строк, встановлений договором позики та розпискою позивачеві грошові кошти не повернув, чим не виконав взяте на себе зобов`язання. На підтвердження цих фактів указує оригінал розписки відповідача, наданий позивачем на огляд суду, вимоги про повернення боргу, складені та направлені позивачем на адреси реєстрації та вказаній в розписці відповідача 30 листопада 2023 року /а.с.13, 14, 15, 16/. Таким чином, суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 150 000,00 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідача на його користь збитки від інфляції та 3% річних, розрахунок яких наведено позивачем у окремому процесуальному документі /а.с.20-21/, а саме: 1 956,00 грн та 813,70 грн. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, суд, перевіряючи наданий розрахунок у частині інфляційних втрат, вважає, що позивачем вірно застосовано складові та формулу обрахунку, індекси інфляції за цей період. Відтак, наведений позивачем розрахунок та сума інфляційних визначено вірно та проведено за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,80 : 100) x (100,50 : 100) = 1.01304000. Відтак інфляційне збільшення становить 150 000,00 x 1.01304000 - 150 000,00 = 1 956,00 грн. Водночас,\~перевіряючи розрахунок\~3\~%\~річних суд\~виходить з\~того,\~що позивачем\~вірно застосовано\~формулу обрахунку\~та складові:Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Також вірно застосовано складову суму боргу, кількість днів у році та 3%, період прострочення. З огляду на особливість написання розписки щодо кінцевої дати повернення суд виходить з того, що прийменники «до» і «по» у українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності або виконання чого-небудь. Відтак, станом на 11 грудня 2023 року 3% річних, нарахованих на суму заборгованості становить 813,70 грн (150 000,00 x 3 % x 66 : 365 : 100). Таким чином, оскільки на час розгляду справи судом сторонами не надано доказів, що свідчать про погашення заборгованості повністю чи частково відповідачем за договором позики у встановлений строк та про причини несвоєчасного погашення заборгованості у добровільному порядку, суд приходить висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором у розмірі 150 000,00 грн, 3 % річних від цієї суми 813,70 грн та сума інфляційного збільшення у розмірі 1\~956,00 грн. Отже, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~133,30 грн, які складаються з: витрат по сплаті судового збору в сумі 1 527,70 грн; витрат, пов`язаних з поданням заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved