Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

01.11.2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої процесуальними діями що обмежують права громадян до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа Києво-Святошинська окружна прокуратура Київської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 27.09.2019 року йому стало відомо про існування ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року, якою кримінальне провадження № 3201711020000005 від 28.02.2017 року відносно підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 366 КК України [PERSON] закрито, останню звільнено від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 45 КК України за дійовим каяттям. Як видно зі змісту зазначеної вище ухвали «…дії головного бухгалтера ТОВ «Івакан» [PERSON] сприяли здійсненню злочинного плану, службових осіб ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд», які полягали у замаху на заволодіння бюджетними коштами за допомогою підприємств ТОВ «Вімакс Трейд Груп», ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд», шляхом внесення до документів податкової звітності неправдивих відомостей щодо наслідків нібито проведених фінансово-господарських операцій з приводу придбання конопляної олії». [PERSON] є керівником ТОВ «СІБУД», а тому вважав, що зазначена ухвала стосується його прав та інтересів, у зв`язку з чим звернувся до Нововолинського апеляційного суду з апеляційною скаргою на зазначену вище ухвалу. За результатами розгляду апеляційної скарги, 25.03.2021 року Волинським апеляційним судом постановлено ухвалу, якою ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року скасовано та призначено новий розгляд клопотання про звільнення від кримінально відповідальності в суді першої інстанції. Судом апеляційної інстанції в ході розгляду апеляційної скарги встановлено, що «в клопотанні прокурора були встановлені фактичні обставини не лише про вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а також вказано про вчинення злочинів іншими особами в тому числі ТОВ «Сібуд», директором якого є [PERSON] . Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали в повному обсязі виклав фактичні обставини, які були зазначені прокурором, у його клопотанні, як достовірно встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 3201711020000005 від 28.02.2017 року за ч.1 ст. 366 КК України у відношенні [PERSON] . Разом з тим, головний бухгалтер ТОВ «Івакан» [PERSON] сприяла здійсненню злочинного плану, службових осіб ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд» які полягали у замаху на заволодіння бюджетними коштами за допомогою підприємств ТОВ «Вімакс Трейд Груп», ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд», шляхом внесення до документів податкової звітності неправдивих відомостей щодо наслідків нібито проведених фінансово-господарських операцій з приводу придбання конопляної олії. Проте, в матеріалах провадження за клопотанням прокурора, взагалі відсутні зазначені докази, які суд першої інстанції поклав в обґрунтування свого висновку щодо причетності як [PERSON] так і інших підприємств до замаху до заволодіння бюджетними коштами. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції фактично були встановлені обставини вчинення злочинів іншими особами, у відношенні яких здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, назви яких безпосередньо зазначені в ухвалі та зі змісту фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, цих осіб можливо ідентифікувати. При цьому, вказані особи не мають будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 3201711020000005 від 28.02.2017 року за ч.1 ст. 366 КК України у відношенні [PERSON] та питання щодо їх обвинувачення у вчиненні будь-яких злочинів чи звільнення від кримінальної відповідальності прокурором у клопотанні не ставилося та судом першої інстанції не розглядалося. Такий виклад фактичних обставин кримінального провадження у клопотанні прокурора суперечить вимогам ст.287 КПК України, оскільки цією нормою процесуального права не передбачено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, його правова кваліфікація та формулювання підозри у відношенні осіб, які не є підозрюваними або обвинуваченими у даному кримінальному провадженні. Більш того, таке клопотання прокурора суперечить положенням ст.62 Конституції України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Наведені порушення, відповідно до ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок та такими, які згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, ст.415 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. За таких обставин ухвала Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року щодо [PERSON] підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та неповнотою судового розгляду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції». Вважає, що зазначеними процесуальними діями прокурора було обмежено його права, як громадянина та, як наслідок, йому ж завдано моральної шкоди. Просив стягнути з Держави Україна (Державного бюджету України) шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь 1 880 000, 00 грн. моральної шкоди, завданої процесуальними діями, що обмежують права громадян та 20 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу; встановити спосіб виконання рішення шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у вигляді інвестиційних монет НБУ за їх номінальною вартістю, як законного засобу платежу на території України. 17.11.2022 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановив ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначеного підготовче засідання. 