Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

У грудні 2023 року позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на нерухоме майно, а саме 1/2 частину житлового будинку, та 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 14.05.2003 року чоловік позивачки [PERSON] та його брат [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька, [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку площею 0,524 га, що знаходиться на території Долинської сільської ради, Обухівського району, Київської області, що підтверджується копією свідоцтва, та після смерті їх матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну частку (пай) площею 4 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективний власності ПАА «ДОЛИНА», що підтверджується копією свідоцтва. [INFO] помер брат чоловіка позивачки, громадянин росїї, [PERSON] . [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] . 10.07.2015 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті чоловіка, на 1,9911 га. з кадастровим номером 3223183400:04:007:0009. 06.08.2015 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті свого чоловіка, [PERSON] , на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] .01.04.2016 року рішенням суду за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , які знаходяться під житловим будинком. В серпні 2023 року позивачка звернулась для оформлення права власності на іншу частину житлового будинку та земельної ділянки до державного нотаріуса, який 30.08.2023 року своєю постановою відмовив в оформленні права власності, вказавши, що [INFO] помер брат її чоловіка, який є громадянином росії. Після його смерті в 2004 році подала заяву на прийняття спадщини його дружина, але ніяких дій не вчинила, а тому було роз`яснено право звернення до суду. Позивач разом зі своїм чоловіком з 2004 року - рік смерті [PERSON] на території рф, постійно проживали та утримували житловий будинок, а після смерті чоловіка - позивачка проживає та утримує житловий будинок сама за допомогою свого сина. У зв`язку із чим, позивачка і звернулась до суду із даним позовом. Таким чином, в загальному [PERSON] безперешкодно користується спірним житловим будинком та земельною ділянкою під ним біля 20 років. 11.12.2023 ухвалою відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання, витребувано у нотаріуса копію спадкової справи. Ухвалою суду від 20.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, при винесення рішення поклався на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що є сусідкою позивачки, [PERSON] разом з своїм чоловіком [PERSON] з 2004 року постійно проживали та утримували житловий будинок за вказаною адресою. З часу смерті [PERSON] , [INFO] , [PERSON] в будинку постійно проживає та утримує його сама. Дружину брата померлого чоловіка - [PERSON] ніколи не бачила. Свідком того, щоб хтось претендував на спірне нерухоме майно в будь-якій формі, не була. Заслухавши учасників процесу, вивчивши, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, 19 грудня 1970 року позивачка по справі зареєструвала шлюб з [PERSON] та отримала його прізвище, що підтверджується копією паспорту. 28 грудня 1996 року [PERSON] , батько чоловіка позивача, отримав у власність, згідно рішення Долинської сільської ради Обухівського району Київської області №8 від 11 квітня 1996 року, земельну ділянку площею 0,524 га. за адресою: [ADDRESS] , а саме - 0,25 га. для будівництва та обслуговування житлових будинків та 0,274 га. для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією акту. [INFO] померла мати чоловіка позивача, [PERSON] , а 19 травня 2002 року батько чоловіка позивача, [PERSON] . [INFO] [PERSON] , чоловік позивача, та його брат, [PERSON] , громадянин росії, отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті свого батька, [PERSON] , який помер [INFO] , на земельну ділянку площею 0,524 га, що знаходиться на території Долинської сільської ради, Обухівського району, Київської області, що підтверджується копією свідоцтва. [INFO] [PERSON] , чоловік позивача; та його брат, [PERSON] , громадянин росії, отримали свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті своєї мами, [PERSON] , яка померла [INFO] , на земельну частку (пай) площею 4 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективний власності ПАА «ДОЛИНА», що підтверджується копією свідоцтва. [INFO] помер брат чоловіка позивачки, громадянин росїї, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [INFO] помер чоловік позивачки, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. 10 липня 2015 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті чоловіка, на 1,9911 га з кадастровим номером 3223183400:04:007:0009, розташованої на території Долинянської сільської ради Обухівського району Київської області, що підтверджується копією свідоцтва. Цього ж дня, 10 липня 2015 року, позивач зареєструвала за собою право власності на дану земельну ділянку, що підтверджується копією витягу. 06.08.2015 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті свого чоловіка, [PERSON] , на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва. 06 серпня 2015 року позивач зареєструвала за собою право власності на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу. 01.04.2016 року рішенням суду за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину земельних ділянок за адресою: [ADDRESS] , які знаходяться під житловим будинком, частину якого позивач отримала у спадок 06 серпня 2015 року. Позивач разом з своїм чоловіком з 2004 року постійно проживали та утримували житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №8 від 12 березня 2016 року. З часу смерті чоловіка позивача, 21 грудня 2014 року, в будинку постійно проживає та утримує його сама позивачка, що підтверджується копією акту. В серпні 2023 року позивачка звернулась для оформлення право власності на іншу 1/2 частину до державного нотаріуса, який 30.08.2023 року своєю постановою відмовив в оформленні права власності, вказавши, що [INFO] помер брат її чоловіка, який є громадянином росії. Після його смерті в 2004 році подала заяву на прийняття спадщини його дружина, але ніяких дій не вчинила, а тому було роз`яснено право звернення до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. Згідно ч. 1. ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 вказаної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до роз`яснень, наведених у Постанові Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як встановлено судом з матеріалів справи позивачка хоча й без належного юридичного оформлення, але добросовісно заволоділа житловим будинком та розташованою під ним земельною ділянкою і біля 20 років безперервно та відкрито володіє даним майном. Крім позивачки жодні особи на дане майно не претендують, безгосподарським воно не визнавалось. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Брат чоловіка позивача, громадянин росії, [PERSON] , отримавши свідоцтва про спадщину за законом на нерухоме майно не зареєстрував за собою право власності на дане майно, що підтверджується копіями свідоцтва від 2003 року та свідоцтва від 2015 року, в якому вказано, що право власності на іншу 1/2 частину не зареєстровано. Про відсутність реєстрації права власності за братом позивача також підтверджується рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 квітня 2016 року. Громадянка рф - [PERSON] , яка після смерті свого чоловіка [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини, з 2004 року більше ніяких дій, які б свідчили про прояв зацікавленості у набутті спадкового майна, не вчинила. Позивачка, допитана в якості свідка в судовому засіданні, підтвердила, що добросовісно намагалася з`ясувати місце проживання [PERSON] задля вирішення питання щодо розпорядження спадковим майном. Однак, засоби зв`язку, залишені [PERSON] в ході її однократного візиту в Україну в 2004 році, виявилися ненадійними. Зі слів сусідів, із якими вдалося зконтактуватися [PERSON] , [PERSON] тривалий час не проживала за адресою своєї реєстрації, місця її вибуття було невідоме. Суд, аналізуючи показання позивачки, як свідка, вважає, що вони добросовісні та правдиві. Так, зважаючи на інформацію із інших документів, які містяться в матеріалах цивільної справи, зокрема, свідоцтва про реєстрацію шлюбу та заяви про прийняття спадщини, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб за два місяці до його смерті та значилися зареєстрованими за різними адресами, тобто не мали тривалого досвіду стосунків, що і унеможливило для позивачки з`ясування долі [PERSON] після 2004 року через брак достатньої інформації в сім`ї про неї. Окрім цього, суд не може не прийняти до уваги і обставини, які склалися внаслідок військової агресії рф проти держави України, які зумовлюють, як неможливість здобуття інформації про громадян рф через втрату дипломатичних зав`язків, так і суттєво зменшують вірогідність появи громадян рф на території України задля розпорядження власністю. Сукупність вказаних обставин дає суду аргументовані підстави вважати, що позивачка не має іншої можливості врегулювати невизначене питання щодо нерухомого майна, яке фактично находиться в її повному володінні та користуванні протягом 20 років, окрім як звернення до суду із обраним способом захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач надала суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном протягом 20 років, отже визнання права власності за позивачкою на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними спорудами та 1/2 частину земельної ділянки, що розташовані яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не порушують нічиїх прав, сприяють впорядкуванню обліку об`єктів нерухомості, право власності на які не зареєстровано або не переоформлено належним чином протягом тривалого проміжку часу, а отже вважає необхідним їх задовольнити. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved