Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] , про захист честі та гідності, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 20 липня 2023 року позивач зі своєю дружиною [PERSON] перебували у своєму дачному будинку, що знаходиться на земельній ділянці № [NUMBER] у дачному кооперативі «Іва» с. Рибаче Вінницького району Вінницької області. Здійснюючи свої побутові справи біля подвір`я вказаного будинку він побачив, що сусідка дачного будинку, що знаходиться на земельній ділянці № [NUMBER] у дачному кооперативі «Іва» с. Рибаче Вінницького району Вінницької області, відповідачка [PERSON] , здійснювала вулицею прогулянку із собакою без відповідного повідка та намордника, собака підбігла до їхнього з дружиною подвір`я та почала справляти природні потреби біля хвіртки. Позивач зробив зауваження сусідці, однак, відповідачка поводила себе зухвало та хамовито, неадекватно, нецензурно лаялася і пішла із собакою далі. Повертаючись на зворотному шляху позивач попередив [PERSON] , що буде знімати правопорушення на телефон, вона одразу ж підбігла та намагалася заволодіти його телефоном, після чого [PERSON] різко відступив, надалі відповідачка сказала: «Себе оденьте и поводок и ошейник, может будете добрее к людям и животным». Відповідачка швидко побігла до свого помешкання, взяла мобільний телефон і почала проводити відеозйомку, однак, зйомка велася також всього майна позивача, території домоволодіння та автомобіля, що суперечить принципам, закріпленим у Конституції України. 27 липня 2023 року до відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] подано на ім`я начальника сектору поліцейської діяльності №1 відділу поліції Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області та начальника СВ Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області для надання подальшої вказівки службовій особі уповноваженій на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення заяву про обставини, які вказують на вчинення кримінального правопорушення відповідачкою, передбаченого ч. 1ст. 186 КК України. 02 жовтня 2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області винесено ухвалу, якою на задоволення скарги адвоката зобов`язано уповноважену особу відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, у відповідності до ст. 214 КПК України внести відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заявах [PERSON] та [PERSON] від 25 липня 2023 року, до ЄРДР та почати розслідування. На час подання позовної заяви проводилося досудове розслідування. Факт вигулу собаки без ошийника, намордника та повідка підтверджується складеною постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради від 08 вересня 2023 року №944, за якою [PERSON] вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 154 КУпАП. Наразі позивач вважає, що висловлюванням: «Себе оденьте и поводок и ошейник, может будете добрее к людям и животным», порушуються його немайнові права, тому він вимушений захищати свою честі, гідність та ділову репутацію у судовому порядку. Вважає, що інформація, висловлена про нього відповідачем, має бути визнана недостовірною. Крім того, позивач вважає, що з огляду на вищезазначені обставини неправомірними діями [PERSON] йому завдано моральну шкоду, що виразилася у моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, у зв`язку із тим, що був ображений та принижений у присутності своєї дружини, яка ним оцінена у 30000,00 грн. Враховуючи викладене, [PERSON] просив визнати інформацію, висловлену [PERSON] : «Себе оденьте и поводок и ошейник, может будете добрее к людям и животным», на його адресу недостовірною та такою, що порушує його особисті немайнові права, стягнути з [PERSON] на його користь 30000,00 грн моральної шкоди, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 січня 2024 року позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] 01 лютого 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , в якому остання вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Аналізуючи положення ст. 30 Закону України «Про інформацію», відповідач вважає, що жодних із перерахованих у законодавстві дій не вчиняла. Твердження позивача про те, що вона висловилася в його адресу під час словесного конфлікту виразом: «Себе оденьте и поводок и ошейник, может будете добрее к людям и животным», не може бути розцінений як доказ вчинення будь-яких дій, спрямованих на порушення його особистих немайнових прав, в тому числі честі, гідності і ділової репутації, оскільки сам по собі даний вираз є оціночним судженням, переконанням відповідача, критична оцінка певних фактів і недоліків, які є її вираженням суб`єктивної думки і поглядів, які вона висловила позивачу, маючи на увазі те, що він занадто конфліктний, суворий до людей та до тварин, що в свою чергу не може бути предметом захисту у суді. Щодо долучених до позовної заяви документів, то вони не можуть бути доказом поширення чи розповсюдження інформації, яка на думку позивача порушує його особисті немайнові права, а саме честь, гідність та ділову репутацію, оскільки копія заяви про вчинення кримінального правопорушення та копії судової ухвали є предметом дослідження правоохоронних органів, а копія відповіді з адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності лише підтверджують факт притягнення до адміністративної відповідальності відповідача. Відповідач також звертає увагу, що позовна заява підписана представником позивача адвокатом Огородником О. М., однак, на момент підписання позовної заяви в останнього відсутні повноваження на представництво [PERSON] , оскільки договір про надання правничої допомоги укладено між [PERSON] , яка є третьою особою, та адвокатським бюро Огородника О. М. Позивач правом на відповідь на відзив не скористався. Третя особа письмових пояснень не надала. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 лютого 2024 року закрите підготовче провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] , його представник адвокат Огородник О. М. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. При цьому позивач зазначав, що відповідачка не реагує на його зауваження щодо дотримання правил вигулу собак. 20 липня 2023 року відповідачка вигулювала собаку біля його будинку без повідка. Коли вона поверталася назад собака справила природні потреби біля його огорожі, він взяв телефон, включив камеру та зробив відповідачці зауваження, на яке вона висловилася в його адресу та почала видирати телефон, а потім побігла до свого помешкання за телефоном і, повернувшись, почала знімати, коментуючи відео, його подвір`я, інше майно. З цього приводу він звернувся до дільничного інспектора, а також написав заяву до правоохоронних органів. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Думанський В. О. в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] також повідомила, що вона не погоджується з обставинами викладеними в позовні заяві, оскільки вони не відповідають дійсності. 20 липня 2023 року вона вигулювала собаку в с. Рибаче Вінницького району Вінницької області та, проходячи біля дачного будинку у кооперативі «Іва», який належить позивачу, привіталась з останнім. У відповідь, позивач зробив її зауваження з приводу того, що вона здійснює вигул собаки без повідка і намордника. На його зауваження [PERSON] нічого не відповіла та продовжила рух. Однак, повертаючи в зворотному напрямку, її собака підійшла до подвір`я позивача та зупинилася, обнюхуючи територію. В цей час вийшов позивач, між ними мала місце словесна перепалка під час якої позивач її обізвав нецензурними словами, а вона в перепалці сказала, що «Нехай він сам одягне повідець, намордник і можливо стане добрішим до людей та тварин». При цьому, позивач почав її знімати на телефон, вона попросила телефон повернути на себе, однак позивач не реагував на її зауваження, а тому вона сама намагалась повернути телефон. Разом з тим, позивач, перекручуючи факти, повідомив працівникам поліції, що вона намагалась викрасти в нього телефон. Відповідачка також повідомила, що висловилася в сторону позивача в пориві емоцій та просить вибачення. Також зазначила, що позивач з цього приводу звернувся із заявою до правоохоронних органів, в результаті чого проводилось досудове розслідування, однак провадження у справі було закрито. Постановою виконавчого комітету Вінницької міської ради її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 154 КУпАП. При цьому, звертала увагу на упереджене та прискіпливе ставлення позивача та його дружини до неї, через що вона не може проходити біля їхнього будинку, оскільки останні, побачивши її, намагаються будь-яким чином спровокувати конфлікт, принизити її, коли вона проходить як сама, так і в присутності сторонніх осіб. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги [PERSON] та надала пояснення аналогічні поясненням позивача, вказуючи, що була свідком цих подій. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено та визнається усіма учасниками справи, що позивач та відповідач є несуміжними сусідами у дачному кооперативі «Іва» с. Рибаче Вінницького району Вінницької області. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 20 липня 2023 року близько 17.00 год. у [ADDRESS] , [PERSON] здійснювала вигул собаки без намордника та повідка. Постановою від 08 вересня 2023 року №944 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради встановлено вчинення [PERSON] правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 154 КУпАП, накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. [PERSON] та [PERSON] зернулися до відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області із заявою, яка датована 25 липня 2023 року, в якій зазначили обставини 20 липня 2023 року, які вказують, на їх думку, на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, її сусідкою [PERSON] . Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2023 року зобов`язано уповноважену особу відділу поліції 33 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, у відповідності до ст. 214 КПК України, внести відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві [PERSON] та [PERSON] від 25 липня 2023 року, до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Згідно витягу від 31 жовтня 2023 року, 27 жовтня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 296 КК України. Сторони мають неприязні стосунко та між ними 20 липня 2023 року стався конфлікт. Судом також встановлено та не заперечується відповідачем, що під час подій, які мали місце 20 липня 2023 року у ході спілкування із [PERSON] відповідач [PERSON] висловилася: «Себе оденьте и поводок и ошейник, может будете добрее к людям и животным». Слід зазначити, що до позовної заяви позивачем долучений оптичний диск із відеозаписом. Однак, як встановлено судом, позивачем копія цього доказу для відповідача не надана і не направлена, а відеозапис, який стосується лише розмови чоловіка відповідачки з позивачем, відсутній у відповідача, таким чином, відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України суд такий доказ до уваги не бере. Звертаючись до суду із даним позовом, [PERSON] вважає вищевказане висловлювання недостовірним, таким, що порушує особисті немайнові права, честь та гідність, а також спричинює йому моральні страждання, переживання та порушує душевну рівновагу. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень або санкцій, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Пункт 2 статті 10 Конвенції дає можливість захищати репутацію інших осіб, тобто всіх людей, і цей захист поширюється і на політиків також, навіть коли вони не виступають як приватні особи; але в цьому разі вимоги такого захисту мають розглядатися у зв`язку з інтересами відкритого обговорення політичних питань (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»). У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За своїм характером фактичне твердження це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Судження це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Відповідно до положень чинного законодавства не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 712/10999/22. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 342/160/22 зазначено: «Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.» У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» (заява № 72713/01) зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELS v. BELGIUM, стор. 236, параграф 47). З урахуванням контексту, висловлювання [PERSON] щодо позивача не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а з урахуванням вживаних слів та виразів є лише відображенням оціночних суджень з використанням мовно-стилістичних засобів та стосувалася поведінки [PERSON] , тому не є недостовірною інформацією. Думки, які виражені мовними засобами, зокрема, вживанням гіпербол, алегорій, сатири не можуть бути спростовані, а оцінити їх правдивість чи правильність неможливо. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Подібні висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 22 лютого 2023 року справі № 757/39521/20-ц, від 28 березня 2023 року у справі № 342/160/22. Отже зважаючи\~на те,\~що висловлення\~відповідачки є\~оціночним судженням,\~а тому\~не є\~інформацією,\~що підлягає\~судовому захисту\~шляхом визнання\~її недостовірною, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині. Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до пунктом 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивач вказує, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, так як він був ображений та принижений. Слід зауважити,\~що за\~практикою Європейського\~суду з прав людини оціночне судження в образливій формі не тягне за собою покарання, коли воно має під собою підстави і не є надмірним. Тобто слід враховувати моменти: коли висловлювання є оцінкою певних фактів, а також слід враховувати співвідношення тих фактів, які спричинили висловлювання та «жорсткість» самого висловлювання (рішення Європейського суду з прав людини у справі Oberschlik проти Австрії (№2)) . Суд зважає на ситуацію, що склалася між сторонами та жодним чином не знаходить виправдання поведінці відповідача, яка залежить виключно від усвідомлення та реального адекватного сприйняття перебігу подій, що сталися. Разом з тим, оцінюючи висловлювання відповідача, з урахуванням наданих доказів в справі, належить певним чином констатувати його провокативний характер з огляду на побутовий конфлікт між сторонами, однак, ця інформація не може бути розцінена як така, що має принизливу чи непристойну форму, порушила немайнові права позивача, негативно вплинула на його життя, спричинила йому моральні страждання та душевні хвилювання. Доказів про зворотне позивачем не надано. Відтак у задоволенні позову у цій частині також необхідно відмовити. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст.141 ЦПК України. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed