Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що між ним та [PERSON] 16.09.2017 було укладено шлюб. Під час спільного життя з відповідачем у них народилась дитина [PERSON] . В 2023 році [PERSON] було подано до Вінницького міського суду Вінницької області заяву про розлучення. Також в 2023 році [PERSON] було подано до Вінницького міського суду Вінницької області заяву про видачу судового наказу про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх доходів. 04.09.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ (справа № 127/24095/23), за яким суд стягнув з нього 1/4 частину від усіх доходів. Згідно з ч. 7 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу 5 цього Кодексу. Він являється військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , отримує дохід у розмірі 299892,37 грн (за 6 місяців). Щомісячний заробіток складає 49982,06 грн, а 1/4 його заробітку складає 12495,51 грн. На даний час стягуваний розмір аліментів фактично перевищує розмір мінімальної заробітної плати, встановлений в 2023 році, та в п`ять разів перевищує прожитковий мінімум для дітей відповідного віку і призводить до збагачення [PERSON] та стає джерелом інших нецільових витрат. Крім того, 01.06.2023 ним був укладений договір позики, оскільки він вже не проживає разом із [PERSON] , за яким він отримав у цільову позику на придбання житла, яким він не забезпечений, 10000 доларів США і щомісячно він має повертати кошти у розмірі 415 доларів США, що еквівалентно 15000 грн протягом 2 років. Також він змушений з 01.08.2023 винаймати житло (договір від 01.08.2023), оскільки проживати з [PERSON] спільно вже не може, а бути тягарем для батьків теж не хоче. Щомісячно на винаймання житла він сплачує 6500 грн. З урахуванням вказаних обставин на особисті потреби із 50000 грн заробітку в нього залишається 16000,00 грн (50000,00 грн -15000,00 грн (зобов`язання за позикою) - 6500 грн (зобов`язання зі сплати орендної плати) -12500,00 грн (сума стягуваних з нього аліментів)) і це за мінусом ще необхідності оплати комунальних платежів за квартиру, яку він орендує (влітку платежі невеликі - до 2000,00 грн, а взимку ця оплата може сягати і 4000 грн). Отже, на утримання дитини він буде сплачувати плату, що буде перевищувати решту доходів, які у нього залишатимутися на його забезпечення після сплати коштів за зобов`язаннями, що виникли. Він не може займатись будь-якою підприємницькою діяльністю та отримувати доходи, тому визначення аліментних зобов`язань у розмірі 1/4 частки від його доходів є значними витратами. 3 метою дотримання балансу прав та інтересів сторін по справі, а також дитини, на користь якої передбачається стягнення аліментів, слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/10 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що становитиме в середньому 5000 грн на місяць). Тому просить зменшити розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , визначених у судовому наказі від 04.09.2023 по справі № 127/24095/23, стягнувши з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 27.09.2023 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. 09.10.2023 відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимог, зазначає, що стягуваний розмір аліментів фактично перевищує розмір мінімальної заробітної плати, встановлений в 2023 році, в п?ять разів, а також перевищує прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, через що призводить до збагачення [PERSON] та стає джерелом інших нецільових витрат, а тому бажає їх зменшення до 1/10 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що становитиме в середньому 5000 грн на місяць). Однак така позиція є безпідставною та необґрунтованою з огляду на таке. В дійсності 16.09.2017 вона зареєструвала шлюб із [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.09.2023 шлюб між ними було розірвано. Зважаючи на те, що від шлюбу у них є малолітній син [PERSON] , [INFO] , а також те, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею, то, відповідно, вона 10.08.2023 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина. Відтак, 04.09.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ, яким вирішено стягнути із [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.08.2023, і до досягнення дитиною повноліття. У своїй позовній заяві про зменшення розміру аліментів позивач вказує, що він є військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , щомісячний заробіток складає 49982,06 грн, а тому 1/4 його заробітку (доходу) становить 12495,51 грн, що фактично перевищує розмір мінімальної заробітної плати, встановлений в 2023 році, в п?ять разів, а також перевищує прожитковий мінімум для дітей відповідного віку і призводить до збагачення [PERSON] та стає джерелом інших нецільових витрат. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Судовим наказом від 04.09.2023 присуджено стягувати із позивача аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) відповідно до приписів чинного законодавства України. При цьому, 1/4 від вказаної позивачем суми заробітку становить 12495,51 грн та не перевищує законодавчого обмеження щодо розміру вимог про стягнення аліментів на дитину відповідного віку, адже згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 2272 гривні, відповідно десять прожиткових мінімумів становить - 22720,00 грн. Стосовно того, що сума сплачених аліментів призведе до збагачення чи стане джерелом інших нецільових витрат, то таке твердження є абсолютно необґрунтованим, адже ч.ч. 1, 2 ст. 186 СК України закріплено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Тобто обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів. Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження свого посилання на нецільове використання аліментів з її боку, адже їхній спільний син, який проживає з нею, забезпечений харчуванням, одягом, взуттям, належними побутовими умовами, тобто дитині створені всі належні умови для проживання та навчання. Крім того, позивач вказує, що 01.06.2023 ним було укладено договір позики, за яким він отримав у цільову позику на придбання житла 10000,00 доларів США і щомісячно має повертати кошти у розмірі 415 доларів США, що еквівалентно 15 000,00 грн, протягом 2 років, а також сплачує 6500,00 грн щомісячно на винаймання житла, що підтверджується договором оренди квартири від 01.08.2023. Однак позивач, укладаючи договір позики від 01.06.2023 та договір оренди квартири від 01.08.2023, як доросла і дієздатна людина, розумів, які саме зобов`язання бере на себе, а тому укладення вказаних правочинів жодним чином не є «обставинами, які позивач не міг передбачити чи усунути», адже ці події прямо залежали від його волі та є наслідком його свідомих активних дій. Відтак, їхня спільна дитина не повинна зазнавати утисків і обмежень через те, що батько займається купівлею нерухомого майна, адже потреби дитини нікуди не зникли, а навпаки зростають разом із нею, і батьки, перш за все, повинні керуватись у своїх діях інтересами дитини, як найбільш незахищеного учасника сімейних правовідносин. Відтак, суд має врахувати, що позивач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання як себе, так і малолітньої дитини. Із розділу 4 Договору оренди квартири від 01.08.2023 убачається, що початок оренди - 01.08.2023, закінчення оренди - 31.12.2023, тобто строк оренди становить лише 5 місяців. До того ж, як підтверджується наданою позивачем довідкою військової частини [NUMBER] від 14.08.2023 №258, позивач, як військовослужбовець Збройних Сил України, щомісяця отримує грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення у розмірі 2850,00 грн, а тому з урахуванням цієї компенсації останній витрачає на орендну плату 3650,00 грн. Щодо посилання позивача на те, що на особисті потреби із 50000,00 грн заробітку в нього залишатиметься 16000,00 грн, а тому на утримання дитини від буде сплачувати плату, що буде перевищувати решту доходів, що в нього залишатимуться на його забезпечення після сплати ним коштів за зобов?язаннями, що виникли, зазначає, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2684 грн; мінімальна заробітна плата установлена у місячному розмірі 6700 гривень. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 у справі № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Відповідно, грошових коштів, які залишаються після виконання зобов`язань, достатньо для позивача, адже такий розмір перевищує як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, так і мінімальну заробітну плату. Стосовно того, що позивач не може займатись будь-якою підприємницькою діяльністю та отримувати доходи у зв?язку із обмеженням щодо суміщення та сумісництва на військових посадових осіб Збройних Сил України, то в Законі України «Про військовий обов?язок і військову службу» немає прямої заборони щодо провадження підприємницької діяльності. Сумісна діяльність вважатиметься порушенням, якщо особа займає військову посаду ЗСУ. Сумісна діяльність не буде порушенням та дозволятиме отримувати доходи, якщо військовослужбовець не є військовою посадовою особою. Однак позивачем не надано доказів того, що він являється військовою посадовою особою Збройних Сил України, що спростовує його твердження про те, що він не може займатись підприємницькою діяльністю та отримувати додаткові доходи. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про погіршення його стану здоров`я та майнового стану, що в свою чергу могло бути підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач не має істотного погіршення здоров`я до того ступеню, який би реально унеможливлював виконання судового наказу у встановленому судом розмірі. Таким чином, майновий стан позивача дозволяє йому сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану постійно зростають ціни на дитячі речі та взуття, продукти харчування, засоби гігієни, іграшки, лікарські засоби, оплату за навчання та можливість відвідування дитячих гуртків і спортивних закладів, витрати на які підтверджується фіскальними чеками, квитанціями, платіжними інструкціями. Відтак, у випадку зменшення встановленого розміру аліментів, неможливо буде забезпечити сину рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, адже такої суми буде не вистачати. Таким чином, зменшення розміру аліментів із 1/4 частки заробітку (доходу) [PERSON] на утримання неповнолітнього сина до 1/10 частки від всіх видів його доходу (заробітку) є таким, що не відповідає матеріальним нормам права, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивач має на утриманні сина, який потребує матеріального забезпечення з боку батька, який згідно із законом повинен його забезпечувати, розмір аліментів, на який позивач просить змінити, є недоцільним та необґрунтованим. Заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, не відповідають інтересам дитини, його рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. З викладеного не вбачається, що змінилось матеріальне становище платника аліментів, тобто позивач не підтвердив жодним належним та допустимим доказом факту зниження його майнового стану, навпаки, фінансовий стан позивача збільшився під час служби в Збройних силах України. Позивач має стабільний та регулярний заробіток, будучи військовослужбовцем, є можливість забезпечити утримання свого рідного сина. Будь-які докази щодо перебування позивача у важкому матеріальному становищі ним не надано. Позивач не надав належних та допустимих доказів, що він має незадовільний стан здоров`я та має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, або ж доказів на підтвердження неможливості виконувати свій обов`язок по утриманню дитини у визначений судом спосіб, а тому ні матеріальний, ні сімейний стан, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, не змінився. Оскільки рішенням суду присуджено стягувати з нього аліменти в частці від заробітку, то, відповідно, розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання сина, зменшиться, якщо зменшиться розмір заробітку (доходу) позивача. Тому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. 24.11.2023 представником позивача [PERSON] - адвокатом Путіліним Є.В. було подано відповідь на відзив, який обґрунтований тим, що [PERSON] являється військовослужбовцем військової частини [NUMBER] та отримує дохід 299392,37 грн за 6 місяців. Щомісячний заробіток складає 49982,06 грн. 1/4 його заробітку складає 12495,51 грн. На даний час стягуваний розмір аліментів фактично перевищує розмір мінімальної заробітної плати, встановлений в 2023 році, в п?ять разів перевищує прожитковий мінімум для дітей відповідного віку і призводить до збагачення [PERSON] та стає джерелом інших нецільових витрат. Крім того, ним 01.06.2023 був укладений договір позики, за яким він отримав у цільову позику на придбання житла, яким він не забезпечений, 10000 доларів США і щомісячно він має повертати кошти у розмірі 415 доларів США, що еквівалентно 15000 грн, протягом 2 років. Також він змушений з 01.08.2023 винаймати житло, за яке він сплачує 6500 грн. На особисті потреби із 50000 грн заробітку у нього залишається 6500 грн. Що стосується твердження відповідачки про те, що він, як військовослужбовець Збройних Сил України, щомісячно отримує грошову компенсацію за піднайм житлового приміщення у розмірі 2850 грн, то дана сума врахована у підрахунку коштів, що залишаються у нього після всіх обов`язкових витрат. Відповідно до фіскальних чеків, квитанцій, платіжних інструкцій, що надала відповідач до відзиву, за вересень 2023 року підтверджено суму у розмірі 6 826,40 грн, за жовтень 2023 року - 6 826,56 грн. Тобто відповідач за вересень збагатилася на 5669,11 грн, а за жовтень - на 5668,95 грн. На даний час стягуваний розмір аліментів фактично перевищує витрати, які відповідач несе на утримання дитини, що суперечить статті 180 Сімейного кодексу України. У випадку стягнення аліментів в розмірі 12495,51 грн відповідач взагалі не витрачає коштів на утримання, однак має такий обов`язок відповідно до вимог СК України. Судом має бути взято до уваги розмір його фактичних доходів, наявність у нього інших договірних зобов`язань, а також те, що батьки в рівних частках повинні приймати участь в утриманні дитини. Він не може займатись будь-якою підприємницькою діяльністю та отримувати доходи, тому визначення аліментних зобов`язань у розмірі 1/4 частки від його доходів є для нього значними витратами. Тому просить зменшити розмір аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , визначених у судовому наказі від 04.09.2023 по справі № 127/24095/23, стягнувши з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить стягнути з відповідача документально підтверджені судові витрати. Судовий розгляд відкладався з поважних причин. В судовому засіданні 03.04.2024 представник позивача [PERSON] - адвокат Путілін Є.В.позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду зазначив, що 04.09.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області було видано судовий наказ (справа № 127/24095/23), за яким суд стягнув з позивача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх доходів.Позивач являється військовослужбовцем, отримує дохід, 1/4 його заробітку складає приблизно 13000,00 грн. Позивач має й інші зобов`язання. 01.06.2023 ним був укладений договір позики, за яким він отримав у позику на придбання житла 10000 доларів США, житло ще не придбав. Також він змушений винаймати житло, за яке щомісячно сплачує близько 6000 грн. Тому просять зменшити розмір аліментів на утримання дитини до 1/10 частки від усіх видів заробітку (доходу) позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 03.04.2024 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Суду зазначив, що крім зазначеного його представником - адвокатом Путіліним Є.В., він також несе додаткові витрати на дитину (сам купує дитині іграшки та продукти). Житло на даний час він ще не придбав, однак вніс кошти на будівництво житла (докази відсутні). За адресою місця реєстрації не проживає через особисті обставини. Йому незрозуміло, чому відповідач не може забезпечити дитину, оскільки її дохід складає 100000,00 грн. В судовому засіданні 03.04.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Корченюк А.В. просив у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі. Суду зазначив, що матеріальне становище платника аліментів не змінилося, тобто позивач не підтвердив жодним доказом факту зниження його майнового стану, навпаки, фінансовий стан позивача збільшився під час служби в Збройних силах України. Оскільки рішенням суду присуджено стягувати з нього аліменти в частці від заробітку, то, відповідно, розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання сина, зменшиться, якщо зменшиться розмір заробітку (доходу) позивача. Батьки повинні однаково забезпечувати дитину. Обставини, які б перешкоджали сплаті аліментів у визначеному судом розмірі, відсутні. Тому даний позов є безпідставним, просить відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 03.04.2024 підтримала свого представника у повному обсязі. Зазначила, що вона зі свого боку також несе витрати на потреби дитини приблизно 25000,00 грн в місяць. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що 16 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] ) у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місці Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.08.2023, виданого повторно (а.с. 16). Від даного шлюбу сторони по справі мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.08.2023, виданого повторно (а.с. 17). Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2023 (справа № 127/24095/23) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10.08.2023, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Відповідно до копії довідки №258 військової частини [NUMBER] від 14.08.2023, [PERSON] дійсно проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , у період з лютого 2023 року до липня 2023 отримав 295393,99 грн (а.с. 18). Згідно з копією договору позики від 01.06.2023, позикодавець [PERSON] передав позичальнику [PERSON] цільову позику на купівлю житла у розмірі 10000,00 доларів США строком до 01.06.2025; позичальник зобов`язується повертати позикодавцю таку ж суму грошей у доларах США щомісячними платежами по 415 доларів США; з липня 2023 року до листопада 2023 року позикодавець отримав від позичальника 2075 доларів США (а.с. 8, 61 зі звороту - 62). 01.08.2023 між орендодавцем ФОП [PERSON] та орендарем [PERSON] укладено договір оренди квартири; орендар оплачує орендну плату орендодавцю безготівковим розрахунком з розрахунку 6500 грн в місяць (а.с. 10). Відповідно до копії фіскальних чеків, [PERSON] було сплачено за оренду квартири 17.08.2023 - 6500 грн; 13.09.2023 - 6500 грн; 24.10.2023 - 6500 грн; 20.11.2023 - 6500 грн (а.с. 12, 13, 52, 61). На підтвердження понесених [PERSON] витрат на сина [PERSON] стороною відповідача надано копії фіскальних чеків, квитанцій та платіжних інструкцій (а.с. 39-48). Згідно з копією довідки про доходи від 01.02.2024 №102, ФОП [PERSON] за період з вересня 2023 року до лютого 2024 року отримала 618987,00 грн (а.с. 107). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 вищезазначеної Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини установлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині другій статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Погіршення або поліпшення стану здоров`я платника або одержувача аліментів враховується судом як підстава для зміни розміру аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розумінні статті 81 ЦПК України та статті 192 СК України саме позивачу необхідно доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 (справа № 459/2189/18). Суд звертає увагу, що підставою для зменшення раніше встановленого розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану. Тобто позивачем має бути доведено, що його матеріальний або сімейний стан з моменту встановлення судовим рішенням розміру аліментів до моменту звернення до суду із позовом про зменшення розміру аліментів змінився на стільки, що унеможливлює сплату ним аліментів у раніше визначеному розмірі. Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 (справа № 753/572/20) зазначив, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У даному випадку сторона позивача вказує, що [PERSON] являється військовослужбовцем військової частини [NUMBER] , за шість місяців отримав дохід у розмірі 299892,37 грн. Щомісячний заробіток складає 49982,06 грн, а 1/4 його заробітку складає 12495,51 грн. Позивач стверджує, що на даний час стягуваний розмір аліментів фактично перевищує розмір мінімальної заробітної плати, встановлений в 2023 році, та в п`ять разів перевищує прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, що призводить до збагачення [PERSON] та стає джерелом інших нецільових витрат. Аліменти повинні використовуватись виключно для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розвитку, і не можуть слугувати для безпідставного збагачення отримувача аліментів. Однак стороною позивача не доведено, що відповідач [PERSON] використовує отримані аліменти не для задоволення потреб дитини, її гармонійного фізичного та духовного розвитку, а для інших потреб. Аліменти стягуються на утримання дитини, а не на утримання [PERSON] , остання є лише їх отримувачем, оскільки дитина є малолітньою. Статтею 186 СК України визначено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Варто зауважити, що позивачем [PERSON] не обґрунтовано та не підтверджено доказами жодної з підстав, за наявності яких платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, а саме: погіршення його матеріального становища, зміна сімейного стану чи стан здоров`я позивача або ж покращення матеріального становища, сімейного стану чи стану здоров`я одержувача аліментів. Позивачем не доведено необхідності отримання у позику коштів в сумі 10000 доларів США з подальшим поверненням таких коштів щомісячними платежами в сумі 415 доларів США протягом двох років. [PERSON] стверджує, що позичив гроші для придбання житла, однак коштів в сумі 10000 доларів США недостатньо для придбання житла, тому на даний час він житло так і не придбав. Таким чином, позивач в судовому засіданні підтвердив той факт, що витрати, які він щомісячно несе на повернення позики, не є життєво необхідними для нього в даний час. Також судом установлено, що позивач, маючи зареєстроване місце проживання, орендує житло, на що несе певні витрати. Однак частину витрат на оренду житла [PERSON] компенсується державою, що підтверджується копією довідки №258 від 14.08.2023. [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] іншого шлюбу не уклав; крім сина [PERSON] , [INFO] , інших утриманців не має. [PERSON] , як платник аліментів, має задовільний стан здоров`я, оскільки доказів протилежного суду не надав. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків. Однак позивач [PERSON] , посилаючись на договір позики, за яким він отримав у позику 10000 доларів США на придбання житла, а також на договір оренди житла, за яким він орендує житло, ставить власні інтереси вище інтересів дитини, хоч утримання дитини потребує значних коштів. Варто зауважити, що 1/4 частка заробітку (доходу) позивача [PERSON] , що у даному випадку складає 12495,51 грн (зі слів позивача), не перевищує десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Суд також звертає увагу на те, що оскільки аліменти стягуються у частці від доходу позивача, у випадку зменшення заробітку (доходу) [PERSON] відповідно зменшиться сума на утримання сина. На думку суду, обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні норм права та позиції Верховного Суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, оскільки позивач є здоровим працездатним чоловіком, його матеріальний чи сімейний стан, а також стан здоров`я з часу стягнення з нього аліментів залишилися незмінними. Також суд вважає, що розмір стягуваних аліментів, який на даний час позивач сплачує на утримання сина [PERSON] , не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України. Таким чином, аналізуючи докази по справі та даючи їм оцінку, вирішуючи позов у межах заявлених вимог з урахуванням принципів розумності, справедливості, виваженості, пропорційності, виходячи з розумного балансу інтересів сторін, виходячи з інтересів дитини, які полягають в гарантуванні необхідного та достатнього рівня матеріального забезпечення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, понесені позивачем судові витрати слід залишити за останнім.

Outcome: dismissed