Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. У позовній заяві вона посилалася на те, що 16 жовтня 1993 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного проживання мають повнолітніх дітей, сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погіршувалися в результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Спільне життя з відповідачем у них не склалося. Виникали непорозуміння, що не дають їм зберегти шлюб. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів. Подружні відносини між ними припинилися з серпня 2018 року, позивачка з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не є можливим та суперечать інтересам позивача та інтересам їх спільних дітей. Спору про поділ майна не має. Позивач у судове засідання не з`явилася, проте у прохальній частині позову просила розгляд справи проводити без її участі, позов підтримує, просила розірвати шлюб. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте направив на адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого 16 жовтня 1993 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бабушкінського районного виконавчого комітету міста Дніпропетровська, актовий запис № 1169, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Від шлюбу мають спільних повнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Судом було встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. За положеннями ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно доч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. В даному випадку заходів для відновлення родинних відносин вжито не було, сторони не мешкають однією сім`єю, на примирення не згодні - зазначене свідчить про те, що родина розпалася остаточно, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved