Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

29.12.2023 до суду надійшла позовна заява Жовківської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач просить суд конфіскувати у власність держави земельну ділянку відповідачів та покласти на них судові витрати. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що Жовківської окружною прокуратурою Львівської області за результатами\~вивчення\~питання\~законності використання\~відповідачами,\~які\~є\~громадянинами російської\~федерації\~земельної\~ділянки сільськогосподарського\~призначення\~на\~території Новояричівської\~селищної\~(колишньої\~Старояричівської\~сільської)\~ради\~Львівського\~району Львівської\~області\~встановлено\~порушення земельного\~законодавства, які полягають\~в\~порушенні\~вимог ч.\~4\~ст.\~81\~Земельного\~Кодексу\~України щодо\~невідчуження\~протягом\~року іноземцем\~земельної\~ділянки\~сільськогосподарського призначення,\~прийнятої\~у\~спадщину.\~Так,\~на\~підставі\~рішення Кам`янка-Бузького\~районного\~суду\~Львівської області\~від\~27.02.2012\~у\~справі\~№ 2-1921/11\~про\~визнання\~права власності\~в\~порядку\~спадкування,\~відповідачі\~будучи\~громадянами російської\~федерації,\~набули\~право\~власності на\~1/2\~частку\~земельну\~ділянки кожен\~із\~цільовим\~призначенням для\~ведення\~товарного\~сільськогосподарського виробництва\~із\~кадастровим\~номером 4622186200:10:000:0433\~площею\~1.4163\~га,\~яка\~знаходиться\~на території\~Новояричівської\~селищної\~ради Львівського\~району\~Львівської\~області,\~право\~на\~яке згодом\~зареєстрували\~в\~Державному реєстрі\~речових\~прав\~на нерухоме\~майно\~та\~Реєстру прав\~власності\~на\~нерухоме майно,\~Державного\~реєстру\~Іпотек,\~Єдиного\~реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів\~нерухомого\~майна щодо\~об`єкта\~нерухомого\~майна.\~Отримавши\~таке\~право,\~відповідачі\~будучи\~іноземцями зобов`язані\~були\~відчужити\~вказану земельну\~ділянку,\~проте\~цього\~не зробили,\~чим\~порушили вимоги ст. ст.\~13, 14, 41 Конституції України, ст.\~ст.\~80,\~81,\~145 Земельного кодексу України. У зв`язку із вищенаведеним така земельна ділянка підлягає конфіскації, через що прокурор звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 05.02.2024 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи проводитиметься за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Прокурор Ліцман М.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання повторно не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили і від них не надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Так, судом 29.02.2024 та 10.04.2024 було здійснено виклик [PERSON] та [PERSON] до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву відповідачі не подавали. Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Так, судом встановлено, що на підставі рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 27.02.2012 у справі № 2-1921/11 про визнання права власності в порядку спадкування, відповідачі будучи громадянами російської федерації, набули право власності на 1/2 частку земельну ділянки кожен із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 4622186200:10:000:0433 площею 1.4163\~га, яка знаходиться на території Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області (а.с.21-24). Відповідно до інформації з Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 14.07.2020 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували за собою право власності по 1/2 частки на вказану земельну ділянку із кадастровим номером 4622186200:10:000:0433 площею 1.4163\~га. із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (номер запису на право власності 53174025, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2125238646221) (а.с. 21-25). Разом з тим, судом з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] (паспорт за номером [NUMBER] , виданий 19.11.2004, видавник Управління внутрішніх справ міста Альметьєвськ республіки Татарстан, підрозділ 162-015, реєстраційний номер платника податків [NUMBER] ), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] (паспорт за номером [NUMBER] , виданий 29.01.2014, видавник УФМС росії по республіці Татарстан в Альметьєвському району, підрозділ 160-019, реєстраційний номер платника податків [NUMBER] ), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] є громадянинами російської федерації (а.с. 28-30). Відомостей щодо можливого місця тимчасової реєстраціії відповідачів чи проживання в Україні судом не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку, що між сторонами склались спірні правовідносини, які виникли з приводу порушення відповідачами ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ними як іноземцями прийнятої у спадщину земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яку вони зобов`язані були відчужити упродовж року після набуття права власності. Так, положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства. Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до частини другої статті 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Відповідно до частини п`ятої статті 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення. Одночасно, за змістом частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме: така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Оскільки [PERSON] \~та\~ [PERSON] з 14.07.2020, що більше ніж протягом року з часу державної реєстрації права власності на земельну ділянку із кадастровим номером 4622186200:10:000:0433 площею 1.4163\~га. із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території на території Новояричівської селищної ради Львівського району Львівської області, її не відчужили, то право власності на зазначену земельну ділянку необхідно примусово припинити, шляхом її конфіскації. З огляду на характер спірних правовідносин, встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави у право відповідачів на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані і у сталій практиці ЄСПЛ. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власників оспорюваної земельної ділянки (відповідачів у справі), оскільки такі мали достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак у встановлений законом строк земельну ділянку не відчужили, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі №513/444/15-ц від 23 січня 2018 року. Таким чином, та враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] , будучи іноземними громадянинами, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення не відчужили її, то є підстави для її конфіскації у власність держави. А тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Також, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідачів підлягають солідарно стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2147,20 грн.

Outcome: approved