Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 03.10.2023 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що квартира [ADDRESS] є комунальною власністю, належить територіальній громаді міста Запоріжжя. Позивач є наймачем житла, особові рахунки про надання комунальних послуг відкриті на її ім`я. Окрім неї в квартирі зареєстрована дочка її померлого сина [PERSON] , її онука - відповідач [PERSON] . З жовтня 2006 року [PERSON] в квартирі не проживає, її речі в квартирі відсутні, квартиру вона не утримує. Вона не підтримує відносини із онукою, місце проживання [PERSON] їй не відоме. Реєстрація відповідача в квартирі порушує її право на отримання субсидії, змушує нести зайві витрати по оплаті за комунальні послуги. Вважає, що [PERSON] втратила право користування квартирою на підставі статті 71 ЖК України. Просить суд: -визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . 08.12.2023 року [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що не погоджується із позовними вимогами [PERSON] . Вказала, що батько [PERSON] та матір [PERSON] проживали в квартирі [ADDRESS] разом з наймачем квартири [PERSON] . Вона народилась у 2004 році та була зареєстрована у спірній квартирі. Батько помер в 2005 році. Після смерті батька вона разом із матір`ю проживала в квартирі, але [PERSON] чинила їй та матері перешкоди. Тому матір [PERSON] разом з нею, у 2006 році переїхала проживати до своїх батьків. В подальшому [PERSON] змінила замки в квартиру. Між [PERSON] та її матір`ю [PERSON] виникли неприязні відносини. Проте вона спілкувалась із своєю бабусею, приходила до неї. В 2022 році їй виповнилось 18 років, вона прийшла додому до [PERSON] , та запитала, чи може вона проживати в квартирі, але позивач їй відмовила. Оскільки [PERSON] відмовила надати їй доступ до житла, вона орендувала квартиру [ADDRESS] , далі переїхала в іншу орендовану квартиру за адресою: [ADDRESS] . Власного житла у неї немає, квартира [ADDRESS] є її єдиним місцем реєстрації. Вона не втратила інтерес до спірної квартири, бажає там проживати, але [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні житлом. Просить суд: -вселити її у квартиру [ADDRESS] . 05.01.2024 року позивач [PERSON] подала відзив на зустрічний позов, в якому зазначила, що [PERSON] не проживає в квартирі з 2006 року, тривала відсутність [PERSON] свідчить про те, що вона не ставиться до жита, як до місця свого постійного проживання. 07.02.2024 року представник [PERSON] адвокат Середа Д.М. подав відповідь на відзив, в якому вказав, що [PERSON] покинула місце свого проживання з причини того, що [PERSON] перешкоджала її матері користуватись житлом. [PERSON] , будучи неповнолітньою, проживала разом із матір`ю, не мала ключів від спірної квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Аворник Л.В. позовну заяву підтримали, просили суд позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Позивач пояснила, що після смерті сина, його дружина [PERSON] з дочкою [PERSON] в 2006 році виїхали з квартири. Ніхто не чинить перешкоди онуці у користуванні квартирою. Вона не проти проживання [PERSON] у квартирі, але відповідач жодного разу не намагалась потрапити до житла, за комунальні послуги не сплачує. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Середа Д.М. просила суд в задоволенні первісного позову відмовити, задовольнити зустрічний позов. [PERSON] суду пояснила, що в 2006 році матір разом із нею була вимушена виїхати із спірної квартири, через створення [PERSON] нестерпних умов проживання. Вона сварилась, завела котів, на яких у неї алергія. У матері [PERSON] виникли неприязні відносини із [PERSON] . Але вона спілкувалась із бабусею, іноді приходила до неї в гості, поки їй не виповнилось 16 років. Після того, як їй виповнилось 18 років, в серпні 2022 року вона прийшла до [PERSON] , сказала, що хоче проживати в квартирі, готова сплачувати комунальні послуги. [PERSON] відповіла, що не хоче, щоб вона проживала в квартирі. Пояснила, що своїми діями [PERSON] перешкоджає їй у проживанні в квартирі, оскільки не дає ключі, завела котів, від яких у неї алергія. Представник третьої особи Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, пояснень не надав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 05.10.2023 суддя відкрив спрощене позовне провадження у справі, призначив справу до розгляду. 19.12.2023 року суддя прийняв до розгляду зустрічний позов [PERSON] разом з первісним позовом та об`єднав позовні вимоги в одне провадження, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 06.02.2024 року суд закрив підготовче провадження, призначив справу до розгляду. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Квартира [ADDRESS] є комунальною власністю, належить територіальній громаді міста Запоріжжя, не приватизована (а.с. 6). В квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 5, 10, 12, 28). Особовий рахунок в ТОВ «БК «Місто комфорту» відкритий на [PERSON] (а.с. 5). Згідно акту від 28.08.2023 року, складеного директором ТОВ «БК «Місто комфорту», в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з жовтня 2006 року (а.с. 7). Батьком відповідача [PERSON] є [PERSON] (а.с.31), який помер [INFO] (а.с. 32). Матір`ю відповідача [PERSON] є [PERSON] (а.с. 31). Відповідач [PERSON] орендувала квартиру [ADDRESS] з 16.09.2022 року по 20.03.2023 року (а.с. 33). З 18.03.2023 року [PERSON] орендує квартиру [ADDRESS] (а.с. 34). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя був задоволений позов [PERSON] , який діяв в своїх інтересах та інтересах дочки [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , змінений договір найму жилого приміщення квартири [ADDRESS] , укладений окремий договір найму квартири з [PERSON] з урахуванням неповнолітньої [PERSON] . Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16.02.2006 року рішення суду було скасовано, в задоволенні позову відмовлено (а.с. 35-36). [PERSON] знаходилась на лікуванні в 2020 році у зв`язку із алергією, в тому числі на шерсть кішки (а.с. 37). У [PERSON] на праві власності нерухомого майна не зареєстровано (а.с. 38). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є подругою [PERSON] , знає її з 1991 року. В квартирі [ADDRESS] [PERSON] ніколи не проживала, не намагалась потрапити в квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснив, що був знайомий із [PERSON] . Онука [PERSON] відповідач [PERSON] ніколи не проживала в квартирі [ADDRESS] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] . В квартирі [ADDRESS] [PERSON] ніколи не проживала, не намагалась вселитись в квартиру. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач [PERSON] є її дочкою. Після того як помер її чоловік [PERSON] , позивач [PERSON] створила їй та дочці нестерпні умови для сумісного проживання, завела котів, постійно сварилась. У зв`язку із цим, вона з дочкою переїхала проживати до своїх батьків. Коли дочці виповнилось 18 років, вона переїхала проживати на орендовану квартиру. [PERSON] бажає проживати в квартирі [ADDRESS] , але [PERSON] не погоджується із цим. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 71 ЖК України?передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до?ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи сторін та їх представників, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги як первісного, так і зустрічного позову, безпідставні, а тому задоволенню не підлягають з наступних причин. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Системне тлумачення статей 71, 72 ЖК дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, яка втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 289/2299/18 (провадження № 61-17608св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 759/19579/17 (провадження № 61-4520св21), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року в справі № 554/3289/20 (провадження № 61-2951св21). Таким чином, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк. Судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] як дочка [PERSON] , який помер. Після смерті батька, відповідач у дворічному віці разом із матір`ю переїхала проживати в інше житло. Будучи малолітньою, [PERSON] самостійно не обирала собі місце проживання, а проживала разом із своєю матір`ю. Суд ставиться критично до пояснень позивача [PERSON] про те, що їй нічого не відомо про онуку [PERSON] після того, як вона із своєю матір`ю в 2006 році залишила спірну квартиру. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не надали суду відомості про обставини, які мають значення для справи, оскільки факт відсутності [PERSON] в квартирі сторонами не заперечуються. В той же час, суд бере до уваги пояснення [PERSON] про те, що вона періодично спілкувалась із бабою [PERSON] , приходила до неї додому, оскільки вона впевнено та послідовно описала облаштування квартири. Відповідач та її матір свідок [PERSON] зазначили суду, що періодично піднімали питання проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , коли відповідачці виповниться 18 років. Проте, [PERSON] усіляко відмовлялась надати згоду на проживання [PERSON] в квартирі. У 2022 році [PERSON] виповнилось 18 років, після чого вона, не маючи власного житла, проживає в орендованій квартирі. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вирішив, що [PERSON] не втратила інтерес до квартири [ADDRESS] , в якій вона зареєстрована, бажає проживати в житловому приміщенні. Відсутність відповідача в квартирі викликана поважними причинами, пов`язаними із небажанням [PERSON] добровільно надати ключі від квартири. Тому суд прийшов до висновку, що [PERSON] не втратила право користування спірною квартирою, а тому відмовляє у задоволенні первісного позову [PERSON] . Також суд вирішив відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про вселення. Відповідач обґрунтувала свої вимоги тим, що [PERSON] перешкоджає їй в доступі у квартиру тим, що завела котів, на яких у неї алергії. Хоча [PERSON] і довела факт наявності у неї алергії на шерсть медичною довідкою, інші обставини, на які вона посилається, нічим не підтверджені.

Outcome: dismissed