Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Акціонерне товариство «Універсал Банк»\~ (надалі також «Позивач») звернулося до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі також «Відповідач»), в якому просило стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28.11.2013 року у справі №0907/9901/2012 від 22.08.2012 року 105 742,58 грн. витрат від інфляційних процесів за період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року та 3% річних за період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року в розмірі\~ 32 755,37 грн., а всього 138 497,95 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що у зв`язку з невиконанням рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області №0907/9901/2012 від 22.08.2012 року про стягнення заборгованості Відповідач повинна сплатити на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», 3 % річних та інфляційні збитки в межах трирічного строку позовної давності. Представником Позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , в судове засідання повторно не з`явилася, явку уповноваженого представника в судове засідання повторно не забезпечила, про причини неявки суду не сповістила, про дату та час судових засідань повідомлялася належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові конверти, які направлявся на зареєстровану адресу відповідача та повернулися на адресу суду з відмітками поштового органу «за закінченням терміну зберігання». На адресу суду відзиву на позов від Відповідача не надходило. Оскільки відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомила, відзиву не подала, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») ухвалив про заочний розгляд справи.\~ Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши доводи представника Позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.\~ 20.03.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 02/445-к, за яким банк надав, а позичальник (відповідачка) отримала кредит в розмірі 50 000 доларів США. Пунктом 1.1. Договору передбачено обов`язок позичальника сплатити 12,5 % річних за користування кредитом. Згідно п. 6.1.1. Договору відповідачка зобов`язалася своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно даного договору. Рішенням (заочним) Івано-Франківського міського суду від 22 серпня 2012 року у справі № 0907/9901/2012, яке набрало законної сили: позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] в користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», місцезнаходження якого м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, 04114, на рахунок 29095000202428, код ЄДРПОУ 21133352, МФО 322001 662 055,67 гривень (шістсот шістдесят дві тисячі п`ятдесят п`ять гривень 67 коп.), що еквівалентно 82 912,42 доларів США, заборгованості за кредитним договором № 02/445-к від 20.03.2007 року, укладеним між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] , та 3 219 гривень (три тисячі двісті дев`ятнадцять гривень) витрат по оплаті судового збору. Посилаючись на те, що станом на дату подання позову вищезазначене рішення суду про стягнення коштів залишається не виконаним повністю (на виконання судового рішення сплачено лише суму 1 234,13 грн.), Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних та інфляційних збитків за невиконання грошового зобов`язання. На підтвердження факту невиконання судового рішення представником Позивача надано суду копії меморіальних ордерів, довідку АТ «Універсал Банк» та інформацію з Автоматизованої системи виконавчих проваджень (виконавче провадження №59058347). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3 % річних та індексу інфляції за час прострочення відповідачами виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже, у сторони відповідача на підставі рішення суду виникло солідарне грошове зобов`язання перед позивачем. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином згідно умовам договору та вимогам цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64). Таким чином, на думку суду, з часу набрання законної сили рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2012 року у справі № 0907/9901/2012 про стягнення боргу з відповідача, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до цього часу, оскільки відповідачі у справі № 0907/9901/2012 не виконали рішення суду в повному обсязі. Докази, які б спростовували дане твердження, в матеріалах справи відсутні. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 30.03.2016 року у справі № 6-2168 цс 15 викладено висновок, що за період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні втрати. Верховний Суд підкреслив, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. При\~ поданні позовної зави Позивачем також враховано, що 15.03.2022 року був прийнятий Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дій норм на період дії воєнного стану», який набув чинності 17.03.2022 року. Вказаним законом доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. До розділу був внесений пункт 18, відповідно до якого: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Представником Позивача здійснено розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 01.07.2020 року по 23.02.2022 року, за основу взято суму боргу в розмірі 660 819,76 грн. Згідно розрахунків інфляційні витрати становлять 105 742,58 грн., а 3% річних становлять 32 755,37 грн., всього 138 497,95 грн. Обставин невірності вказаного розрахунку судом не встановлено. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з Відповідача на користь Позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору. \~\~\~\~\~\~\~ На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. ст. 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України

Outcome: approved