Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну черговості одержання нею спадщини після смерті сестри [PERSON] з другої черги спадкування за законом на першу чергу спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла її рідна сестра [PERSON] і як спадкоємець другої черги за законом вона звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини. Відповідач є донькою померлої та відповідно спадкоємцем першої черги за законом. Проте, вона уникала обов`язку щодо утримання своєї матері, не надавала їй будь якої допомоги і з 2011 року змінила місце проживання. [PERSON] перебувала у безпорадному стані, мала ряд тяжких захворювань, в тому числі онкологію і через це потребувала сторонньої допомоги. Саме позивач здійснювала фактичну опіку над рідною сестрою, постійно спілкувалась з нею, допомагала у прибиранні і господарстві, готувала їжу, надавала матеріальну допомогу, розмір якої лише з липня 2018 року по березень 2022 року становить понад 200000,0 гривень. Така допомога надавалась протягом тривалого часу, а саме з 2016 року по день смерті і всі ці обставини в сукупності дають підстави для зміни черговості спадкування, у зв`язку з чим і пред`явила цей позов. Правом на подання відзиву відповідач не скористалась. Інших заяв по суті справи, виключно в яких в силу вимог статті 174 ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування не надходило. Крім того, представник позивача подав додаткові письмові пояснення, зміст яких аналогічний мотивам позову. Позовна заява поступила до Франківського районного суду м.Львова 13.09.2022 року. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 14.09.2022 року, справу передано за підсудністю до Личаківського районного суду м.Львова. Не погоджуючись з цією ухвалою позивач оскаржила її, подавши відповідну апеляційну скаргу. Постановою Львівського апеляційного суду від 14.11.2022 року, апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 14.09.2022 року без змін. Матеріали справи поступили до Личаківського районного суду м.Львова 06.12.2022 року. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 08.12.2022 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Ухвалою суду від 23.02.2023 року, яка постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання, суд задовольнив клопотання сторони позивача про допит свідків. Проте, в судовому засіданні представник позивача відмовився від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] і тому суд цих свідків не допитував. Також судом було задоволено відповідне клопотання представника відповідача про допит свідків зі сторони відповідача. Проте, суд допитав лише свідка [PERSON] , явку якого сторона відповідача забезпечила. Інших свідків сторони відповідача, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] суд не допитував, оскільки представник відповідача в судовому засіданні від цих свідків відмовився та й зрештою, їхньої явки в суд останній не забезпечив. Також представником відповідача не було забезпечено явки свідка [PERSON] , а вжиті судом заходи щодо його виклику в судове засідання виявились безрезультатними. Іншою ухвалою від 23.02.2023 року, суд за відповідним клопотанням представника позивача витребував з Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги ВП «4-та лікарня» належним чином завірені копії укладених [PERSON] договорів щодо отримання [PERSON] лікування та/або паліативної допомоги; інформацію щодо оплати вартості отримання [PERSON] лікування та/або паліативної допомоги із зазначенням розміру та дат отримання відповідної оплати. 13 березня 2023 року на адресу суду надійшов лист від Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» про те, що запитувані договори не укладались і оплата не проводилась. Перед тим як розпочати розгляд справи по суті, суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань. Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 15.03.2023 року. Справа призначена до судового розгляду по суті. