Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітнього [PERSON] , звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення порядку володіння та користування спадковим майном. Свої вимоги мотивує тим, що вона з вересня 2004 року перебувала у шлюбі зі [PERSON] , від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб зі [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17 грудня 2008 року. У зв`язку з цим, вона змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 жовтня 2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на: - автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18 червня 2009 року; - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований 05 грудня 2009 року на ім`я [PERSON] на підставі облікової картки приватного АМТ, виданої Управлінням УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 19 червня 2015 року. 23 січня 2015 року вона як законний представник свого сина [PERSON] , який є спадкоємцем І черги за законом, прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Крім неї спадщину прийняли спадкоємці І черги за законом: мати померлого - [PERSON] , сини померлого - [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині кожний. 09 лютого 2016 року в П`ятій Київській державній нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] на ім`я свого сина [PERSON] . У свідоцтві зазначена вартість цього автомобіля - 197000 гривень. Таким чином, вартість 1/4 частини автомобіля складає 49250 гривень. 03 березня 2016 року в П`ятій Київській державній нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] на ім`я свого сина [PERSON] . У свідоцтві зазначена вартість цього автомобіля - 447315 гривень. Таким чином, вартість 1/4 частини автомобіля складає 111828 гривень 74 копійок. З огляду на наведене, вартість 1/4 частки в спадковому майні [PERSON] становить 161078 гривень 75 копійок. Відповідачі після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на вказані автомобілі забрали їх собі та лишили її неповнолітнього сина права володіння та користування спадковим майном. Просить суд ухвалити рішення, яким визначити порядок користування спадковим майном - автомобілями марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та виділити у володіння та користування: - [PERSON] - автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08 квітня 2016 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року відмовлено у прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] в частині визнання об`єктом спільної сумісної власності майна - житлового будинку та земельної ділянки. Прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання об`єктом спільної сумісної власності транспортних засобів, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом. З зустрічного позову вбачається, що починаючи з 18 грудня 2008 року по жовтень 2014 року (до дня смерті) [PERSON] проживала однією сім`єю зі [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народився син [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] та всі витрати, пов`язані з його похованням, понесла [PERSON] . За час спільного проживання за спільні кошти вона зі [PERSON] разом придбали: у червні 2009 року - автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , у грудні 2009 року - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Вважає, що 19 лютого 2016 року та 03 березня 2016 року державним нотаріусом було протиправно видано [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину зазначених автомобілів. Просить суд ухвалити рішення, яким: - встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 18 грудня 2008 року по жовтень 2014 року; - визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобілі марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] (т. 1, а.с. 76-83). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2016 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 грудня 2018 року заяву [PERSON] про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 лютого 2019 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2019 року зупинено провадження у справі до визначення правонаступника [PERSON] , що вибула із процесу у зв`язку зі смертю. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року зупинено провадження у справі до визначення правонаступника [PERSON] , що вибула із процесу у зв`язку зі смертю. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 серпня 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 листопада 2023 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Представник [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову та підтримав викладене у зустрічній позовній заяві у новій редакції (т. 4, а.с. 3-10). Зазначив, що заочним рішенням місцевого суду Жовтневого району м. Харкова від 01 жовтня 2008 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . З тексту зазначеного рішення вбачається, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з січня 2007 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. На теперішній час сторони фактично мають інші сім`ї. У результаті спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Крім того, підтвердженням їх спільного проживання за адресою: [ADDRESS] є довідка КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Центру обслуговування споживачів № 2 від 26 листопада 2014 року, з якої вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав за цією адресою з 12 травня 2009 року до дня смерті, а також витяг з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні від 21 жовтня 2020 року, де вказано, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05 серпня 1997 року та була знята з реєстрації 06 грудня 2019 року. Саме у період їх спільного проживання були придбані спірні автомобілі. Просить суд ухвалити рішення, яким: - встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 18 грудня 2008 року по 02 жовтня 2014 року; - визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобілі марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року № 8-76 на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року № 8-78 на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 березня 2016 року № 8-160 на 1/4 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] . Позивач за первісним позовом [PERSON] (26 червня 2023 року став повнолітнім) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т. 4, а.с. 39). Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Треті особи Управління служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, державний нотаріус П`ятої Київської державної нотаріальної контори Гриценко О.В. у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. З заяви представника П`ятої Київської державної нотаріальної контори вбачається, що вона просить розглядати справу у її відсутність. У матеріалах справи міститься відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] (т. 2, а.с. 111-114), з якого вбачається, що [PERSON] був зареєстрований з 06 вересня 2005 року по 29 квітня 2009 року за адресою: [ADDRESS] разом з [PERSON] та їх сином [PERSON] . Після розірвання шлюбу 17 грудня 2008 року через деякий час вона та [PERSON] відновили стосунки та продовжували перебувати у фактичних шлюбних відносинах до закінчення ним навчання в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, тобто до початку 2010 року. [PERSON] систематично приїжджав до неї та сина в м. Харків, приїжджаючи на сесії, та залишався проживати з ними. Останній піклувався про неї та сина, купував продукти харчування, подарунки. Зі слів [PERSON] їй стало відомо, що він у червні 2009 року та у грудні 2009 року за свої особисті кошти придбав спірні автомобілі. Про [PERSON] він ніколи не згадував. [PERSON] ніколи не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та як стало відомо зазначена квартира на праві власності належала матері [PERSON] . Їй не відомо, де був зареєстрований [PERSON] з травня 2009 року по 02 жовтня 2014 року. Твердження щодо понесення [PERSON] всіх витрат на поховання [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки з відповіді КП «Київський крематорій» від 31 серпня 2016 року вбачається, що оплату ритуальних послуг здійснив [PERSON] , який є чоловіком рідної сестри [PERSON] . З відзиву на первісний позов та на зустрічний позов [PERSON] (т. 2, а.с. 156-158) вбачається, що з 2007 року її син [PERSON] вже не проживав разом з [PERSON] . [PERSON] їй говорив, що у 2007 році у [PERSON] з`явився інший чоловік та у 2008 році остання звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з її сином. Станом на 2008 рік [PERSON] мешкав у м. Києві зі своєю фактичною дружиною [PERSON] та у них у березні 2009 року народився син [PERSON] . Через довірливі стосунки із сином вона точно знала, він не відновлював шлюбні стосунки з [PERSON] . Крім того, [PERSON] після розірвання шлюбу мешкала у Криму з іншим чоловіком та у 2010 році у неї народився син [PERSON] від іншого чоловіка. Все майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , було оформлене на останнього виключно після його розлучення з [PERSON] та у період коли він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Зокрема, за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] (у червні 2009 року та у грудні 2009 року) вони придбали спірні автомобілі. Просила відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити у повному обсязі зустрічний позов. З відзиву на первісний позов та на зустрічний позов [PERSON] (т. 2, а.с. 167) вбачається, що він просить відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити у повному обсязі зустрічний позов. У матеріалах справи містяться відповіді на відзиви [PERSON] , з яких вбачається, що остання підтримує вкладене у своєї відзиві на зустрічну позовну заяву, а вказані відзиви не містять доказів на обґрунтування викладених у них доводів. Заслухавши пояснення представника відповідачів за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з вересня 2004 року [PERSON] перебувала у шлюбі зі [PERSON] , від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с. 7). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17 грудня 2008 року (т. 1, а.с. 9). [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені (т. 1, а.с. 10). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 03 жовтня 2014 року (т. 1, а.с. 11). 23 січня 2015 року П`ятою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 56/2015 до майна померлого [PERSON] (т. 2, а.с. 2-85). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на: - автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 18 червня 2009 року; - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований 05 грудня 2009 року на ім`я [PERSON] на підставі облікової картки приватного АМТ, виданої Управлінням УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 19 червня 2015 року. 27 лютого 2015 року [PERSON] як законний представник свого сина [PERSON] , який є спадкоємцем І черги за законом, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (т. 2, а.с. 30). Крім того, спадщину прийняли спадкоємці І черги за законом: мати померлого - [PERSON] , сини померлого - [PERSON] та [PERSON] (т. 2, а.с. 3, 11, 27). 09 лютого 2016 року в П`ятій Київській державній нотаріальній конторі [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] на ім`я свого сина [PERSON] (т. 2, а.с. 67). 03 березня 2016 року в П`ятій Київській державній нотаріальній конторі [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] на ім`я свого сина [PERSON] (т. 2, а.с. 74). З первісного позову вбачається, що відповідачі після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на вказані автомобілі забрали їх собі та лишили її неповнолітнього сина права володіння та користування спадковим майном. Позивач за первісним позовом просить суд ухвалити рішення, яким визначити порядок користування спадковим майном - автомобілями марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та виділити у володіння та користування: - [PERSON] - автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . [PERSON] , заперечуючи проти вимог первісного позову, звернулась до суду із зустрічним позовом, з якого вбачається, що починаючи з 18 грудня 2008 року по жовтень 2014 року (до дня смерті) [PERSON] проживала однією сім`єю зі [PERSON] без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (т. 1, а.с. 89). [PERSON] помер [INFO] та всі витрати, пов`язані з його похованням, понесла [PERSON] . Із зустрічного позову встановлено, що за час спільного проживання за спільні кошти [PERSON] зі [PERSON] разом придбали: у червні 2009 року - автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , у грудні 2009 року - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . З урахуванням уточненої зустрічної позовної заяви просить суд ухвалити рішення, яким: - встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 18 грудня 2008 року по 02 жовтня 2014 року; - визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобілі марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року № 8-76 на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року № 8-78 на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 березня 2016 року № 8-160 на 1/4 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] . Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Сторона позивача за зустрічним позовом в якості підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 18 грудня 2008 року по 02 жовтня 2014 року посилається на письмові докази. Заочним рішенням місцевого суду Жовтневого району м. Харкова від 01 жовтня 2008 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т. 2, а.с. 116). З тексту зазначеного рішення вбачається, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини з січня 2007 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. На теперішній час сторони фактично мають інші сім`ї. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] посилається на те, що після розірвання шлюбу 17 грудня 2008 року через деякий час вона та [PERSON] відновили стосунки та продовжували перебувати у фактичних шлюбних відносинах до закінчення ним навчання в Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті, тобто до початку 2010 року. [PERSON] систематично приїжджав до неї та сина в м. Харків, приїжджаючи на сесії, та залишався проживати з ними. Останній піклувався про неї та сина, купував продукти харчування, подарунки. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження відновлення шлюбних стосунків з [PERSON] . [PERSON] суду не надано. Крім того, факт відвідування [PERSON] свого сина [PERSON] у м. Харкові та купівлі ним продуктів харчування та подарунків є свідченням піклування батька про свого сина, а не підтвердженням відновлення шлюбних стосунків із [PERSON] . У результаті спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (т. 1, а.с. 89). [PERSON] належала 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 січня 2000 року (т. 3, а.с. 96). З витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні від 21 жовтня 2020 року вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05 серпня 1997 року та була знята з реєстрації 06 грудня 2019 року (т. 3, а.с. 99). Відповідно до довідки КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Центру обслуговування споживачів № 2 від 26 листопада 2014 року № 3112 [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] з 12 травня 2009 року до дня смерті - [INFO] (т. 2, а.с. 9). Вбачається, що [PERSON] проживав у квартирі, частина якої належала [PERSON] . [PERSON] у відзиві посилається на те, що твердження щодо понесення [PERSON] всіх витрат на поховання [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки з відповіді КП «Київський крематорій» від 31 серпня 2016 року вбачається, що оплату ритуальних послуг здійснив [PERSON] , який є чоловіком рідної сестри [PERSON] . Разом з тим, з вказаної відповіді вбачається, що [PERSON] був замовником ритуальних послуг відповідно до договору-замовлення № 1.49072К на організацію та проведення поховання від 04 жовтня 2014 року (т. 2, а.с. 117). Крім того, факт замовлення послуг з поховання [PERSON] та їх оплати не підтверджує доводи [PERSON] щодо відновлення їх шлюбних стосунків після розірвання шлюбу. У матеріалах справи міститься відзив на первісний позов та на зустрічний позов [PERSON] (т. 2, а.