Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 04 березня 1998 року виконавчим комітетом Великотелковицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №7. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося через часті непорозуміння, втратили почуття любові, взаємоповаги і взаєморозуміння один до одного. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Подальше перебування у шлюбі є недоречним, оскільки практично шлюб розпався і всі можливості для його збереження вичерпані. На примирення не згідна. Шлюб носить формальний характер. Просить його розірвати. Вказаний позов надійшов до суду 27 лютого 2024 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 15.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 04 березня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Великотелковицької сільської ради Володимирецького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №7, що стверджується свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] . Від спільного проживання у шлюбі [PERSON] та [PERSON] мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. (ч.2 ст.112 СК України) Як зазначено в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 26.12.2018 року у справі №761/33261/16-ц, відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частинах третій та четвертій статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Виходячи з наведеного, суд вважає, що даний шлюб існує формально, позивачка миритися не бажає, сторони не підтримують сімейні відносини, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ст.113 СК України особа , яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просить відновити дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Що стосується місця проживання неповнолітніх дітей. Відповідачем не спростовано, за допомогою належних та допустимих доказів, факту проживання дітей разом із матір`ю, як і не подано жодного доказу на підтвердження проживання дітей разом із ним чи наявності між сторонами спору про місце проживання дітей. Вищевказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (Провадження № 61-5775св22). Враховуючи, що сторони не зверталися до суду при розгляді цієї справи із вимогами про визначення місця проживання дітей з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу, встановивши, що діти проживають разом з матір`ю, вважає залишити проживати дітей з разом матір"ю, чим лише констатує місце проживання дітей, не визначаючи та не змінюючи його. Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, відповідач не подавав до суду своїх заперечень щодо проживання спільних дітей разом із матір`ю, а тому суд вважає правильним залишити проживати дітей з матір`ю.

Outcome: approved