Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначила, що 19.03.2010 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №80. В шлюбі у них народилась дочка - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони перестали розуміти один одного, втратили почуття поваги, любові один до одного. Шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться з січня 2022 року. В судове засідання позивач не з`явилася. Надала до суду клопотання в якому просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, судові витрати просила не стягувати з відповідача на її користь. В позовній заяві просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик на зареєстроване місце місце проживання, також повідомлявся за допомогою телефонограми. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.03.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №80. Мають спільну дочку [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Виходячи з викладеного, суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами розпався, подружні стосунки носять формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам подружжя, та враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Виходячи з вимог зазначеної статті та з врахуванням того, що позивач просила не стягувати з відповідача на її користь судові витрати, то суд не стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір при поданні позовної заяви.

Outcome: approved