Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

22 березня 2022 року до Заводського районного суду м. Миколаєва з Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , яка подана адвокатом Істоміною Катериною В`ячеславівною до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничий підрозділ «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій», в якій позивач просить: визнати протиправним та скасувати наказ від 13.12.2021 № ДН5-01/241 про відсторонення [PERSON] агента комерційного станції Миколаїв-Вантажний (табл. №0336) від роботи з 14.12.2021 без нарахування заробітної плати; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14.12.2021 до часу фактичного виконання судового рішення. Позов мотивований тим, що 13.12.2021 вона була ознайомлена з наказом від 13.12.2021 року №ДН5-01/241 «Про відсторонення від роботи». Цим наказом позивача відсторонено від роботи з 14.12.2021 року на підставі ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236. На час відсторонення від роботи нарахування заробітної плати не здійснювати. Жодних письмових попереджень про можливе відсторонення позивач не отримувала. Вважає вказаний наказ протиправним, оскільки наказ не містить відомостей на підтвердження відмови позивача здіснити щеплення у порядку, встановленому ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Вимога відповідача надати відомості, що стосуються наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідки про абсолютні протипоказання відповідно до Переліку медичних показань та застережень до проведення профілактичних щеплень, є грубим порушенням вимог статті 19 Конституції України, права позивача на конфіденційність та повагу до приватного життя. Позивач вважає наказ про відсторонення від роботи протиправним і просить його скасувати і зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити [PERSON] середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14.12.2021 року до часу фактичного виконання судового рішення. 28 березня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 червня 2022 року Заводським районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення яким задоволено позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничий підрозділ «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій», про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. 12 липня 2022 року ухвалено додаткове заочне рішення, яким стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Ухвалою суду від 05 грудня 2022 року сксовано заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2022 року та додаткове ззаочне рішення від 12 липня 2022 року, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23 грудня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву представник зазначив, що виробничий підрозіл є неналежним відповідачем. Також зазначає, що відповідача було ознайомлено під підпис з положеннями законодавстава щодо проведення щеплень від COVID-19 і доведено список пунктів щеплень та центрів масової вакцинації, зазначено про необхідність отримання нею обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 та про необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 документу, який підтверджує вакцинацію або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до щеплення проти COVID-19. В листі-ознайомлення попереджено про те, що відмова або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 може бути підставою для відсторонення від роботи. 13.12.2021 було складено Акт № 910/ТВ про ненадання документів та позивача ознайомлено з наказом від 13.12.2021 № ДН5-01/241. Відповідач, видавши оспорюваний наказ застосував відсторонення позивача від роботи, оскільки це прямо передбачено на рівні чинного законодавства України. При цьому відповідач посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.04.2019 № 682/1692/17, від10.03.2021 № 331/5291/19. Також зазначає, що рішення про відсторонення від роботи у цих випадках не є вільним рішенням відповідача, оскільки за порушення правил щодо карантину людей передбачена адміністративна відповідальність. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що ним правомірно прийнято рішення про відсторонення позивача від роботи. Позивачем не надано доказів щодо її звернення до роботодавця та подальшого небажання роботодавця надати можливість пройти медичний огляд, із збереженням заробітної плати та місця роботи. Щодо вимог про поновлення на роботі, відповідач зазначає, що серед визначених законом підстав для поновлення на роботі не значиться відсторонення від роботи. Щодо позовних вимог про стягнення невиплаченої зарплати за час незаконного відсторонення, представник відповідача зазначає, що якщо буде встановлено, що роботодавець без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягненн у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Крім цього, звертає увагу, що позивача допущено до роботи згідно наказу від 01.03.2022, тому відсутній спір щодо скасування наказу. 