с. 156-158), з якого вбачається, що з 2007 року її син [PERSON] вже не проживав разом з [PERSON] . [PERSON] їй говорив, що у 2007 році у [PERSON] з`явився інший чоловік та у 2008 році остання звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з її сином. Станом на 2008 рік [PERSON] мешкав у м. Києві зі своєю фактичною дружиною [PERSON] та у них у березні 2009 року народився син [PERSON] . Через довірливі стосунки із сином вона точно знала, він не відновлював шлюбні стосунки з [PERSON] . Крім того, [PERSON] після розірвання шлюбу мешкала у Криму з іншим чоловіком та у 2010 році у неї народився син [PERSON] від іншого чоловіка. Все майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , було оформлене на останнього виключно після його розлучення з [PERSON] та у період коли він перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . Зокрема, за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] (у червні 2009 року та у грудні 2009 року) вони придбали спірні автомобілі. Також, факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю визнає син померлого від першого шлюбу - [PERSON] (т. 2, а.с. 167). Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу доведений належними та допустимими доказами. Разом з тим, стороною позивача за зустрічним позовом не доведено, що [PERSON] та [PERSON] почали спільно проживати однією сім`єю саме з моменту розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (18 грудня 2008 року). За таких обставин, суд вважає за можливе встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з дня народження їх спільного сина [PERSON] - 14 березня 2009 року та до дня смерті [PERSON] - [INFO] . Із зустрічного позову вбачається, що позивач просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати об`єктами спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобілі марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року № 8-76 на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року № 8-78 на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] ; - визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 березня 2016 року № 8-160 на 1/4 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , видане [PERSON] . Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що для визнання майна спільною власністю на підставі ст. 74 СК України, потрібно підтвердити факт проживання осіб однією сім`єю без шлюбу - у той період, коли було придбане спірне майно. Для цього важливе підтвердження фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, а також придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВСУ від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року № 738/1452/17. Автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 18 червня 2009 року (т. 2, а.с. 54-55). Автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] був зареєстрований 05 грудня 2009 року на ім`я [PERSON] на підставі облікової картки приватного АМТ, виданої Управлінням УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 19 червня 2015 року (т. 2, а.с. 50). Вбачається, що зазначені автомобілі набуті під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю. 09 лютого 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 8-76 на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який є сином померлого [PERSON] (т. 2, а.с. 67). 09 лютого 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 8-78 на 1/4 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] на ім`я [PERSON] , який є сином померлого [PERSON] (т. 2, а.с. 70). 03 березня 2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом № 8-160 на 1/4 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] на ім`я свого сина [PERSON] (т. 2, а.с. 74). Враховуючи визнання спірних автомобілів спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , після смерті останнього відкрилась спадщина на 1/2 частину автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та на 1/2 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . За таких обставин, видача спірних свідоцтв про право на спадщину за законом не відповідає вимогам спадкового законодавства України, а тому вимоги про визнання вказаних свідоцтв недійсними підлягають задоволенню. Позивач за первісним позовом просить суд ухвалити рішення, яким визначити порядок користування спадковим майном - автомобілями марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та виділити у володіння та користування: - [PERSON] - автомобіль марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ; - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Позивач за первісним позовом просить визначити порядок користування автомобілями у спосіб, який суперечить вимогам закону. Суд має виділяти в користування сторонам спору частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не має змінювати розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушувати їх прав як власників. Разом з тим, з урахуванням задоволення вимоги зустрічного позову про визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними, суд вважає, що виділення у володіння та користування [PERSON] автомобіля марки «Nissan Qashqai», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , а відповідачам за первісним позовом - автомобіля марки «Mitsubishi Pajero Wagon», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , не буде відповідати їх часткам у праві спільної часткової власності. За таких обставин, вимоги первісного позову не підлягають задоволенню. З огляду на наведене, в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення зустрічного позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідачів за зустрічним позовом на користь [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 6890 гривень, по 2296 гривень 67 копійок з кожного.

Outcome: partial