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Позивач та її представник в судовому засіданні під час виступу з вступним словом висловились про підтримання позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Позивач особисто підтвердила, що її рідна сестра [PERSON] важко хворіла. Вона постійно надавала сестрі необхідну допомогу, здійснювала за нею догляд, оскільки остання через наявність у неї важких захворювань потребувала сторонньої допомоги та перебувала у безпорадному стані. Певний період часу її сестра перебувала у хоспісі, при цьому, на допомогу сестрі нею витрачалися значні кошти, в тому числі кошти, які були отримані від продажу квартири. Пенсія у сестри була близько 4000,0 гривень. При цьому, відповідач самоусунулась від допомоги матері та вела аморальний спосіб життя. У зв`язку з наведеним, просять позов задовольнити. Представник відповідача під час виступу із вступним словом проти обґрунтованості позову заперечив. Пояснив, що був особисто знайомий з [PERSON] , яка любила свою дочку та постійно їй допомагала, в тому числі, коли остання переїхала проживати з чоловіком до міста Києва. Йому відомо, що [PERSON] мала онкологічне захворювання, при цьому, вона продовжувала піклуватися про свою дочку [PERSON] , яку удочерила. Також вказує на те, що [PERSON] була кандидатом медичних наук та мала високу заробітну плату, а також отримувала пенсію у розмірі близько 4000,0 гривень. При цьому, не заперечує того, що позивач понесла певні витрати і відповідач готова їх частково компенсувати. Вважає, що у даному випадку між сторонами існує сімейний конфлікт. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому, завідувач П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кірілова Т. подала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Оскільки суд забезпечив можливість учасникам справи представити свою позицію, а строки для подання доказів завершились, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності осіб, які не з`явились на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є рідною сестрою [PERSON] , в підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії відповідних свідоцтв про їх народження (т.1 а.с.12, 13). Відповідач є донькою [PERSON] , що також стверджується копією свідоцтва про народження (т.1 а.с.14). [PERSON] померла [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть (т.1 а.с.15). Як спадкоємець другої черги за законом, позивач подала до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини (т.1 а.с.85). Відповідач, в свою чергу, є спадкоємцем першої черги за законом. З метою зміни черговості спадкування за законом позивач звернулась до суду з цим позовом. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані (частина друга статті 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних обставин, встановлених у судовому порядку: 1) опікування над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (прихильне спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Зокрема, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування необхідна наявність всіх п`яти зазначених вище обставин. Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 18.02.2019 року у справі № 569/18047/17-ц, від 26.09.2019 року у справі № 521/6358/17, від 09.10.2019 року у справі № 552/8452/17, від 27.05.2020 року у справі № 755/8930/18, від 01.06.2020 року у справі № 431/5445/19, від 18.06.2020 року у справі № 565/1046/16-ц, від 27.08.2020 року у справі № 266/2391/16, від 17.09.2020 року у справі № 755/14155/16-ц, від 02.12.2020 року у справі № 592/1045/18-ц, від 01.03.2021 року у справі № 233/5990/18, від 17.03.2021 року у справі № 200/12980/14, від 22.04.2021 року у справі № 331/6453/18. За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На думку суду обставини, які є необхідними для зміни черговості спадкування позивачем доведені в повному обсязі. Так, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що позивач підтримувала дуже тісні стосунки з сестрою, опікувалась нею та перебувала з нею на постійному зв`язку, допомагала по господарству. Свідок [PERSON] також повідомив, що разом з позивачем неодноразово провідував [PERSON] , позивач приносила їй їжу в лікарню, купувала ліки. В свою чергу відповідач самоусунулась від виконання обов`язків щодо утримання своєї матері та не надавала будь-якої допомоги. Свідок [PERSON] , який є священиком і був особисто знайомий з [PERSON] серед іншого також пояснив, що приблизно за два роки до смерті часто відвідував останню, яка мала потребу у підтримці та потребувала сторонньої допомоги. Відповідач жодної допомоги не надавала матері. Від [PERSON] він дізнався, що відповідач зв`язалася з поганою компанією, вела аморальний спосіб життя, вживала алкогольні напої. В подальшому, відповідач вийшла заміж за чоловіка з низьким соціальним статусом. Також зі слів [PERSON] йому відомо, що відповідач жодним чином не допомагала своїй матері, при цьому, допомогу постійно надавала позивач та племінник. Свідок [PERSON] , який є сином позивача також пояснив, що його мати постійно готувала їжу для [PERSON] , він постійно привозив їй продукти один або два рази на тиждень, супроводжував її в особистих справах. Відповідача не було поряд з матір`ю. Допитана в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача свідок [PERSON] пояснила, що протягом 2018-2019 років відповідач проживає з її сином і вони (син та відповідач) часто привозили [PERSON] продукти харчування, приходили до неї в гості. Безпосередньо свідок рідко бачилась з [PERSON] . До матеріалів справ також долучено копії вітальних відкриток, які позивач направляла сестрі (т.1 а.с.79, 80). Позивач від свого імені уклала договори від 24.12.2021 року (т.1 а.с.70-74, 76-77), за умовами яких ТВО «100ліття» та ФОП [PERSON] , зобов`язувались утримувати [PERSON] , проводити прибирання приміщень, забезпечити її належними умовами проживання та харчування, соціально-побутовим та медичним обслуговуванням, супроводом тощо. Відповідними квитанціями, копії яких долучено до матеріалів справи (т.1 а.с.75) підтверджуються витрати позивача за цими договорами на загальну суму 17200,0 гривень. Саме позивач після смерті [PERSON] організувала її поховання та оплатила всі необхідні послуги, що стверджується долученими до матеріалів справи документами (т.1 а.с.83, 84, 87). Позивач також долучила до матеріалів справи копії фіскальних чеків про придбання ліків, медичних та комунальних послуг (т.1 а.с.53-69). Стверджуючи про те, що саме донька опікувалась матір`ю і надавала їй матеріальну та іншу допомогу, сторона відповідача не долучила на підтвердження цих обставин жодних письмових доказів та й зрештою, взагалі не спростувала відповідних доводів сторони позивача, а представник відповідача в судовому засіданні визнав, що позивач надавала допомогу своїй сестрі. В такому випадку покази свідка [PERSON] самі по собі не можуть спростовувати наданих стороною позивача доказів, при тому, що такі відомості стосуються подій після 2018 року та в своїй більшості відомі свідку безпосередньо зі слів відповідача і її сина, оскільки свідок, як вона повідомила, рідко навідувала [PERSON] . Тому суд визнає доведеним той факт, що позивач протягом тривалого часу опікувалась спадкодавцем [PERSON] , матеріально її забезпечувала, надавала їй іншу допомогу. Відтак залишається перевірити, чи був стан спадкодавця безпорадним. Перш за все суд звертає увагу на те, що з метою надання послуг по догляду за [PERSON] позивач укладала відповідні договори про надання послуг з догляду за особою похилого віку та несла відповідні витрати, дані про що вказано вище. Згідно витягу з амбулаторної картки [PERSON] (т.1 а.с.28-29), упродовж 2018 - 2022 років у [PERSON] було діагностовано соматичні, серцево-судинні, онкологічні, урологічні діагнози. З 28.07.2018 року по 01.08.2018 року, з 08.05.2020 року по 17.05.2020 року, з 16.12.2021 року по 24.12.2021 року, з 09.02.2022 року по 14.02.2022 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні, що стверджується відповідними виписками із медичної картки (т.1 а.с.30-31, 32-33, 34-35, 38-39). Відповідно до копії витягу з медичної картки стаціонарного хворого № 7822 (т.1 а.с.36-37), [PERSON] з 18.10.2018 року по 06.11.2018 року перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з онкологічним захворюванням. З огляду на наявність у кожної людини своїх особливих фізіологічних можливостей організму та загальновідомий факт, що онкологія є смертельно небезпечним захворюванням, яке може швидко прогресувати, поняття «тяжкості захворювання» є оціночним і вимогу довести, що тяжкість захворювання досягнула певної межі виконати неможливо. Важливо також пам`ятати, що [PERSON] була особою похилого віку та очевидно, страждала рядом інших вікових захворювань. Виходячи з ідеї про те, що право на гідні умови проживання є загальним надбанням цивілізації і людина в силу свого статусу не може бути позбавлена цього права, суд вважає доведеним, що [PERSON] з огляду на свій вік та через наявність тяжких захворювань, в тому числі онкологічних, не могла самостійно забезпечити гідні умови свого життя, а тому потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування і у зв`язку з цим перебувала у безпорадному стані. Відтак умови, які є обов`язковими для зміни черговості для спадкування позивачем доведені повністю, що є підставою для задоволення позову. В силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1488,60 гривень, сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (т.1 а.с.1, 109).

Outcome: approved