Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації Києві (далі - відповідач) про відшкодування шкоди заподіяної бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. У позовних вимогах позивач просив: стягнути з Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь позивача в якості відшкодування шкоди заподіяної бездіяльністю відповідача грошові кошти в сумі 256 709,10 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017р. по справі № 761/38702/15-а, позов [PERSON] до Департаменту охорони здоров`я КМДА, Управління охорони здоров`я Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії та відшкодування матеріальної шкоди - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо не забезпечення [PERSON] лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02 починаючи з 19 червня 2015р. Зобов`язано Департамент охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити [PERSON] лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02. В решті вимог позову - відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018р. скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 84799,90 грн. у період з червня 2015р. по квітень 2016р., та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Як зазначає позивач, в період часу з серпня 2021 року по січень 2023р, внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, а саме незабезпечення вищезазначеним лікарським засобом, він був змушений придбати лікарський засіб «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій на загальну суму 256 709,10 грн. На думку позивача внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача щодо незабезпечення його цим лікарським засобом, останньому заподіяно матеріальну шкоду у вигляді вимушених витрат на придбання ліків. Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати понесені позивачем витрати на придбання ліків, він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту свого права. 30.10.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначає представник, позивач не надав доказів, прийняття відповідною комісією МОЗ щодо нього рішення про необхідність у забезпеченні позивача лікарськими засобами, зокрема, лікарським засобом «Сандостатин ЛАР». Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації не є належним відповідачем у даній справі. Також позивач не надав доказів, що він у 2023 році звертався до Департаменту про потребу у лікарському засобі «Сандостатин ЛАР». Відповідь на відзив до суду не надходила. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, врахувавши відзив відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] страждає на рідкісне (орфанне) захворювання «акромегалія» та потребує постійного лікування з використанням лікарського засобу «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02. Відповідно до ст. 49 Конституції України охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Відповідно до статті 53-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» держава забезпечує заходи з профілактики рідкісних (орфанних) захворювань та організацію надання громадянам, які страждають на такі захворювання, відповідної медичної допомоги. Громадяни, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, безперебійно та безоплатно забезпечуються необхідними для лікування цих захворювань лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання відповідно до їх переліку та обсягів, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За змістом підпункту 3 пункту «б» ч. 1 ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо забезпечення відповідно до законодавства пільгових категорій населення лікарськими засобами та виробами медичного призначення. 02 листопада 2017р. Шевченківським районним судом м. Києва було винесено постанову у справі № 761/38702/15-А за позовом [PERSON] до Департаменту охорони здоров`я КМДА, Управління охорони здоров`я Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії та відшкодування матеріальної шкоди, якою позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), щодо не забезпечення [PERSON] лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02 починаючи з 19 червня 2015р.; зобов`язано Департамент охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) забезпечити [PERSON] лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02; у решті адміністративного позову - відмовлено. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018р. скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 84799,90 грн. у період з червня 2015 по квітень 2016рр., та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Відповідач не надав суду доказів виконання рішення суду в частині забезпечення [PERSON] лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02. Судом встановлено, що у період часу з серпня 2021р. по січень 2023 року позивач, внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, а саме незабезпечення вищезазначеним лікарським засобом, змушений був придбати лікарський засіб «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій на загальну суму 256 709,10 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005р. (заява № 38722/02)). Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Розкриваючи критерій ефективності способу захисту порушеного права платника, Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015р. у справі № 826/4418/14 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1) ч. 2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в. 5 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992р., шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди у даній справі необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК України, вина органу місцевого самоврядування як обов`язкова підстава відповідальності виключається. Так, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017р. було встановлено факт протиправної бездіяльності відповідача щодо забезпечення [PERSON] лікарським засобом, а судом апеляційної інстанції - факт наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю відповідача і матеріальною шкодою заподіяною [PERSON] у вигляді вимушених витрат на придбання ліків. Внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, позивач був вимушений за власний рахунок забезпечувати себе зазначеним лікарським засобом в період з серпня 2021 року по січень 2023 року, що підтверджується копіями чеків. Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем заподіяно шкоду (понесення збитків) позивачу на суму 256 709,10 грн. внаслідок протиправної бездіяльності відповідача із забезпечення позивача лікарським засобом «Сандостатин ЛАР» мікросфери для суспензії для ін`єкцій, міжнародна непатентована назва «Октреотид», код АТХ Н01СВ02. Заперечення сторони відповідача про те, що Департаменту охорони здоров`я не відомо про утворену комісію Київською міською державною адміністрацією та прийняття нею рішення щодо необхідності у забезпеченні [PERSON] за рахунок коштів місцевого бюджету, не заслуговують на увагу, оскільки не звільняють відповідача від покладеного законодавством обов`язку забезпечення позивача необхідним лікарським засобом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що судом встановлено, що внаслідок дій/бездіяльності саме Департаменту охорони здоров`я Виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації було спричинено позивачу матеріальну шкоду, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved