Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

18 грудня 2023 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області в порядку підсудності з Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування\~позову представник\~позивача посилався\~на те,\~що між\~позивачем та\~відповідачем було\~укладено договір\~№ б/н\~від 16.01.2019\~року.\~Згідно умов\~вказаного договору\~відповідач отримав\~кредит у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну\~картку зі\~сплатою процентів\~за користування\~кредитом у\~розмірі 46,8%\~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом.\~Відповідач зобов`язання\~за вказаним\~вище кредитним\~договором у\~встановлений строк\~належним чином\~не виконав,\~внаслідок чого\~утворилася заборгованість.\~Станом на\~04.09.2023\~року[PERSON] має перед позивачем заборгованість у розмірі 10374,66 гривень, яка складається з 6577.77 гривень заборгованість за кредитом; 3796,89 гривень заборгованість за відсотками, 0,00 гривень штрафи. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, а також судові витрати. Ухвалою судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2023 року матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Межівського районного суду Дніпропетровської області.(а.с.38) Ухвалою судді Межівського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.(а.с.44) Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлень про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не направив до суду письмовий відзив на позовну заяву. Оскільки відповідач повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Крім того, відзив на позов у відповідності до п.8 ст. 178 ЦПК України не надано. Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі ч.2 статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» є правонаступником прав та обов`язків публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 25.04.2018 року змінено організаційно-правову форму та назву позивача з публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», про що зазначено у п.1.1. Статуту АТ «А-БАНК».(а.с.27,зворот-31) Згідно з Витягом з Державного реєстру банків №ДБР-000007 від 16.08.2021 року, АТ «А-БАНК» має чинну банківську ліцензію № 16 від 30.10.1992 року.(а.с.27) Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.06.2019 року АТ «А-БАНК» зареєстроване як юридична особа 30.10.1992 року, основний вид економічної діяльності, 64.19\~інші види грошового посередництва.(а.с.25,зворот-26) Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач 16.01.2019 року надав банку свої персональні дані. Крім цього у анкеті-заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування,основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами примірник договору про надання банківських послуг згідний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.а.bank.com.ua. Він зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті A-Банку www.а.bank.com.ua (а.с.8). З моменту укладення договору відповідачу видано одну кредитну картку № [NUMBER] , строком дії до серпня місяця 2022 року, що підтверджується довідкою за картами.(а.с.14) Відповідно до довідки за лімітами відповідачу було встановлено кредитні ліміти за кредитним договором б/н внутрішньобанківський референс № [NUMBER] від 16.01.2019 за період з 16.01.2019 по 04.09.2023: 16.01.2019 - 0,00 гривень, 29.08.2019 - 8100,00 гривень, 29.05.2020 7563,54 гривень, 08.07.2020 7063.54 гривень, 19.04.2021 6577,77 гривень, 20.05.2022 року 6600 гривень.(а.с.15) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 16.01.2019 року № б/н, який долучений позивачем до позовної заяви станом на 04.09.2023 року відповідач має заборгованість перед позивачем на суму 10374,66 гривень, яка складається з 6577.77 гривень заборгованість за кредитом; 3796,89 гривень заборгованість за відсотками, 0,00 гривень штрафи.(а.с.6-7). До позову додано роздруківку витягу з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК», яка не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача з саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг. Вказаний витяг не має будь-яких позначок, які б вказували, який саме з видів карткового рахунку був обраний відповідачем, та чи взагалі відповідач ознайомився із цими тарифами банку по обраному виду карткового рахунку. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ч. ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти, (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків та штрафу, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», як невід`ємної частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, відсоткова ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-Анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ «А-БАНК», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та штрафу, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд приходить до висновку, що в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк», в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 16.01.2019 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 27.10.2023 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ «А-БАНК», відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафу, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг в АТ «А-БАНК», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно\~правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,\~із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже суд приходить до висновку, що Умови та Правила банківських послуг в АТ «А-БАНК», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16.01.2019 року, шляхом підписання Анкети-Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил банківських послуг в АТ «А-БАНК», оскільки Умови та Правил банківських послуг в АТ «А-БАНК», це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. На підставі наведеного вище, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою по справі [PERSON] , АТ «А-БАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих Умов та Правил банківських послуг в АТ «А-БАНК», які вважав узгодженими Банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону\~споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. На підставі наведеного вище, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками. Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», на який також посилається позивач, зазначена інформація у якому зберігає чинність та є актуальною до 01.07.2019 року, також не може вважатись складовою кредитного договору, не доводить заявлених позовних вимог та не доводить факту видачі кредитної картки з встановленим кредитним лімітом (а.с.9) у зв`язку з наступним. Так паспорт споживчого кредиту від 16.01.2019 року містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, відсутні дані щодо фактичного ліміту, річна процентна ставка обчислена на основі припущення. Крім того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі №284/157/20-ц (провадження №61-13569св20), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі №313/346/20 (провадження №61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі №467/555/19 (провадження №61-17707св19). Крім того, заява від 16.01.2019 року підписана [PERSON] не містить посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору. Таким чином, даний документ неможливо визнати належним доказом досягнення між сторонами згоди на укладення кредитного договору та погодження всіх його істотних умов, зокрема стосовно розміру отриманого кредиту, розміру відсоткової ставки за користування кредитом, порядок погашення кредиту, розмір щомісячного платежу, розмір неустойки, оскільки наявна у ньому інформація є попередньою та містить два типи кредитного продукту без зазначення, який саме з них обирає позичальник. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] умови та правила надання банківських послуг в АТ «А-БАНК», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з умов та правил надання банківських послуг через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, підстави для стягнення з відповідача відсотків в сумі 3796,89 гривень відсутні. Однак, суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» в частині стягнення заборгованості за кредитом, виходячи з наступного. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачем фактично отримано кредитні кошти на підставі анкети-заяви від 16.01.2019 року, які [PERSON] не повернуто. Отримані відповідачем кредитні кошти відображені в розрахунку заборгованості та виписці по картці, доданими до позовної заяви, в яких зазначається про користування відповідачем кредитними коштами. З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку Акціонерному товариству «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» в частині стягнення кредитних коштів в сумі 6577.77 гривень (заборгованість за кредитом) підлягають задоволенню. В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 2684 грн. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 6577.77 гривень, тобто на 63 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1690,92 грн. (2684,00 грн.* 63 %) судового збору.

Outcome: partial