Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

У лютому 2024 року позивач АТ «Таскомбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 09.07.2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено Заяву-договір № 2003379-508 про надання кредиту, згідно якого позичальник просив надати споживчий кредит на рефінансування в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в сумі 102900 грн. строком на 48 місяців з процентами за користування кредитом 0,01 % річних та комісією за обслуговування кредиту 2,9 % щомісячно. Відповідач зобов`язався повертати кредит щомісячно згідно графіку, що є невід`ємною частиною Заяви-договору. Кредитні кошти було надано відповідачу у спосіб, зазначений в Договорі. Проте, відповідач свої зобов`язання не за Договором не виконав, кредитні кошти у встановлений строк не повернув. Як наслідок, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у загальному розмірі 162083,34 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 99403,97 грн., заборгованості по процентам у розмірі 13,27 грн. та заборгованості по комісії у розмірі 62666,10 грн., яку АТ «Таскомбанк» просить стягнути з відповідача на його користь разом із понесеними судовими витратами. Ухвалою суду від 13.02.2024 року відкрито провадження та справу призначено у спрощеному провадженні до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві клопотав про розгляд справи без його участі, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, відзив на позов не надіслав. За таких обставин в порядку ст. 280 ЦПК України, оскільки проти цього не заперечував представник позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.07.2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено Заяву-договір № 2003379-508 про надання кредиту. Відповідно до п. 1.1. розділу 1 Заяви-договору позичальник просив надати кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у загальній сумі 102900 грн. (п. 1.1.1), що без комісії за надання кредиту становить 100000 грн. (п. 1.1.2), строком на 48 місяців (п. 1.2) із 0,01 % річних за користування кредитом (п. 1.3) та сплатою 2,9 % комісії за обслуговування кредиту щомісячно (п. 1.4). Відповідно до п. 1.5 Договору відповідач просив надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п. 1.1.1 Договору, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України на власні потреби у сумі 102900 грн., шляхом зарахування коштів на поточний рахунок в AT «ТАСКОМБАНК». Відповідно до п. 2.2. Договору відповідач підтвердив, що на момент укладення заяви-договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту в тому числі вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та загальними втратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає законодавство України, в тому числі інформацією, надання якої передбачено нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згодний. Відповідно до п. 2.8 Договору відповідач погодився з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в додатку до цієї заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Відповідно до п.3.1.1 Договору відповідач зобов`язався належним чином виконувати усі умови даного договору та взяті на себе зобов`язання. Вказану Заяву-договір № 2003379-508 від 09.07.2021 року разом із заявою-анкетою на оформлення банківських продуктів від 08.07.2021 року, паспортом споживчого кредиту за продуктом «Зручна готівка Максимум» від 09.07.2021 року та детальним розписом складових загальної вартості кредиту із графіком платежів за кредитом з обчисленням загальної вартості кредиту підписано позичальником [PERSON] шляхом використання власноручного письмового підпису, що свідчить про його повне ознайомлення із усіма умовами та деталями договірних відносин по отриманню кредитних коштів. Як вбачається із виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 09.07.2021 року по 02.01.2024 року Банк свої зобов`язання за договором № 2003379-508 від 09.07.2021 року виконав у повному обсязі, тоді як відповідач будь-яких дій на вчасне погашення заборгованості за Договором не здійснив, внаслідок чого у останнього перед позивачем утворилась заборгованість, що згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № 2003379-508 від 09.07.2021 року станом на 02.01.2024 року складає 162083,34 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 99403,97 грн., заборгованості по процентам становить 13,27 грн. та заборгованості по комісії становить 62666,10 грн. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч. ч.1, 3 ст. 509 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання за кредитним договором № 2003379-508 від 09.07.2021 перед [PERSON] виконано у повному обсязі. Водночас, в порушення вимог Договору та чинного законодавства, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача в частині стягнення з останнього заборгованості по тілу кредиту у розмірі 99403,97 грн. та заборгованості по процентам (в т. ч. простроченій) у розмірі 13,27 грн. підлягають до задоволення, оскільки позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у зазначеній частині. Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення з відповідача заборгованості, утвореній по комісії (в т. ч. простроченій) суд звертає увагу на наступне. Суд зауважує, що не дивлячись на те, що законодавством встановлена свобода договору, його положення не повинні суперечити законодавчо встановленим обмеженням. Якщо договір або його положення суперечать законодавству, той факт, що сторони добровільно підписали такий договір, не може свідчити про легалізацію такого договору або відповідного положення. При розгляді подібної справи колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі №363/1834/17 вказала, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. При цьому зазначено, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17). Аналогічної правової позиції дійшла ВП ВС у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 вказавши, що враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Окрім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (у постанові від 6 листопада 2023 року по справі № 204/224/21) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, зважаючи на усталену судову практику, що сформувалась стосовно даного виду правовідносин та те, що судом при дослідженні наданих позивачем документів на підтвердження своєї позиції щодо позовних вимог не знайдено деталізації та опису проведених позикодавцем робіт по обслуговуванню кредитного договору та за які саме послуги банком із позичальника стягується комісія у розмірі 2,9 % щомісячно, суд при розгляді даної справи приходить до об`єктивного висновку про необхідність часткового задоволення позову АТ «Таскомбанк» до [PERSON] , із відмовою в частині стягнення заборгованості по комісії (в т. ч. простроченій) у розмірі 62666,10 грн. При подані до суду позовної заяви, що розглядається, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн., що в порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1857,38 грн. Таким чином, на підставі викладеного,

Outcome: approved