Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Адвокат Колодій Л.Б. від імені та в інтересах заявника звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно заінтересованої особи, строком на 6 місяців, шляхом заборони [PERSON] перебувати в місці проживання за адресою: [ADDRESS] , покликаючись, на те, що заінтересована особа, яка є його племінником, вчиняє домашнє насильство проти нього, постійно підіймає руку на нього, погрожує фізичною розправою, висловлювався нецензурною лайкою і неадекватно поводиться, внаслідок чого він декілька разів викликав поліцію. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 22 червня 2022 року заяву прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження по справі. Заінтересованою особою подано заперечення на заяву, в якій просить у задоволенні такої відмовити, мотивуючи, що він домашнє насильство над заявником не вчиняє, а вимоги заяви зводяться до фактичного позбавлення його власника квартири права проживати у вказаній квартирі. У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Колодій Л.Б. заяву підтримали, просили таку задоволити. Заінтересована особа [PERSON] та його представник адвокат Колотій Ю.Я. у задоволенні заяви просили відмовити. Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19). У постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 сформульовано правову позицію про те, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. На підтвердження вимог заяви до суду подано: витяги з єдиного обліку від 25 січня 2024 року та № 4293 від 10 березня 2024 року та № 1293 про вчинення домашнього насильства, рішення по яких органами поліції не прийнято; протокол про адміністративне правопорушення серії АА № 198563 від 09 травня 2023 року, на підставі якого постановою Сихівського районного суду м.Львова від 13 червня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та застосовано до нього стягнення у виді штрафу в розмірі 170 гривень; складення термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 023394, яким заборонено кривднику у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Як викладено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами. За клопотаннями сторін судом проведено допит свідків [PERSON] (сусідка сторін), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (родичі сторін), [PERSON] (друг заінтересованої особи), які зазначили, що у сторін з 2011 року були родинні стосунки, які базувались на взаємопідтримці та розумінні, внаслідок чого була подарована [PERSON] квартира [PERSON] . Проте останнім часом такі відносини погіршились, постійно виникають конфліктні ситуації на ґрунті спільного проживання та непорозуміння в побуті. Інші докази заявником не подані, про такі у заяві не зазначено та відповідного клопотання про їх витребування, як цього вимагає закон, не заявлено. Аналізуючи вище наведене у сукупності та взаємозв`язку, між сторонами тривалий час наявний конфлікт, який виникає на ґрунті спільного проживання, проте відсутні об`єктивні докази, які б підтверджували учинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та були б достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з яким закон пов`язує можливість видачу обмежувального припису, а тому суд дійшов висновку щодо недостатності підстав для застосування до заінтересованої особи такого спеціального заходу як обмежувальний припис. Сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо нього психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що [PERSON] вчинив щодо нього домашнє психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Оскільки [PERSON] не надав беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні Закону, а судами не встановлено випадків домашнього насильства відносно [PERSON] , а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд приходить до висновку про відсутність підстави для задоволення заяви [PERSON] , про видачу обмежувального припису. Крім того, застосування такого заходу заборона перебувати у місці проживання заявника у даної конкретному випадку розцінюватимуться як необґрунтоване обмеження прав власника майна та буде непропорційним учиненому. Суд не встановив жодних даних щодо можливого настання тяжких чи особливо тяжких наслідків у разі невидачі обмежувального припису. Відсутність правових підстав для видачі обмежувального припису має наслідком відмови у позові.

Outcome: dismissed