Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго», визначивши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Полтавську обласну раду, Виконавчий комітет Полтавської міської ради, про визнання недійсним публічного договору приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 року, укладеного відповідачем ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго», 36008 м.Полтава, вул.Комарова, 2а, рахунок [NUMBER] в АТ «Полтава-банк», код ЄДРПОУ 03338030, з позивачем [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказав, що між ним та відповідачем укладений договір в письмовій формі від 16 січня 2017 року № 2765ЛК, чинність якого останній підтвердив у своїх листах. Також відповідач підтвердив, що у випадку необхідності, розірвання цього договору здійснюється у судовому порядку. У цей же час відповідач зазначає про умови існування між ними ще одного договору із цих же правовідносин, а саме публічного договору приєднання, який оформлений в односторонньому порядку та фактично виконується відповідачем з 01.12.2021 року. Вважає, що між сторонами виникла колізія щодо одночасного, але різного врегулювання одних і тих правовідносин на підставі різних договорів. Таким чином, публічний договір підлягає визнанню недійсним. Зазначає, що відповідач уклав договір з ним без прояву його волі, що є порушенням принципу добросовісності. Також оформлення одночасно двох договорів з одних і тих правовідносин є порушенням принципу Верховенства права та є протиправним. Вказує, що не звертався до відповідача з пропозицією укладання договору та не акцептував його (не споживав, не сплачував, не підписував заяву-приєднання), отже, публічний договір приєднання має ознаки недійсності відповідно до ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України. Крім того, зазначає, що публічний договір приєднання не відповідає правовим актам, на підставі яких він укладений, та порушує вимоги законодавства України із захисту прав споживачів. Відповідно до вимог ч.5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», така модель організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги як колективний договір у його будинку не оформлялася, отже і припинення договору не наставало. Також вказує, що зміст публічного договору приєднання має ознаками порушень закону. Пункт 3 Типового договору, який надає право виконавцю послуг в односторонньому порядку змінювати умови договору, є ознакою порушення принципу рівності сторін. Також однією із істотних умов публічного договору приєднання є застосування у розрахунках на теплову енергію двоставкового тарифу та таким, що несе надлишкове навантаження на споживача. Ухвалою суду від 18 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року продовжено третій особі Виконавчому комітету Полтавської міської ради строк для подачі доказів іншим учасникам справи. Від відповідача ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго» до суду надійшов відзив на позов, в якому у задоволенні позову прохає відмовити. Зазначено, що позиція позивача щодо одночасного існування між ним та ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго» двох договорів, а саме Договору № 2765 ЛК про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 16 січня 2017 року та публічного договору приєднання, що формує розбіжності у способі виконання зобов`язань, суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства. Пунктом 34 Договору № 2765 ЛК визначено, що договір укладається на два роки і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо до закінчення строку його дії однією зі сторін не буде заявлено про його розірвання або необхідність приєднання. З 01 травня 2021 року у повному обсязі було введено в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ (далі Закон), відповідно до якого надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно ч.2 ст. 22 цього Закону договори укладаються відповідно до типових та примірних договорів, затверджених КМУ або іншими уповноваженими законом органами відповідно до закону. Договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин та для різних категорій споживачів. Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, договори із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення КМУ про затвердження типових публічних договорів приєднання. 01 жовтня 2021 року набрали чинності постанови КМУ від 08 вересня 2021 року № 1022 та № 1023 , якими затверджені типові публічні договори приєднання. Відповідно до приписів ч.5 ст. 13 Закону станом на 01 грудня 2021 року співвласники багатоквартирного будинку у [ADDRESS] не повідомили ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідний договір на послуги з постачання теплової енергії, тому 01 грудня 2021 року між сторонами набув чинності новий публічний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії. Двоставкові тарифи на послугу з постачання теплової енергії для всіх споживачів встановлені Полтавською міською радою, тому правомірно застосовуються щодо позивача. Їх запровадження відбулося 01 грудня 2021 року , одночасно з моменту набрання чинності нових договорів відповідно до Закону. Вважає позовні вимоги безпідставними. Від позивача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відзив, в яких вважає доводи відповідача у відзиві необґрунтованими, з аргументацією не погоджується, оскільки висновки відповідача не спираються на норми чинного законодавства. Вказує, відповідачем було скасовано щодо нього свободу договору, обійшовши вимоги закону щодо прояву його волі. Звертає увагу, що не брав участі в укладенні договору, не скористався правом підключення до системи опалення і фактично не має наміру та не отримує послуг теплопостачання. Зокрема, не здійснив конклюдентних дій із фактичного отримання послуг і акцепту договору. Спірний договір не відповідає вимогам ч.ч.1,3 ст. 203 ЦПК України, тому визнання договору недійсним буде відповідати вимогам ст. 215 ЦК України. Прохав визнати відзив необгрунтованим та задовольнити позов. Від відповідача ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго» до суду надійшли заперечення, в яких вказує, що свобода договору відноситься до загальних засад цивільного законодавства, а сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Разом з тим, свобода договору не є безмежною. Виходячи із положень ст. 13 ЦК України, реалізація абсолютного права на свободу договору може бути обмежена іншим суб`єктивним правом - вимагати укладення такого договору. Вказує, що індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є публічним договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, тобто споживач обмежений керуватися свободою договору при укладенні цього Публічного договору, оскільки таке обмеження прямо передбачено механізмом його укладення, визначеним ЗУ «Про комунальні послуги». Сторони у договорі не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в них про це вказано, та якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті відносин між сторонами. Вважає заперечення на відзив безпідставними. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Полтавської міської ради до суду надійшли пояснення, в яких вказано, що повноваження щодо встановлення тарифів на теплову енергію для ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» належать Полтавській обласній раді, а тому виконавчий комітет Полтавської міської ради не є учасником спірних правовідносин. Від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява, в якій вказав, що відповідач довільно тлумачить підстави та предмет позову. Вважає, що виникнення та існування спірного договору є протиправним і недійсним за ознаками ст. 203 ЦК України. Позов про визнання недійсним спірного договору подано з тих підстав, що укладення договору без волі власника свідчить про втручання у право власності. Він як власник, забороняє без його волі здійснювати теплопостачання у будь-якому договірному чи без договірному порядку, а також укладати договори про здійснення дій відповідача по наданню послуг з постачання теплової енергії. Оскільки об`єктом його приватного права власності є квартира у багатоквартирному будинку та місця загального користування, то є підстави стверджувати, що в об`єкт його власності відбулося втручання. Так як втручання відбулося без власника, то такі дії вважаються протиправними. Крім того, під час перевірки теплопостачання 06.12.2023 року в його присутності зафіксовано факт відключення його квартири від мереж опалення відповідача, а перевірка теплопостачання на вході у будинок до місць загального користування не здійснюється, так як батареї холодні та тепловіддачі немає. Стан теплозабезпечення є таким, що на температуру повітря у місцях загального користування не впливає. Також було порушено такі правові інститути як свобода договору та захист права споживача. Ухвалами суду від 27 лютого 2024 року у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості представника позивача - [PERSON] та в якості співвідповідача - Кабінету Міністрів України - відмовлено. Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року задоволено клопотання представника відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим. Ухвалами суду від 27 лютого 2024 року у задоволенні клопотань представника відповідача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про закриття провадження по справі та про залишення позову без розгляду - відмовлено. Ухвалами суду від 27 лютого 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові та запереченнях. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, з підстав, вказаних у позові. Представники відповідача - Пихтіна Ю.А. та Тарасенко Н.А. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов та запереченнях. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Полтавської обласної ради у судове засідання не з`явився. про причини неявки суд не повідомлено. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчого комітету Полтавської міської ради Вусик М.Ю. у судове засідання не з`явився, прохав проводити без його участі, підтримав позицію, викладену у поясненнях. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 січня 2017 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] було укладено Договір № 2765 ЛК про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26-27). Пунктом 34 Договору № 2765 ЛК встановлено, що цей договір укладається на два роки і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. З 01 травня 2021 року в повному обсязі було введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189). Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються вищезазначеним Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону № 2189 договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Відповідно до п. 3 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг. 01 жовтня 2021 року набрали чинності постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 та № 1023, якими затверджені типові публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Відповідно до приписів ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Станом на 01 грудня 2021 року співвласники багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , не повідомили ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про прийняття рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з підприємством відповідний договір на послуги з постачання теплової енергії. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, 01 грудня 2021 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] набув чинності новий публічний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії (а.с.76-79). Згідно з нормами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання [PERSON] , що призвело до виникнення заборгованості за період з 01.02.2021 року по 01.05.2023 року, рішенням Київського районного суду м.Полтави від 18 жовтня 2023 року у справі № 552/4238/23, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 05 лютого 2024 року, із [PERSON] на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» стягнуто заборгованість, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, у сумі 13 540, 62 грн. Судами встановлено, що станом на 01.12.2021 [PERSON] не уклав з підприємством відповідний договір на послугу з постачання теплової енергії, між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] набув чинності новий публічний договір приєднання на послугу з постачання теплової енергії, відповідно до якого споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом встановленим відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом, як передбачено пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону. Таким чином, до 01 грудня 2021 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» (Виконавцем) та [PERSON] (Споживачем) діяв Договір № 2765 ЛК про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від 16 січня 2017 року, за умовами якого виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та підігріву води за адресою: [ADDRESS] , а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. З огляду на викладене, доводи [PERSON] щодо регулювання одних і тих же правовідносин одночасно двома різними договорами є неспроможними. З приводу твердження позивача, що він не акцептував договір від 01.12.2021 року, тобто не споживав, не сплачував, не підписував заяву-приєднання, а отже не виявляв волі на його укладення, тому відповідно до ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України він має ознаки недійсності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що взаємовідносини між позивачем та відповідачем врегульовано індивідуальним договором про надання послуг. Індивідуальні договори, що є публічними договорами приєднання, та набули чинності з 01 грудня 2021 року, встановлюють порядок та умови надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Згідно п.5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст.12 Закону України «Про житлово комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства» від 22.11.2018 № 315, у разі, якщо приміщення всіх споживачів у будівлі/будинку оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, то обсяг спожитої теплової енергії на опалення опалюваного приміщення визначається на підставі показань відповідного вузла розподільного обліку з врахуванням частки обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, що визначається пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів цих приміщень, та враховуючи вимогирозділів VI,VIІІцієї Методики. Згідно п.4 розділу ІV Методики при постачанні теплової енергії до індивідуального теплового пункту будівлі/будинку та у разі, якщо приміщення всіх споживачів у будівлі/будинку оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається як різниця між обсягом теплової енергії, визначеним на підставі показань вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії, та сумою обсягів: обсягу теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води, та сумарного обсягу спожитої теплової енергії на опалення житлових/нежитлових приміщень споживачів, що визначається з урахуванням показань вузлів розподільного обліку теплової енергії та мінімального споживання теплової енергії в цих приміщеннях. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відсутність укладеного між сторонами відповідного договору не звільняє відповідача від сплати послуг. Сам по собі факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг у повному обсязі, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують такі права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 641/7403/16-ц. Позивачем не спростовано факту надання послуг з теплопостачання відповідачем, які централізовано надаються до багатоквартирного будинку [ADDRESS] , що встановлено, зокрема, у рішенні Київського районного суду м.Полтави від 18 жовтня 2023 року у справі № 552/4238/23, а тому доводи [PERSON] щодо неотримання ним послуг з постачання теплової енергії судом відхиляються. Позивач зазначає, що підставою недійсності оспорюваного договору є його невідповідність вимогам законодавства України, в тому числі, про захист прав споживачів, зокрема щодо застосування в розрахунках за теплову енергію двоставкового тарифу, що є несправедливими. В частині вказаних тверджень суд зазначає наступне. Обставини щодо правомірності застосування встановлених НКРЕКП двоставкових тарифів за послуги з теплопостачання були предметом розгляду у справі між цими ж сторонами за № 552/4238/23, у якій Полтавський апеляційний суд у постанові від 05 лютого 2024 року вказав, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2023 р. визнано протиправним та нечинним пункт 1 рішення 16 позачергової сесії Полтавської обласної ради 8 скликання від 30.09.2022 р. №477 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води, що надаються Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» в частині встановлення Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» двоставкових тарифів на послугу з постачання теплової енергії за категорією споживачів "Для потреб населення" відповідно до додатку 2 та тарифів на послугу з постачання гарячої води за категорією споживачів "Для потреб населення" відповідно до додатку 3. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2023 зазначене рішення Полтавського адміністративного окружного суду в частині задоволених вимог про визнання протиправним та нечинним рішення Полтавської обласної ради скасовано і в цій частині прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. Таким чином, при нарахуванні тарифів за послуги з теплопостачання позивачем правомірно застосовувались встановлені НКРЕКП двоставкові тарифи як грошовий вираз двох частин тарифу - умовно-змінної та умовно-постійної складової., який покладений в основу нарахування заборгованості відповідача за спожиту теплову енергію. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини у даній справі не доказуються. Доводи щодо порушення принципу свободи договору судом спростовуються, з огляду на наступне. Згідно положень ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Зі змісту ч.1 ст. 627 ЦК України слідує, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною та юридичною особами належить вчиняти в письмовій формі, за виключення випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як передбачено ч. 1 ст. 638 ЦК України. Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642-643 ЦК України. Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Принцип свободи договору, як один із загальних засад цивільного законодавства, декларується в ст. 3 ЦК України. Разом з тим, розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладення договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс разом з тим, визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Як встановлено судом, набрання чинності індивідуальним договором про надання комунальної послуги від 01.12.2021, що є публічним договором приєднання, відбулося у відповідності до механізму визначеного Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та положень ЦК України. Отже, порушень норм Цивільного законодавства щодо принипу свободи договору не відбулося. Твердження позивача про втручання відповідача у його право власності, оскільки він не укладав договору на здійснення дій щодо надання послуг з постачання теплової енергії, є помилковим, та не підтвердженим жодними належними та допустимим доказами. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути , зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6.Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом не встановлено, невідповідність змісту договору вимогам частин 1, 3 ст. 203 ЦК, належних доказів на підтвердження доводів позивача про недійсність правочину суду не надано. Враховуючи, що судом не встановлено невідповідності змісту публічного договору приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії вимогам Цивільного законодавства та інших актів законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] та відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed