Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області, в якому просили визнати за [PERSON] , [INFO] та за [PERSON] , [INFO] , як за спадкоємцями першої черги за законом, право власності на 1/2 частки за кожною, на гараж, який розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , який помер, [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені\~вимоги,\~позивачі покликаються\~на те,\~що [PERSON] \~помер [INFO] ,\~який є\~їх батьком.\~Пізніше [PERSON] \~та [PERSON] \~звернулися до\~приватного нотаріуса\~Баштанського районного\~нотаріального округу\~Миколаївської області\~Паліюк Л.М.\~з заявою\~щодо видачі\~їм свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~на спадкове\~майно \~гараж,\~що знаходиться\~за адресою: [ADDRESS] після смерті їхнього батька [PERSON] , який помер [INFO] . Однак, їм було відмовлено в оформленні та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як ними не було представлено правовстановлюючого документа на гараж на ім`я спадкодавця [PERSON] , оскільки за життя їх батько з різних підстав не встиг оформити та отримати правовстановлюючий документ на побудований раніше ним гараж. З урахуванням вищенаведеного, позивачі вказують, що вони змушені звернутися до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, оскільки існують об`єктивні перешкоди в оформленні права на спадщину, пов`язані з відсутністю документа, який засвідчує право власності спадкодавця, а в інший спосіб захистити свої права позивачі не можуть. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, проте надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України\~\~у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частинами 1 та 3статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та доводи сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , наявною у матеріалах справи. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 08.11.1969 Виконкомом Новобузької районної ради депутатів трудящих Миколаївської області, вбачається, що [PERSON] , народилась [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.04.1965 Виконкомом Новобузької районної ради депутатів трудящих Миколаївської області, вбачається, що [PERSON] , народилась [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області від 24.07.2012 р. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб, та присвоєно після укладання шлюбу прізвище дружині (відповідачка 2) Трандасір. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Таким чином, оскільки позивачі є рідними сестрами і одночасно дітьми померлого, а відтак і спадкоємцями першої черги, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, положеннями якої встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позивачі звернулись до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Паліюк Л.М. з заявою щодо видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно гараж, після смерті їхнього батька [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, останні позбавлені можливості оформити право на спадщину у нотаріальній конторі, оскільки правовстановлюючі документи на зазначене нежитлове приміщення у них відсутні, так як, за життя їх батько не зареєстрував право власності на гараж. Відповідно до статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України). Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 210/1609/15-ц (провадження №61-40313св18) вказано, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.» Також, у матеріалах справи міститься рішення Виконавчого комітету Новобузької міської ради народних депутатів від 06.09.1985р. за №132, про надання дозволу для будівництва індивідуального автогаражу, з якого вбачається, що за зверненням [PERSON] йому було надано дозвіл на побудову гаража в [ADDRESS] . Згідно повідомлення Новобузької філія КП ММ БТІ вбачається, що при проведенні первинної технічної інвентаризації 15.01.2024р. нерухомого майна - гаража за адресою [ADDRESS] , який побудував [PERSON] на підставі рішення Новобузької міської ради №132 від 06.09.1985 та при житті не отримав право власності на гараж. За вказаною адресою розташований гараж літ.А загальною площею- 26,90м. Згідно розпорядження Новобузької міської ради №36-р від 19.02.2016р. перейменовано [ADDRESS] . З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у процесі розгляду справи, з досліджених матеріалів встановлено, що померлий [PERSON] дійсно користувався на правах особистої власності гаражем, розташованим на [ADDRESS] , проте, за життя не зареєстрував права власності у встановленому законом порядку, тобто не оформив документи за законодавством яке регулювало відповідну реєстрацію права власності. З положень ч. 1 ст. 182 ЦК України, за змістом яких право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, можна стверджувати, що до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Однак, за змістом статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Виходячи з вищенаведеного, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). До матеріалів справи позивачами долучено копію технічного паспорта від 22.01.2024 року, з якого вбачається, що гараж побудовано у 1986 році, а його площа становить 26,9 кв.м. Отже, на час набуття права власності спадкодавцем - батьком позивачів [PERSON] права власності на гараж чинне законодавство (1986 рік) не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна. У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції Українивід 21 лютого 2005 року № 19-32/319). З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що гараж, який побудований у 1986 році, є предметом спадкування та спадкоємці [PERSON] та [PERSON] обґрунтовано звернувсь до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, оскільки іншого способу оформити право власності на спірний гараж чинним законодавством не передбачено. Відповідно до пункту 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вказане нерухоме майно - гараж не є самочинним та самовільним будівництвом так як відповідний дозвіл видавався уповноваженим на це органом, відповідно до чинного на час побудови законодавства. Таким чином, оскільки будівництво гаража за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проводилось за наявності дозволу виданого компетентними органами, на даний гараж виготовлено технічний паспорт, а чинне на той час законодавство не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна, то суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та законними.

Outcome: approved