04.01.2023 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача Державної казначейської служби України, відповідно до змісту якого останні не визнали заявлені до них вимоги з огляду на їх безпідставність, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 13.01.2023 року до суду надійшли письмові пояснення від третьої особи Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області, відповідно до змісту яких, останні просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 07.08.2023 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду. Будучи присутнім у судовому засіданні [PERSON] підтримав заявлені ним вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити у повному обсязі, уточнив суду, що вина залученого ним відповідача за заявленими вимогами у завданні йому моральної шкоди становить близько 25 відсотків, решта це вина суду, яким було постановлено судове рішення, однак він не притягає суд до цивільно-правової відповідальності. Відповідач та третя особа, явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися, направили на адресу суду, відповідно, відзив на позов та письмові пояснення щодо позову. Врахувавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог, з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що 27.09.2019 року [PERSON] стало відомо про існування ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року, якою кримінальне провадження № 3201711020000005 від 28.02.2017 року відносно підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 366 КК України [PERSON] закрито, останню звільнено від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на підставі ст. 45 КК України за дійовим каяттям. Як видно зі змісту зазначеної вище ухвали «…дії головного бухгалтера ТОВ «Івакан» [PERSON] сприяли здійсненню злочинного плану, службових осіб ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд», які полягали у замаху на заволодіння бюджетними коштами за допомогою підприємств ТОВ «Вімакс Трейд Груп», ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд», шляхом внесення до документів податкової звітності неправдивих відомостей щодо наслідків нібито проведених фінансово-господарських операцій з приводу придбання конопляної олії». [PERSON] є керівником ТОВ «СІБУД», а тому вважав, що зазначена ухвала стосується його прав та інтересів, у зв`язку з чим звернувся до Нововолинського апеляційного суду з апеляційною скаргою на зазначену вище ухвалу. За результатами розгляду апеляційної скарги, 25.03.2021 року Волинським апеляційним судом постановлено ухвалу, якою ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року скасовано та призначено новий розгляд клопотання про звільнення від кримінально відповідальності в суді першої інстанції. Судом апеляційної інстанції в ході розгляду апеляційної скарги встановлено, що «в клопотанні прокурора були встановлені фактичні обставини не лише про вчинення [PERSON] злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, а також вказано про вчинення злочинів іншими особами в тому числі ТОВ «Сібуд», директором якого є [PERSON] . Так, суд першої інстанції в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали в повному обсязі виклав фактичні обставини, які були зазначені прокурором, у його клопотанні, як достовірно встановлені під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 3201711020000005 від 28.02.2017 року за ч.1 ст. 366 КК України у відношенні [PERSON] . Разом з тим, головний бухгалтер ТОВ «Івакан» [PERSON] сприяла здійсненню злочинного плану, службових осіб ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд» які полягали у замаху на заволодіння бюджетними коштами за допомогою підприємств ТОВ «Вімакс Трейд Груп», ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд», шляхом внесення до документів податкової звітності неправдивих відомостей щодо наслідків нібито проведених фінансово-господарських операцій з приводу придбання конопляної олії. Проте, в матеріалах провадження за клопотанням прокурора, взагалі відсутні зазначені докази, які суд першої інстанції поклав в обґрунтування свого висновку щодо причетності як [PERSON] так і інших підприємств до замаху до заволодіння бюджетними коштами. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції фактично були встановлені обставини вчинення злочинів іншими особами, у відношенні яких здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, назви яких безпосередньо зазначені в ухвалі та зі змісту фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, цих осіб можливо ідентифікувати. При цьому, вказані особи не мають будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 3201711020000005 від 28.02.2017 року за ч.1 ст. 366 КК України у відношенні [PERSON] та питання щодо їх обвинувачення у вчиненні будь-яких злочинів чи звільнення від кримінальної відповідальності прокурором у клопотанні не ставилося та судом першої інстанції не розглядалося. Такий виклад фактичних обставин кримінального провадження у клопотанні прокурора суперечить вимогам ст.287 КПК України, оскільки цією нормою процесуального права не передбачено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, його правова кваліфікація та формулювання підозри у відношенні осіб, які не є підозрюваними або обвинуваченими у даному кримінальному провадженні. Більш того, таке клопотання прокурора суперечить положенням ст.62 Конституції України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Наведені порушення, відповідно до ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок та такими, які згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, ст.415 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. За таких обставин ухвала Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року щодо [PERSON] підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та неповнотою судового розгляду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції». [PERSON] вважає, що зазначеними процесуальними діями прокурора було обмежено його права, як громадянина та, як наслідок, йому ж завдано моральної шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. ст. 1, 4, 13 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду; відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру; розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, у справі, що розглядається, суд приходить до висновку, що дії прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме - інші процесуальні дії, що обмежують права громадян є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки в ухвалі Волинського апеляційного суду від 25.03.2021 року, якою скасовано ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року, зазначено, що «головний бухгалтер ТОВ «Івакан» [PERSON] сприяла здійсненню злочинного плану, службових осіб ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд» які полягали у замаху на заволодіння бюджетними коштами за допомогою підприємств ТОВ «Вімакс Трейд Груп», ТОВ «Група компаній Смарт» та ТОВ «Сібуд», шляхом внесення до документів податкової звітності неправдивих відомостей щодо наслідків нібито проведених фінансово-господарських операцій з приводу придбання конопляної олії. Проте, в матеріалах провадження за клопотанням прокурора, взагалі відсутні зазначені докази, які суд першої інстанції поклав в обґрунтування свого висновку щодо причетності як [PERSON] так і інших підприємств до замаху до заволодіння бюджетними коштами. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції фактично були встановлені обставини вчинення злочинів іншими особами, у відношенні яких здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, назви яких безпосередньо зазначені в ухвалі та зі змісту фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, цих осіб можливо ідентифікувати. При цьому, вказані особи не мають будь-якого процесуального статусу у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 3201711020000005 від 28.02.2017 року за ч.1 ст. 366 КК України у відношенні [PERSON] та питання щодо їх обвинувачення у вчиненні будь-яких злочинів чи звільнення від кримінальної відповідальності прокурором у клопотанні не ставилося та судом першої інстанції не розглядалося. Такий виклад фактичних обставин кримінального провадження у клопотанні прокурора суперечить вимогам ст.287 КПК України, оскільки цією нормою процесуального права не передбачено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, його правова кваліфікація та формулювання підозри у відношенні осіб, які не є підозрюваними або обвинуваченими у даному кримінальному провадженні. Більш того, таке клопотання прокурора суперечить положенням ст.62 Конституції України, якою передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Наведені порушення, відповідно до ст. 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законний і обґрунтований вирок та такими, які згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409, ст.415 КПК України є підставою для скасування судового рішення з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції. За таких обставин ухвала Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року щодо [PERSON] підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального законодавства та неповнотою судового розгляду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції». Щодо розміру моральної шкоди, розмір компенсації моральної шкоди висвітлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Так, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. …Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Крім того, п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (266/94-ВР) питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача моральну шкоду з моменту, коли [PERSON] дізнався про існування ухвали Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року, а саме з 27.09.2019 року, як зазначає сам позивач у своїх апеляційній скарзі на зазначену вище ухвалу по 25.03.2021 року - дату постановлення ухвали Волинським апеляційним судом, якою скасовано ухвалу Нововолинського міського суду Волинської області від 31.07.2017 року. Так, судом береться до уваги проміжок для підрахунку розміру моральної шкоди у 18 місяців, а саме 1 рік з 27.09.2019 року по 27.09.2020 року та жовтень 2020 року, листопад 2020 року, грудень 2020 року, січень 2021 року, лютий 2021 року та березень 2021 року. Розмір мінімальної заробітної плати з розрахунку 7 100, 00 грн. на місяць. Таким чином, 7 100, 00 х 18 = 127 800, 00 грн. Однак, будучи присутнім у судовому засіданні, позивач [PERSON] зазначив, що на його думку, вина прокуратури у заподіянні йому моральної шкоди становить 25 %, а вина суду, який приймав оскаржувану ним ухвала 75 %, однак до суду вимоги він заявити не може, а тому просив відшкодувати шкоду, з урахуванням обмеження його прав, як громадянина лише прокуратурою. Відповідно, суд приходить до висновку про необхідність стягнення від зазначеної вище суми моральної шкоди на користь [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на вище викладене, позовні вимоги [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа Києво-Святошинська окружна прокуратура Київської області про відшкодування моральної шкоди, завданої процесуальними діями, що обмежують права громадян, підлягають частковому задоволенню. За правилами ст. 141 ЦПК України, стягненню на користь позивача підлягають також судові витрати на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 10 000, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial