Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

В Рівненський міський суд Рівненської області року з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС», третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню звернувся [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Полюхович Р.М. заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, вчинений 11 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за №60415 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК АЙКОНС» 32 000,00 грн. боргу таким, що не підлягає виконанню. В судове засідання представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про отримання судової повістки рекомендованим листом. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. В судове засідання третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. повторно не з`явилася. Про день та час розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином судовою повісткою рекомендованим листом. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від 23\~лютого 2006\~року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №60415 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК АЙКОНС» заборгованість за кредитним договором 32 000,00 грн. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні виконавчим написом від 11 червня 2021 року вчиненим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк О.В. про звернення стягнення з [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження [ADDRESS] , місце проживання [ADDRESS] , фактичне місце роботи невідоме, який є боржником за кредитним договором 972399 від 18 серпня 2020 року, укладеним з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», ідентифікаційний код юридичної особи 42753492, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №1-26/04/2021 від 26 квітня 2021 року є ТОВ «ФК АЙКОНС», ідентифікаційний код юридичної особи 44334170, місцезнаходження:02132, м.Київ, вул.Зарічна, 1Б, офіс 236, реквізити: [NUMBER] у АТ «ПУМБ», МФО 334851, далі іменований стягувач, заборгованість за кредитним договором 972399 від 18 серпня 2020 року. Строк платежу за Кредитним договором 972399 від 18 серпня 2020 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 18 серпня 2020 року по 25 травня 2021 року. Сума заборгованості складає 30 800,00 (Тридцять тисяч вісімсот гривень 00 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 10 000,00 (Десять тисяч гривень 00 копійок); прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 15 100,00 (Пятнадцять тисяч сто гривень 00 копійок); строкова заборгованість за сумою кредиту становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість за комісією становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок); строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 5 700,00 (Пять тисяч сімсот гривень 00 копійок); строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок). За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із Стягувача, в розмірі 1 200,00 (Одна тисяча двісті гривень 00 копійок), які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 32 000,00 (Тридцять дві тисячі гривень 00 копійок). З дослідженої в судовому засіданні постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66289607 від 27 липня 2021 року, винесеної приватним нотаріусом виконавчого округу м.Києва Журид С.М. вбачається, що відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №60415, виданого 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] на користь ТОВ «ФК АЙКОНС» (ЄДРПОУ 44334170, м.Київ, вул. Зарічна, 1Б, оф.236) 32\~000 грн. боргу. За загальним правилом статей 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або в інший спосіб, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно з ч. 1 ст. 39 цього Закону порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат». Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячені Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та п. п. 1.1, 1.2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуса вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік). Відповідно до п. п. 3.1-3.5 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. З огляду на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Від вказаного правового висновку на момент подання позовної заяви Верховний Суд не відступав. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріус (третя особа) не отримувала від позивача первинні документи щодо видачі кредитних коштів та здійснення їх часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тобто у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем є безспірним. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушила вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобовязань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом зроблено відповідачем одноособово, без врахування думки та позиції Позивача, та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником предявлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, в отримання боржником вимоги стягувача з підписом про його отримання. Жодного повідомлення від відповідача позивач не отримував. Відповідач не надав нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, нотаріус - третя особа, не мав права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, з огляду на наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провалиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а саме пунктом другим, Перелік доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 вищевказану постанову Кабінету Міністрів України визнано незаконною та нечинною, в частині, зокрема, пункту другого. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 23.01.2018 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду та ухвалу Вищого адміністративного суду України. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2018 у задоволенні заяви про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 за нововиявленими обставинами відмовлено та залишено відповідне судове рішення в сил. Постановою Верховного Суду від 23.12.2020 касаційну скаргу залишено без задоволення, а вищевказану ухвалу від 26.03.2018 залишено без змін. Отже, чинна редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не передбачає стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Зважаючи на те, що укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА, правонаступником якого є ТОВ «ФК АЙКОНС» та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, всупереч вищезазначеним нормам не був посвідчений нотаріально, позивач вважає, що наявні всі підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у звязку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року (справа №910/10374/17) зазначається, що, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 вересня 2021 року у справі №910/10374/17 порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до\~ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними не спростованими представником відповідача, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви у сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved