Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

В травні 2023 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24.10.2020 року о 12:00 годині в [ADDRESS] сталася дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON] , яка керуючи транспортним засобом «Volkswagen Polo» д.н.з. [NUMBER] , в порушення вимог п.п. 10.1, 2.36 Правил дорожнього руху України, допустила зіткнення з транспортним засобом «Skoda Fabia» д.н.з [NUMBER] під керуванням позивача. Внаслідок ДТП належний позивачу на праві власності автомобіль «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, що спричинило їй матеріальні збитки.\~ Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №192758832 від 10.04.2020 року. Оскільки між нею та водієм [PERSON] було досягнуто згоди щодо обставин ДТП, відповідач добровільно визнала та не заперечувала свою вину у скоєнні правопорушення, враховуючи наявність страхових полісів, ними відповідно до п.33.2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обопільно було складено повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (Європротокол) та подано його страховику для виплати страхового відшкодування. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП. Крім того, вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.10.2020 року, підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи, проведеної на виконання ухвали суду від 27.09.2021 року у справі №357/6557/21. Однак, за результатами розгляду, ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» повідомило позивачу про відсутність правових підстав для визнання випадку страховим та здійснення виплати страхового відшкодування. В червні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» про стягнення суми страхового відшкодування, але за результатами судового розгляду, постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2021 року у справі № 357/6557/21 у задоволенні позову відмовлено. Таким чином, оскільки страховою компанією відповідача не відшкодовано вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, а дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини [PERSON] , внаслідок чого належний позивачеві транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень, що спричинило матеріальні збитки, тому вважає, що збитки мають бути відшкодовані особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Вартість матеріального збитку (реальні збитки), завданого позивачеві при ДТП, які нею понесені на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу становить 27800 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №1322 від 24.11.2020 року, актом виконаних робіт від 28.12.2020 року зі станції технічного обслуговування та квитанцією до прибуткового касового ордера №1322 від 28.12.2020 року. Крім цього, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу може бути підтверджена висновком експертного дослідження, яке ПрАТ «СК «Арсенал страхування» зобов`язане було провести відповідно до п.36.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відтак, враховуючи що вина відповідача в пошкодженні транспортного засобу [PERSON] встановлена, витрачені нею кошти на ремонт автомобіля підтверджені належним чином, вважає, що має право на відшкодування у повному обсязі завданої їй майнової шкоди. Крім майнової шкоди внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивачу завдано і моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням автомобіля. Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 27800 (двадцять сім тисяч вісімсот) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхова О.І. від 24.07.2023 року заяву судді про самовідвід в цивільній справі № 357/6067/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було задоволено та вище вказану цивільну справу було передано для повторного автоматизованого розподілу для визначення нового складу суду в порядку ст. 33 ЦПК України. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 липня 2023 року головуючим по справі визначено суддю Кошель Б.І. Ухвалою судді від 31 липня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судом 31.10.2023 року за вх.№48103 отримано клопотання, за підписом представника позивача адвоката Капустіна В.В., в якому останній просив залучити Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» до участі у справі №357/6067/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в якості співвідповідача. Клопотання обґрунтоване тим, що позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Однак, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як власника транспортного засобу, на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування». Тому, існує необхідність у залученні ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» до участі у справі в якості співвідповідача.\~ Також позивачем було надано уточнену позовну заяву, в якій позивач просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 9840 (дев`ять тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок та 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь [PERSON] 17960 (сімнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок страхового відшкодування. Судові витрати покласти на відповідачів. В уточненій позовній заяві позивач зазначила, що Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №192758832 від 10.04.2020 року. Відтак, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.\~ Однак, за результатами розгляду, ПАТ «Страхова Компанія «Арсенал Страхування» повідомило мене про відсутність правових підстав для визнання випадку страховим та здійснення виплати страхового відшкодування. Позивач вказує, що вартість матеріального збитку (реальні збитки), завданого позивачеві при ДТП, які нею понесені на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного становить 27800 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № 1322 від 24.11.2020 року, актом виконаних робіт від 28.12.2020 року зі станції технічного обслуговування та квитанцією до прибуткового касового ордера № 1322 від 28.12.2020 року. Крім цього, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу може бути підтверджена висновком експертного дослідження, яке ПАТ «СК «Арсенал страхування» зобов`язане було провести відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач вказує, що відповідальність за заподіяну їй шкоду має розподілятись між Страховиком та водієм забезпеченого транспортного засобу ( [PERSON] ) таким чином: - з [PERSON] має бути стягнена сума франшизи (1500,00 грн.) та різниця між сумою реальних збитків і сумою страхового відшкодування (8340,00 грн. - виходячи з коефіцієнту фізичного зносу 0,7, який є максимальним для автомобілів з терміном експлуатації понад 12 років); - зі Страховика - сума страхового відшкодування (оцінена шкода) в розмірі 17960,00 грн. Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року було залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування». Судом 23.11.2023 року за вх.№52604 отримано заяву за підписом представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» - Мамедової Інги Русланівни, в якій остання просила закрити провадження в частині позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про стягнення страхового відшкодування. В обґрунтування зави зазначила, що позивач у червні 2021 року звернулася із позовом до ПрАТ «СК «Арсенал страхування»\~ про стягнення суми страхового відшкодування, в якому просила стягнути на свою користь страхове відшкодування у зв`язку із пошкодженням належного їй транспортного засобу Skoda Fabia, р.н. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.10.2020. При цьому, обґрунтовувала свій позов наявністю полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №192758832. Справа № 357/6557/21 за позовом [PERSON] до ПрАТ «СК «Арсенал страхування»\~ про стягнення страхового відшкодування перебувала на розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, а згодом Київського апеляційного суду. Постановою Київського апеляційного суду від 17.11.2022 задоволено апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Арсенал страхування», скасовано рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2022 та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «СК «Арсенал страхування»\~ відмовлено. Постанова Київського апеляційного суду від 17.11.2022 набрала законної сили та оскаржена не була. Представник відповідача наголошує, що наявне рішення суду, що набрало законної сили, ухвалене з приводу тотожного спору між тими самими сторонами ( [PERSON] та ПрАТ «СК «Арсенал страхування»), про той самий предмет (стягнення страхового відшкодування) і з тих самих підстав (пошкодження належного позивачу транспортного засобу Skoda Fabia, р.н. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.10.2020, стягнення страхового відшкодування на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №192758832 та Закону), тому є\~ всі підстави для закриття провадження в частині позовних вимог до ПрАТ «СК «Арсенал страхування». Ухвалою суду від 17 січня 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Капустіна Віталія Володимировича про призначення судової транспортно-товарознавчої експертизи було задоволено та призначено у цивільній справі №357/6067/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди судову транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручити судовому експерту - [PERSON] (свідоцтво №996 від 09.06.2006 року, видане на підставі рішення Центральної-експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України; місце здійснення судово-експертної діяльності: 09109, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 20). 21.02.2024 року на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи №357/6067/23 з висновком експерта №29 від 20.02.2024 року. Судом 01.04.2024 року за вх.№18404 отримано додаткові пояснення, за підписом представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» - Мамедової Інги Русланівни, в яких остання зазначила, що наявне рішення суду, що набрало законної сили, ухвалене з приводу тотожного спору між тими самими сторонами ( [PERSON] та ПрАТ «СК «Арсенал страхування»), про той самий предмет (стягнення страхового відшкодування) і з тих самих підстав (пошкодження належного позивачу транспортного засобу Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.10.2020 року, стягнення страхового відшкодування на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №192758832 та Закону), тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до\~ ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування». Представник позивача адвокат Капустін Віталій Володимирович надав до суду заяву про уточнення (збільшення, зменшення) позовних вимог та заяву про поновлення процесуального строку для подання заяви про збільшення та зменшення розмірів позовних вимог, яка була зареєстрована канцелярією суду 02.04.2024 року за вх.№ 18445. В обґрунтування заяви зазначив, що\~ на момент звернення до суду ані Страховик, ані [PERSON] не проводили оцінку вартості відновлювального ремонту, тому лише під час розгляду даної справи було проведено транспортно-товарознавчу експертизу, за результатами якої визначено вартість матеріального збитку. Відтак, після проведення експертизи, змінились суми, які підлягають стягненню з відповідачів, тому з метою дотримання основних засад цивільного судочинства, виникла потреба уточнити (збільшити, зменшити) розмір позовних вимог. Фактично, потреба звернутись з даною заявою виникла лише після проведення судової експертизи. Враховуючи вказані обставини, з метою всебічного, повного, об`єктивного розгляду справи, просив поновити строк на подання заяви про збільшення та зменшення розміру позовних вимог та прийняти її до розгляду. В заяві про уточнення позовних вимог представник позивача зазначив, що звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] обраховувала вартість матеріальних збитків, які підлягали стягненню з відповідачів, виходячи із реальних збитків, що понесенні нею на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Разом з тим, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує лише оцінену шкоду, тоді як вина особа відшкодовує різницю між сумою фактичних витрат та виплаченою сумою страхового відшкодування і франшизи. У даній справі судовим експертом [PERSON] проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу, за результатами якої визначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу [PERSON] , внаслідок ДТП, становить 23044,54 грн. Отже, враховуючи висновок експерта, відповідальність за заподіяну [PERSON] шкоду має розподілятись таким чином: - з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» - сума страхового відшкодування (оцінена шкода) з урахуванням франшизи (23044,54 грн,- 1 500 грн.) в розмірі 21 544,54 грн.;\~ - з [PERSON] - різниця між сумою фактичних витрат (реальних збитків) і сумою страхового відшкодування і франшизи (27800 грн. - 23044,54 грн. - 1500 грн.) 6255,46 грн. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 6255 (шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 46 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь [PERSON] 21544 (двадцять одна тисяча п`ятсот сорок чотири) грн. 54 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Судом 18.04.2024 року за вх.№21839 отримано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог за підписом представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» - Мамедової Інги Русланівни, в який остання просила залишити без розгляду заяву про збільшення позовних вимог та закрити провадження у справі в частині позовних вимог до ПАТ «СК «Арсенал страхування». Позивач в судове засідання не з`явилася, представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом 19.04.2024 року за вх.№21930 отримано заяву, в якій представник позивача адвокат Капустін В.В., просив суд розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити позовну заяву з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог. Також зазначив, що докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, будуть подані у строк визначений ст. 141 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, заяви та клопотання до суду не направила, причини неявки суду не повідомила. Відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» в судове засідання представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Так, судом встановлено, що 24 жовтня 2020 року о 12 год 00 хв. в [ADDRESS] сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті даної ДТП автомобіль Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № 192758832 від 10.04.2020 року. Встановлено, що між позивачем та водієм транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] було досягнуто згоди щодо обставин скоєння ДТП, зокрема, щодо вини останньої, тому відповідно до п.33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ними спільно, за допомогою аварійного комісара, що був викликаний на місце події працівниками поліції, було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) та подано його страховику. Листом від 23.12.2020 року за вих. № 231220-04279/к/у відповідач повідомив позивача по відсутність правових підстав для визнання випадку страховим та здійснення виплати страхового відшкодування. Відмова у здійсненні виплати на користь позивача страхового відшкодування відповідачем обґрунтована тим, що з метою проведення детального аналізу інформації, відображеної у Європротоколі, та дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, викладених у поясненнях учасників ДТП, він звернувся до судового експерта для проведення автомеханічного дослідження обставин та механізму заявленої події. Обраний ПрАТ «СК «Арсенал Страхування»\~ експерт, дійшов висновку про те, що [PERSON] мала технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] і саме її дії перебувають в причинному зв`язку з виникненням ДТП, оскільки вона не надала дорогу водію автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] , яка мала перевагу у русі, виїжджаючи з автостоянки. 11 січня 2021 року позивач повторно звернулась до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про страхове відшкодування, в якій вказала на очевидну невідповідність висновків експерта обставинам ДТП, оскільки при проведенні дослідження судовим експертом були використані недостовірні вихідні дані, і зіткнення транспортних засобів відбулось не на проїзній частині бульвару [PERSON] при її виїзді з автостоянки, а під час її прямолінійного руху в розриві центральної розділової смуги бульвару Олександрійського, призначеному для розвороту транспортних засобів. Отже, безпосередньо перед настанням ДТП вона вже рухалась бульваром Олександрійський, мала перевагу у русі і саме водій автомобіля Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] повинна була виконати вимогу дорожнього знаку «2.1» - «Дати дорогу». До заяви позивач надала відповідачу фотознімки місця події, якими підтверджувались вищевказані обставини та місце зіткнення автомобілів, про що зазначено у додатках в заяві про страхове відшкодування. 09 лютого 2021 року за вих. № 090221-67188/к страхова компанія відмовила позивачу у перегляді рішення страховика про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Встановлено, що на даний час пошкоджений автомобіль позивача під час ДТП, яке мале місце 24.10.2020 року відремонтований та на його ремонт позивач витратила 27800 гривень, що підтверджується наступними документами: Рахунком-фактура № 1322 від 24.11.2020 року; накладною № 1322; Актом виконаних робіт від 28.12.2020 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1322 від 28.12.2020 року про сплату 27 800 гривень Згідно висновку судового експерта від 14.05.2022 року за №34411/21-52, судовий експерт дійшов таких висновків: 1) У дані дорожній обстановці перед виїздом з прилеглої території на проїзну частину бул. Олександрійського водій автомобіля Шкода [PERSON] , з технічної точки зору мала виконувати вимоги п.10.2 ПДР, в\~ процесі подальшого руху при виникненні небезпеки для її руху водій автомобіля Шкода [PERSON] з технічної точки зору мала діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 ПДР. 2) У даній дорожній обстановці водій автомобіля\~ Фольксваген [PERSON] з технічної точки зору мала діяти у відповідності з вимогами п.п. 10.1, 2.3.б). ПДР. 3) У даній дорожній обстановці з технічної точки зору причинний зв`язок між діями водія автомобіля Шкода [PERSON] і виникненням даної ДТП відсутній. 4) У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Шкода не вбачається невідповідностей вимогам ПДР з технічної точки зору, у тому числі вимогам п. 10.2 ПДР та вимогам розділу 33 відповідно до знаку пріоритету 2.1 «Дати дорогу», а також вимогам п. 12.3 ПДР. 4) У даній дорожній обстановці з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП знаходяться ( перебувають ) дії водія автомобіля Фольксваген [PERSON] , які не відповідають вимогам п.п. 10.1, 2.3.б). ПДР. Вимогам п. 10.2 ПДР та вимогам розділу 33 відповідно до знаку пріоритету 2.1. «Дати дорогу» не мають відношення до обставин даної пригоди та до дій водія автомобіля Фольксваген [PERSON] . Таким чином, вказаний Висновок судової експертизи спростовує те, що саме з вини позивача мало місце ДТП, та\~ підтверджує відсутність в діях [PERSON] порушень ПДР. Також, судом встановлено, що в червні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до\~ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення суми страхового відшкодування. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2022 року по справі № 357/6557/21 позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення суми страхового відшкодування було задоволено частково. Постановлено стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь позивача [PERSON] \~ суму страхового відшкодування у розмірі 27800 гривень, пеню в розмірі 1393,81 гривень, 3% річних в розмірі 308,47 гривень, інфляційні втрати в сумі 1329,03 гривень, витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 4290,25 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 15600 гривень та судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 гривень, загалом 51 629,56 гривень ( п`ятдесят одна тисяча шістсот двадцять дев`ять гривень п`ятдесят шість копійок). Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] , подану в інтересах Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» було задоволено та скасовано рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2022 року по справі № 357/6557/21 та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про стягнення суми страхового відшкодування. Під час розгляду даної справи, представником відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» було подано заяву про закриття провадження по справі, оскільки наявне рішення суду, що набрало законної сили, ухвалене з приводу тотожного спору між тими самими сторонами ( [PERSON] та ПрАТ «СК «Арсенал страхування»), про той самий предмет (стягнення страхового відшкодування) і з тих самих підстав (пошкодження належного позивачу транспортного засобу Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 24.10.2020, стягнення страхового відшкодування на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №192758832 та Закону), тому є всі підстави для закриття провадження в частині позовних вимог до ПрАТ «СК «Арсенал страхування». Судом, протокольною ухвалою від 19 квітня 2024 року було відмовлено у задоволенні заяви про закриття провадження в частині позовних вимог до ПрАТ «СК «Арсенал страхування», оскільки [PERSON] звертаючись до суду у 2021 році (справа №357/6557/21) з позовом до ПрАТ «СК «Арсенал страхування», просила стягнути витрати на відновлення транспортного засобу, тобто реальні збитки, в сумі 27800 грн.. У задоволенні даного позову відмовлено, оскільки витрати на відновлення транспортного засобу не є страховим відшкодуванням в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». В свою чергу, у справі що розглядається позивач просить стягнути з ПАТ «СК «Арсенал страхування» кошти у сумі 17960 грн., що є оціненою шкодою. Не заважаючи на те, що при формулюванні позовних вимог використовується однаковий термін «страхове відшкодування», проте предметом позову 2021 року було стягнення зі страхової компанії фактичної (реальної) шкоди, яка не є страховим відшкодуванням. Таким чином, хоч матеріально-правові вимоги у позовах частково сформульовані однаково (при цьому суми різні), проте їхні предмети є відмінними. Також, суб`єктний склад учасників у даній справі є відмінним ніж у справі №357/6557/21, оскільки відповідачем, крім ПАТ «СК «Арсенал страхування», зазначено ще й [PERSON] . Відтак, позови [PERSON] в 2021 році та в 2023 році не є тотожними,\~ не збігаються за складом учасників справи, мають різний предмет та підстави, тому відсутні підстави для закриття провадження у справі. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 року у справі №640/7778/18. На виконання ухвали суду від 17.01.2024 року судом отримано Висновок судового експерта від 20 лютого 2024 року за № 29. В даному висновку судовий експерт, який був попереджений про кримінальну відповідальність в ухвалі суду від 17.01.2024 року за ст. ст. 384, 385 КК України дійшов висновку, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу автомобіля «Skoda Fabia», д.н.з. [NUMBER] власник [PERSON] внаслідок ДТП, яка сталася 24.10.2020 року складає 23044,54 грн. При вирішення даного спору суд виходить з наступного. Згідно зі статтями 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. За змістом вказаної норми, за загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: по-перше, в повному обсязі, а по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону №1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV). Відповідно до п.п..9.1,9.2 ст. 9 Закону № 1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно зі ст. 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Встановлено, що учасники вищевказаної ДТП, користуючись правом, наданим п. 2.11 ПДР, п. 33.2 ст. 33 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», спільно склали Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол ). Відповідно до п. 14 Європротоколу водій транспортного засобу Volkswagen Polo, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , зазначила, що повністю визнала свою вину у ДТП. Так, відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, страхова компанія посилалася на проведений на її замовлення експертом висновок, де за наслідком проведення аналізу обставин та механізму заявленої ДТП, експертом зроблено висновок, що в обставинах досліджуваної пригоди у причинному зв`язку з її виникненням з технічної точки зору перебувають дії водія автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] , пов`язані з невиконанням нею вимог п. 10.2 ПДР України, а також вимог дорожнього знаку «2.1» - «Дати дорогу». Однак, наявний в матеріалах справи висновок судового експерта від 14.05.2022 року за №34411/21-52\~ підтверджує відсутність в діях [PERSON] порушень ПДР. Крім цього, спільне повідомлення про ДТП є достатнім доказом підтвердженням факту настання ДТП, з якого вбачається механізм ДТП, тоді як висновок експерта не має превалюючої сили перед іншими доказами у справі і повинен оцінюватись у взаємозв`язку з іншими доказами. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.03.2020 року у справі № 757/34520/16-ц\~ Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно було відмовлено позивачу у відшкодування шкоди, заподіяної під час ДТП з боку відповідача [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс 18, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Разом з тим, відповідно до положень ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик відшкодовує лише оцінену шкоду. Згідно ч.1 ст.12 вказаного Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір відшкодування страховиком шкоди (збитків), завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); шкодою, заподіяною майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (пункт 32.4 статті 32); шкодою, пов`язаною із втратою товарної вартості транспортного засобу (пункт 32.7 статті 32); сумою франшизи, розрахованою за правилами пункту 12.1 статті 12. Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Вказана позиція кореспондується з позицією викладеною в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 провадження 14-95 цс20, де вказано, що у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961 IV). Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно наявного в матеріалах справи висновку експерта №29 від 20.02.2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу автомобіля «Skoda Fabia» д.н.з. [NUMBER] власнику [PERSON] внаслідок ДТП, яка сталася 24.10.2020 року складає 23044,54 грн. Отже враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь позивача слід стягнути суму страхового відшкодування (оцінена шкода) з урахуванням франшизи 1500,00 грн., що становить суму 21544,54 грн. Також, позивач просила стягнути з відповідача [PERSON] суму франшизи та різницю між сумою реальних збитків та сумою страхового відшкодування. Як зазначено вище, позивач відремонтувала пошкоджений автомобіль та на його відновлення остання понесла витрати у розмірі 27800 грн., що підтверджено належним доказами, які містяться\~ в матеріалах справи. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки потерпілий звернувся до страховика й на його користь підлягає стягненню страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61- 14827св19) Верховний Суд дійшов висновку про те, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі реальної вартості понесених витрат, а на відповідача як на винну особу покладається обов`язок відшкодувати потерпілому різницю між сумою фактичних витрат та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією і франшизи. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути\~ різницю між сумою фактичних витрат (реальних збитків) та сумою страхового відшкодування і франшизи, що становить 6255,46 грн. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3ст. 23 ЦК України). У ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц визначено, що визначаючи розмір відшкодування, суд керується принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тому, визначаючи розмір завданої неправомірними діями відповідача [PERSON] моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних страждань позивача, яких вона зазнала у зв`язку із погіршенням технічного і естетичного стану транспортного засобу, виникненням побутових незручностей, пов`язаних з порушенням усталеного способу життя. Також, позивач зазначила, що була вимушена витрачати свій час для захисту своїх прав, звертаючись до страхової компанії, до суду, до адвокатів за правовою допомогою, що відобразилось на психоемоційному стані, перебуванням у знервованому стані через що порушився нормальний сон. Крім того, сама по собі дорожньо-транспортна пригода є стресовою ситуацією, тягне нервове потрясіння. Позивач відчувала себе пригнічено, знервованою, постійно думала про дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок чого стала дратівливою. Отже, виходячи із засад розумності і справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача, суд визначає в розмірі 5000 грн., у межах заявлених вимог. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за рахунок відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме сплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 1073,60 грн., пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, зокрема, з [PERSON] підлягає стягненню 368,46 грн. (34,32% від ціни позову), а з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» - 705,14 грн. (65,68% від ціни позову).

Outcome: approved