Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

10 січня 2024 року від [PERSON] до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява до [PERSON] , третя особа: Бердянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, за результатами розгляду якої позивач просить: позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачкою зазначено, що з 07 жовтня 2017 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , який розірвано рішенням Бердянського міськрайонного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2019 року. [INFO] від шлюбу народилася дитина - [PERSON] . [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, проживає окремо, не надає допомоги у вихованні дитини, має заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач свідомо нехтуючи своїми обов`язками, самоусунувся від їх виконання, оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного рівня медичного догляду, лікування дитини, не цікавиться станом її здоров`я, не надає моральну підтримку, що негативно впливає на її моральний та фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною. Ухвалою суду від 12 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по зазначеній справі, призначено у справі підготовче судове засідання (а.с. 44-45). Ухвалою суду від 11 березня 2024 року підготовче провадження по справі закрито; зобов`язано Бердянську районну державну адміністрацію як орган опіки та піклування підготувати та надати суду письмовий висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 67-68). 10.04.2024 від Бердянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування надійшов висновок щодо розв`язання позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Бердянська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 84). Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених по тексту позову. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують. Представник третьої особи - Бердянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування в судовому засіданні, просила винести рішення на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Причини неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надходило. Стаття 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає: «Якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи». Як зазначено позивачем в позовній заяві місце проживання відповідача тимчасово окупована територія: [ADDRESS] . З урахуванням вищезазначених вимог закону повідомлення про розгляд справи відбувалося через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 47, 61, 70). Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, третя особа та відповідач повідомлені про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, приходить до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 07 жовтня 2017 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який рішенням Бердянського міськрайонного суду від 03.10.2019 справа № 310/6501/19 шлюб розірвано (а.с. 34-37). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 11). Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 23.10.2018 року видано судовий наказ №310/8584/18, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10.10.2018 року. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.12.2018 року справа №310/8585/18, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, починаючи стягнення з 10.10.2018 року. (а.с. 13-15) Постановою Запорізького апеляційного суду від 09.04.2019 апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.12.2018 залишено без змін. (а.с.16-21) Згідно з розрахунком заборгованості боржника по аліментам від 01.06.2021, складеного старшим державним виконавцем Бердянського МВДС Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Добряк А.С., [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2021 року в розмірі 6 046,74 грн. (а.с. 24-25) Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виховання, не проявляє щодо сина батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Також при винесенні рішення суд приймає до уваги пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні: - [PERSON] , пояснила суду, що знайома з [PERSON] з літа 2020 року, є її колегою. Коли [PERSON] перебувала на чергуванні, вона сиділа з її дитиною, забирала із садочка. За чотири роки батько дитини ніколи не намагався з дитиною, на приїжджав та не спілкувався. [PERSON] ніколи не згадував про батька. - [PERSON] , пояснила суду, що знайома з [PERSON] зі школи, мають дружні стосунки. Відповідача [PERSON] знає особисто, разом з дитиною його ніколи не бачила. Аліментів на утримання дитини не сплачує, з дитиною не спілкується, його життям не цікавиться. Згідно з розрахунком заборгованості боржника по аліментам від 01.06.2021, складеного старшим державним виконавцем Бердянського МВДС Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)Добряк А.С., [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2021 року в розмірі 6 046,74 грн. (а.с. 24-25) Судом встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дітей та свідомого нехтування своїми обов`язками. Частина 7 статті 7 Сімейного кодексу України проголошує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до частини 2 статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В статті 12 цього Закону зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьків батьківських прав, зокрема те, що батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають електронного кабінету, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади України з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Outcome: approved