Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

У січня 2024 року представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з нього заборгованість зі сплати внесків та платежів, посилаючись на неналежне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Співвласниками вказаного будинку створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б15» для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Оскільки відповідач не сплачував внески на утримання спільного майна, до резервного фонду, до ремонтного фонду, в фонд безпеки, разового обов`язкового внеску, внески на компенсацію спожитого електропостачання, внеску на теплову енергію, за період з вересня 2022 року по жовтень 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 9 080,22 грн. З цих підстав ОСББ «Б15» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за несплачені внески у розмірі 9 080,22, судовий збір у розмірі 2 684 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 3 600 грн. та гонорар адвоката - 908,02. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.01.2024 у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. 07.03.2024 [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого убачається, що відповідач визнає наявність заборгованості зі сплати внесків та платежів у повному обсязі. Разом з тим вказує на неспівмірність розміру витрат на правову допомогу із ціною позову, тому просить відмовити у цій частині. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позовної заяви підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судовому засіданні позицію, викладену у відзиві на позовну заяву підтримав. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати внесків та платежів визнав не заперечував проти їх задоволення. Стосовно стягнення витрат на правову допомогу та гонорар адвоката заперечував в повному обсязі з огляду на їх неспівмірність. Звертав увагу на те, що позовна заява є типовою, не містить відомостей про збирання додаткових доказів та вчинення інших процесуальних дій. Вказував, що заборгованість виникла у зв`язку із його перебування у лавах Збройних сил України в місцях, де ведуться активні бойові дії. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем у справі. Заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до відомостей про право власності, номеру запису про право власності/довірчої власності [NUMBER], реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2114375580000. Згідно протоколу установчих зборів ОСББ «Б15» від 25.09.2021 співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Б15», дата реєстрації: 01.12.2021. Відповідно до Протоколу загальних зборів ОСББ «Б15» від 13.08.2022, функції самоуправління та обслуговування житлового будинку [ADDRESS] з 01.09.2022 здійснюються ОСББ «Б15». Згідно з положенням ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» ОСББ - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна, а співвласники багатоквартирного будинку - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку. Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що кожний співвласник багатоквартирного будинку несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, серед іншого, приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання. Як убачається з Статуту ОСББ «Б15», завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Пункт 2 розділу V Статуту ОСББ «Б15» передбачає, що, співвласник, зокрема, зобов`язаний: 2.1. виконувати обов`язки, передбачені Статутом об`єднання; 2.2. виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; 2.3. використовувати приміщення та спільне майно за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями та спільним майном; 2.9. не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; 2.11. своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Розділом VІ Статуту ОСББ «Б15» визначено, що відповідальність за порушення Статуту та рішень статутних органів об`єднання співвласники несуть відповідальність згідно із законом. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 01.11.2023 заборгованість відповідача перед ОСББ «Б15» складає за період з вересня 2022 року по жовтень 2023 року становить 9 080,22 грн., яка складається з: 5 557, 86 грн. - заборгованість зі сплати внеску на утримання спільного майна, 898, 24 грн. - заборгованість зі сплати внеску до резервного фонду, 280, 70 грн. - заборгованість зі сплати внеску до ремонтного фонду, 1 400,00 грн - заборгованість зі сплати внеску до фонду безпеки, 401, 00 грн. - заборгованість зі сплати разового обов`язкового внеску, 227, 45 грн. - компенсація спожитого електропостачання, 314,97 грн. - компенсація спожитої теплової енергії. Відповідач у судовому засіданні визнав наявність заборгованості у повному обсязі. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконує умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Отже, зважаючи на наведене вище, суд уважає, що позовні вимоги є законним, таким, що відповідають вимогам чинного законодавства України, тому підлягають задоволенню в повному обсязі. У частині вимог про стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відповідності до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Позивачем, при зверненні до суду, заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 3 600 грн. та гонорар адвоката у розмірі 908,02 грн. На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №5/11 від 09.11.2023, рахунок на оплату №89 від 09.11.2023, акт надання послуг №88 від 25.11.2023 та платіжну інструкцію №457 від 17.11.2023 на суму 3 600 грн. У судовому засіданні, що відбулося 03.04.2024, відповідач не погодився з таким розміром витрат на правову допомогу. Зазначив, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію розумності, оскільки справа є малозначною, ціна позову становить 9 080,22 грн., заборгованість виникла внаслідок перебування відповідача у лавах Збройних сил України і до звернення до суду із позовною заявою, жодної досудової роботи не проводилося. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частина 5 вищенаведеної статті передбачає, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, а також вартість та характер понесених стороною позивача витрат, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню до 1 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved