Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом заявою до [PERSON] , у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві особистої власності належить квартира за адресою : [ADDRESS] . В даній квартирі окрім неї зареєстровані : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який останні два роки не проживає в даній квартирі. За час його відсутності, вона самостійно сплачує комунальні платежі, послуги за газопостачання, електроенергію. Відповідач зовсім не приймає участь в матеріальних витратах, пов`язаних з утриманням житла. Вона неодноразово зверталась до відповідних установ щодо зняття відповідача з реєстрації з вищезазначеної квартири, але їй було відмовлено. Такі дії відповідача порушують право власності позивача та суттєво перешкоджають їй реалізувати права, як власника квартири. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.03.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Додатково зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити; проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Додатково зазначив, що покладаються на розсуд суду. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі продажу квартири від 27.11.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Тарасенко Р.О., зареєстрованого в реєстрі за №2622, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав, (а.с. 6). Згідно копії довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №259, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради 10.01.2024 року, до складу зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , входить 4 особа, одна з яких відповідач [PERSON] (а.с.8). З Акту про непроживання особи за місцем реєстрації від 21.12.2023 року, складеного мешканцями квартир [ADDRESS] , в присутності майстра відділу з обслуговування житлового фонду КП «Новозаводське», вбачається, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з січня 2022 року по теперішній час (а.с. 7). За приписами ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно доЗакону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно частини 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, враховуючи, що позивач є власником спірного житлового приміщення, а відповідач не є членом її сім`ї та не проживає у даному житловому приміщенні, тому відповідач втратив право користування вищезгаданим житловим приміщенням. Суд вважає, що реєстрація відповідача у згаданому нерухомому майні порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню нею права користування та розпорядження своїм майном, як складовими частинами права власності. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити даний позов. На підставі наведеного,

Outcome: approved