10.01.2023 та 25.04.2023 надійшло клопотання представника позивача про заміну неналежного відповідача на Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». 10.01.2023 надійшло уточнення позовних вимог, відповідно до якого позивач зазначає, що оскаржуваний наказ про відсторонення від роботи втратив чинність в зв`язку із зупиненням дії Наказу МОЗ №2153, наказом відповідача від 01.03.2022 року №ДН5-01/68 «Про допуск до роботи», позивачку допущено до роботи з 01.03.2022. Відтак, вимога про скасування наказу про відсторонення від роботи втратила свою актуальність. Таким чином [PERSON] остаточно просить: визнати протиправним наказ від 13.12.2021 року №ДН5-01/241 про відсторонення [PERSON] від роботи з 14.12.2021 року без нарахування заробітної плати; стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 14.12.2021 року по 28.02.2022 року (час фактичного допуску позивачки до роботи). Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 10.01.2023 надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача посилається на те, що в Україні не дозволено проводити щеплення вакцинами, які не включені до календаря профілактичних щеплень, а тому відсторонення позивача є протиправним. Акт, складений позивачем від 13.12.2021, ніяким нормативно-правовоми актом не передбачений. Факт відмови від щеплень з позначкою про те, що медичним працівником надані роз`яснення про наслідки такої відмови, оформлюється за формою №063-2/о, підписується як громадянином так і медичним працівником. Акт від 13.12.2021 не створює жодних юридичних наслідків та не засвідчує юридичного факту відмови чи ухилення позивача від обов`язкого профілактичного щеплення відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», а тому винесення на підставі цього акту оскаржуваного наказу є порушенням вимог ч. 2 та ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб». Крім того, зазначає, що позивачку ніхто не повідомляв про можливе відсторонення від роботи внаслідок відмови від проведення щеплення. Журнал інструктажів не є документом, в якому може фіксуватись попередження про необхідність щеплень. До того ж, у відзиві вказано про ознайомлення з нормативно-правовоими документами 30.11.2021, натомість наказ МОЗ № 2393 від 01.11.2021 набрав чинності лише 09.12.2021. Вважає, що відповідачем був порушений порядок відсторонення. Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року задоволені клопотання представників сторін і зупинено провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку цивільної справи № 130/3548/21, провадження № 14-82цс22 за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати. 21 березня 2023 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання. 25 квітня 2023 року надійшли додаткові пояснення представника позивача, в яких вона зазначає, що застосування до позивача відсторонення від роботи не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконувах нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. З посадової інструкції агента комерційного не вбачається, що діяльність позивачки відноситься до діяльності, яка може призвести до зараження інших осіб. Також преждставник позивача звертає увагу на висновки, що викладені в Окремій ухвалі на постанову ВП ВС від 14.12.2022 № 130/3548/21. Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року прийнято до розгляду уточнення позовних вимог від 10 січня 2023 року; замінено відповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничий підрозділ «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій», належним відповідачем Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». 21 березня 2024 року надійшли додаткові пояснення представника відповідача, в яких останній додатково посилається на те, що твердження позивача про те, що зі змісту посадової інструкції агента комерційного не вбачається, що діяльність позивачки відноситься до діяльності, яка може призвести до зараження інших осіб, не відповідають обставинам справи, функціональнним обов`язкам позивача та специфіки роботи відповідача. Обов`язки, визначені пунтом 5.1 та пунктам 5.1.2-5.1.6, 5.1.18, 5.1.19, 5.1.19, 5.1.22, 5.1.24, 5.2.1 посадової інструкції доводять, що позивачка постійно працює в тісному контакті з багатьма іншими працівниками, в тому числі з працівниками станції та працівниками інших підприємств. Враховуючи специфіку роботи позивачки облаштувати за таких умов відділену роботу взагалі неможливо. Так само і неможливо встановити індивідуальний графік роботи. Робота позивачки пов`язана безпосередньо з безпекою руху поїздів, що є важливим для забезпеченя безпечних як вантажних так і пасажирських перевезень, така робота передбачає постійний контак з іншими працівниками підрозділу, а також працівниками інших підрозділів відповідача, характер роботи позивача унеможливлює встановлення індивільного або віддаленого графіку роботи, отже відсторонення в даному випадку відбулося правомірно, і як вимушений засіб забезпечення захисту життя та здоров`я інших працівників відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, посилаючись на обставини, викладені у позові, відповіді на відзив та додаткових поясненнях, пояснила, що позивач при виконанні посадових обов`язків не спілкується з великою кількістю працівників. Вагони вона перевіряє самостійно, інструктаж отримує телефонним зв`язком. Лише іноді спілкується з охороною. Вважає, що не було нагальної потреби відстороняти позивачку від посади. Просила задовольнити заяву. Представник відповідача заперечувала проти позову з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях, просила у задоволенні позову відмовити. Додатково пояснила, що при прийняття зміни позивач проходить інструктаж з охорони праці одночасно ще з 10-15 особами та специфіка її роботи не дозволяє їй працювати без контакту з іншими особами. Вислухаши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 01.06.2018 [PERSON] прийнята на роботу у виробничий підрозділ «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» агентом комерційним станції Миколаїв-Вантажний (Наказ (розпорядження) № 335/ОС від 01.06.2018). 13.12.2021 начальником дирекції винесено наказ № ДН5-01/241, яким відсторонено [PERSON] від роботи з 14.12.2021 до моменту усунення причин відсторонення. На час відсторонення нарахування заробітної плати (середнього заробітку) не здійснювати. Підстава: акт від 13.12.2021 № 910/ТВ. При винесенні наказу начальник дирекції керувався ст. 46 Кодексу законів про працю України, частиною 2 ст. 12 Закону Україхни «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказом МОЗ України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 № 2153, пунктом 41-6 Постанови КМУ від 09.12.2020 №1236. Згідно з наказом від 01.03.2022 № ДН5-01/68 «Про допуск до роботи», з 01 березня 2022 року [PERSON] допущено до роботи. Позивач [PERSON] не погоджується з наказом про відсторонення від роботи. Оцінюючи доводи сторін та надані докази, суд виходить з такого. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене. Згідно зі статтею 46 КЗпП України допускається відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; - відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; - в інших випадках, передбачених законодавством. За змістом вищеназваної статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 755/6458/15-ц (провадження № 61-18651св18)). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 11.34., 11,35. постанови № 130/3548/21 від 14.12.2022 зауважує, що обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ «Про захист населення від інфекційних хвороб» і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу». Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника. Частинами першою та другою статті 12 Закон України «Про захист населення від інфекційний хвороб» визначено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відтак, Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» регулює кілька важливих у цій справі питань: 1) до обов`язкових профілактичних щеплень віднесені ті, які включені до календаря щеплень, а також ті, що запроваджені проти поширення інфекційних хвороб. 2) перелік працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, тобто Міністерством охорони здоров`я. 3) працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт: - у разі ухилення чи відмови від обов`язкового щеплення, - та у порядку, встановленому законом. Наказом Міністерства охорони здоров`я від 25 лютого 2020 року № 521 до Переліку особливо небезпечних інфекційних хвороб, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 липня 1995 року № 133, включений COVID-19. Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, є Міністерство охорони здоров`я України (надалі - МОЗ). Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених закном, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення). Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі - Перелік № 83), до якого віднесено, зокрема, АТ «Укрзалізниця». Наказом МОЗ від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (надалі - Перелік № 2153), відповідно до якого обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники, в тому числі закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності. Наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 було доповнено пунктами 4-6, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83. Відтак, COVID-19 віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб і Наказом МОЗ запроваджено щеплення від неї. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити: 1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я; 3) взяття до відома, що: - на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; - відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; - строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо. (п.14.4. постанови № 130/3548/21 від 14.12.2022). [PERSON] є працівником АТ «Укрзалізниця» та належала до числа працівників, які підлягали обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до витягу з журналу інструктажів за 30.11.2021 [PERSON] була ознайомлена з необхідністю обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 та можливість відсторонення з 09.12.2021 у разі відмови або ухилення від щеплення. Отже, із цієї дати у позивача виник обов`язок пройти профілактичне щеплення до 08.12.2021 або надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19. Однак, станом на 13 грудня 2021 року позивач не надала таких документів, про що складено акт №910/ТВ від 13.12.2021. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: - кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); - форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; - умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; - контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням. Основною метою діяльності агента комерційного є оформлення чере автоматизовані системи документів на приймання та видачу вантажів, стеження за наявністю заборон та обмежень на перевезення вантажів, контролювання правильності розміщення вантажу у вагонах, при безумовному забезпечення безпеки руху поїздів та збереження вагонів, вантажів, документів суворої звітності, ефективного викоистання технічних засобів, дотримання вимог охорони праці і навколишнього середовища. Відповідно до розділу 5 посадової інструкції Реєстраційний № ДН5-П1-113/1, затвердженої 24.11.2020, до завдань та обов`язків позивача (агента комерційного) належить, серед іншого: здійснювати контроль за збереженням рухомого складу при виконанні навантажувально-розвантажувальних операцій, контролювати дотримання вантажовласниками та працівниками залізниці вимог ДСТУ-ГОСТ 22235:2015 та відповідальність за поропуск пошкоджених вагонів; виконувати комерційні операції по прийому, зважуванню, навантаженню, вивантаженню і видачі вантажів перевезених залізницею; здійснювати прийом чергування на закріпленій території місця роботи, знайомитися з планом роботи на зміну, заявкою по навантаженню вагонів; забезпечувати разом із працівниками відповідальними за навантаження і вивантаження, припинення вантажних операцій і підготовку вагонів до їх забирання; виконувати завдання та доручення начальника станції або його заступника по колу своїх обов`язків; працювати у зміні з дотриманням вимог охорони праці та безпеки руху; проходити інструктаж перед вступом на чергування з безпеки руху та цільовий інструктаж з охорони праці у відповідності до наказів начальника станції. Відповідно до розділу 8 посадової інструкції, агент комерційний взаємодіє з начальником станції та його заступниками, начальником району вантажного, працівниками станції. Наведені положення свідчать, що виконання позиваем завдань та обов`язків агента комерційного зумовлює службову необхідність контактувати з іншими працівниками, що підвищує ризик інфікування COVID-19 інших осіб. Встановлення іншої форми роботи позивачу є неможливим через специфіку її роботи забезпечення безпеки руху поїздів та збереження вагонів, вантажів, припинення вантажних операцій і підготовку вагонів до їх збирання (разом із працівниками відповідальними за навантаження і вивантаження), ведення документів суворої звітності, дотримання вимог охорони праці. Враховуючи викладене, суд переконаний, що дії відповідача щодо відсторонення позивача від роботи у зв`язку з відсутністю вакцинації були об`єктивно необхідними з метою усунення загрози, яку може нести невакцинований працівник, що сприятиме досягненню мети цих заходів, зокрема попередженню поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19. Суд вважає, що відповідачем було дотримано процедуру як повідомлення позивача про необхідність проведення щеплення від COVID-19 і про наслідки її відмови, так і порядку відсторонення від роботи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наказ про відсторонення від 13 грудня 2021 року № ДН5-01/241 є правомірним і законним, оскільки дії роботодавця були пропорційними переслідуваній легітимній меті, для досягнення якої держава передбачила можливість відсторонення працівника від роботи, а тому ця вимога не підлягає задоволенню. Не підлягає\~задоволенню також\~і вимога\~про стягнення\~середньої заробітної\~плати за\~час вимушеного\~прогулу,\~оскільки така вимога пов`язувалася із фактом неправомірності дій відповідача, що не знайшло свого підтвердження. Таким чином, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed