Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

13.11.2023 року до Херсонського міського суду Херсонської області надійшов позов представника позивача [PERSON] , в якому вона просить: - визнати автомобіль марки Daewoo Nubira, 1998 р.в., об`єм двигуна 1600 см3, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , вартістю 56488,00 грн, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] ; - припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на автомобіль марки Daewoo Nubira, 1998 р.в., об`єм двигуна 1600 см3, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , та виділити вказаний автомобіль [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки Daewoo Nubira, 1998 р.в., об`єм двигуна 1600 см3, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , в сумі 28244,00 грн; - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] : ліжко євро вартістю 1500,00 грн; спальний гарнітур вартістю 2000,00 грн; телевізор Tomson, модель 32D12 вартістю 1700,00 грн; телевізор Heier вартістю 2500,00 грн; машинку пральну Samsung вартістю 3000,00 грн; плиту газову ВЕКО вартістю 5000,00 грн; холодильник двокамерний вартістю 3000,00 грн; кавомашину Siemens вартістю 2700,00 грн; морозильну камеру Elenberg вартістю 7000,00 грн; микрохвильову піч "Panasonic" вартістю 2000,00 грн; велосипед спортивний «Azimuth» вартістю 2000,00 грн; бензиновий генератор РТ3300 вартістю 25000,00 грн; бензокосу вартістю 2000,00 грн; електропилу Беларусь БП-28Т вартістю 3000,00 грн; електричну турбину варістю 1000,00 грн; дриль ударний Start Pro Sod-1070 вартістю 1000,00 грн; - виділити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та визнати за нею право власності на: спальний гарнітур вартістю 1700,00 грн; телевізор Heier вартістю 2500,00 грн; машинку пральну Samsung вартістю 3000 грн; плиту газову ВЕКО вартістю 5000,00 грн; холодильник двокамерний вартістю 3000,00 грн; кавомашину Siemens вартістю 2700,00 грн, всього на суму 18200,00 грн; - виділити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , та визнати за ним право власності на: ліжко Євро вартістю 1500,00 грн, телевізор Tomson, модель 32D12 вартістю 1700,00 грн; морозильну камеру Elenberg вартістю 7000,00 грн; микрохвильову піч "Panasonic" вартістю 2000,00 грн; велосипед спортивний «Azimuth» вартістю 2000,00 грн; бензиновий генератор РТ3300 вартістю 25000,00 грн; бензокосу вартістю 2000,00 грн; електропилу Беларусь БП-28Т вартістю 3000,00 грн; електричну турбину вартістю 1000,00 грн; дриль ударний Start Pro Sod-1070 вартістю 1000,00 грн, всього на суму 46200,00 грн; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] грошову компенсацію за різницю вартості виділеного рухомого майна в сумі 28000,00 грн; - вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України. В обґрунтування позову представник позивача [PERSON] посилається на те, що 17.09.2005 Музиківською сільською радою Білозерського району Херсонської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було складено актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . В період вказаного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . 19.10.2023 рішенням Херсонського міського суду Херсонської області шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17.09.2005 у Музиківській сільській раді Білозерського району Херсонської області, актовий запис № 4 - розірвано. На теперішній час шлюбні стосунки між сторонами повністю припиненні, спільного господарства сторони не ведуть, проживають окремо. Представник позивача зазначила, що за час перебування в шлюбі за спільні кошти сторонами придбано наступні предмети домашнього вжитку, меблі, побутову техніку тощо, а саме: ліжко євро (придбано у вересні 2018), вартістю 1500,00 грн; спальний гарнітур (придбано у вересні 2020, вартістю 2000,00 грн; телевізор Tomson, модель 32D12 (придбано у травні 2018), вартістю 1700,00 грн; телевізор Heier (придбано у серпні 2021), вартістю 2500, 00 грн; машинка пральна Samsung (придбано у 2018), вартістю 3000,00 грн; плита газова ВЕКО (придбано у вересні 2020), вартістю 5000,00 грн; холодильник двокамерний (придбано у травні 2018), вартістю 3000,00 грн; кавомашина Siemens (придбано в жовтні 2020), вартість 2700,00 грн; морозильна камера Elenberg (придбано у жовтні 2020), вартістю 7000,00 грн; микрохвильова піч "Panasonic" (придбано в січні 2022), вартістю 2000, 00 грн; велосипед спортивний «Azimuth» (придбано в жовтні 2019), вартість 2000,00 грн; бензиновий генератор РТ3300 (придбано в жовтні 2022), вартістю 25000,00 грн; бензокоса (придбано в серпні 2020), вартістю 2000,00 грн; електропила Беларусь БП-28Т (придбано у 2021), вартістю 3000,00 грн; електрична турбина (придбано у 2021), вартістю 1000,00 грн; дриль ударний Start Pro Sod-1070 (придбано у 2021), вартістю 1000,00 грн. В період шлюбу подружжя за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу № 6541/2021/2520167 транспортного засобу від 07.04.2021 набуло право власності на автомобіль Daewoo Nubira, 1998 р.в., червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 1600 см3. Як вказує представник позивача, за спільною домовленістю подружжя даний транспортний засіб було зареєстровано на відповідача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , вид. ТСЦ 6541 07.04.2021. Згідно із звітом про незалежну оцінку автомобіля Daewoo Nubira, ідентифікаційний номер: [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] , ринкова вартість представленого для оцінки КТЗ на дату оцінки 08.11.2023, без урахування ПДВ склала 56488,00 грн. Добровільно вирішити питання щодо поділу автомобіля та іншого рухомого майна, яке є спільним майном подружжя, неможливо, а тому позивач була змушена звернутися до суду із позовом про поділ майна подружжя. Позивач просить виділити їй у власність спальний гарнітур вартістю 1700,00 грн; телевізор Heier вартістю 2500,00 грн; машинку пральну Samsung вартістю 3000 грн; плиту газову ВЕКО вартістю 5000,00 грн; холодильник двокамерний вартістю 3000, 00 грн; кавомашину Siemens вартістю 2700,00 грн, всього на суму 18200,00 грн. Щодо наявності спору про право власності на вищевказаний транспортний засіб, представник позивача [PERSON] посилалася на те, що спірний автомобіль перебуває у постійному користуванні позивача (посвідчення водія [NUMBER] ), тому просила суд визнати право власності на транспортний засіб за позивачем із присудженням відповідачу грошової компенсації за 1/2 частки, виходячи з ринкової вартості 56488,00 грн, відповідно до звіту про незалежну оцінку автомобіля від 08.11.2023, з врахуванням згоди відповідача на присудження грошової компенсації. 06.12.2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України, а саме, представником позивача не надано доказів на підтвердження позовних вимог та не долучено доказів надсилання копії позовної заяви відповідачу. 07.12.2023 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про усунення недоліків, до якої долучила відповідні докази. 08.12.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позовну заяву. 12.01.2024 року представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. По-перше, відповідач не визнає, що речі, зазначені в переліку належать йому або позивачу, оскільки ніякого відношення до них не має. По-друге, з опису зазначених в позовній заяві речей неможливо ідентифікувати що це за речі та кому вони належать, також, позивачем та її представником не надано жодного доказу на підтвердження права власності на вказані предмети, меблі та побутову техніку. Окрім цього, незрозуміло яким чином позивачем визначено вартість предметів, зазначених в позовній заяві. У відзиві представник відповідача наголосив, що відповідач визнає факт купівлі транспортного засобу марки Daewoo Nubira, 1998 р.в., об`єм двигуна 1600 см3, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] сумісно із позивачем та за спільні кошти. Проте представник відповідача зазначив, що для присудження грошової компенсації відповідачу за даний автомобіль відповідна грошова сума мала бути попередньо внесена позивачем на депозитний рахунок суду, чого зроблено на момент подання відзиву не було, тому така позовна вимога також необґрунтована і не підлягає задоволенню. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що зазначене в позові майно придбано за спільні кошти, подружжя спочатку проживали разом із батьками позивача, потім орендували будинок, який був частково облаштований та доводилося купувати побутову техніку, меблі, посуд. Згодом, разом із батьком позивача, подружжя побудувало літню кухню, де потім і проживали та продовжували облаштовувати помешкання, через деякий час за спільні кошти придбали автомобіль, який зареєстрували на відповідача. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити повністю з підстав, що вказані у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. Зауважив, що з позовних вимог важко встановити, що саме є спільним сумісним майном, яка його вартість та чи належить воно взагалі позивачу та відповідачу, адже з наданих до суду доказів неможливо встановити факт купівлі відповідного майна, а також, ідентифікувати саме ті предмети, меблі та речі, про які йдеться в позовній заяві. Щодо автомобілю зазначив, що автомобіль згідно із законом є спільною власністю подружжя, проте, оскільки позивачем не внесена половина його вартості на депозитний рахунок суду, то позовні вимоги не можуть бути задоволені. Допитаний в якості свідка [PERSON] , який є батьком позивача, пояснив суду, що все, зазначене в позовній заяві майно належить відповідачу та позивачу, адже купляли вони його сумісно, разом користувались цим майном, він, як батько, допомагав завжди обирати та розвантажувати меблі, побутову техніку та інструменти, тому може підтвердити факт купівлі відповідного майна саме позивачем і відповідачем. На запитання представника відповідача стосовно можливості підтвердити факт купівлі кожної речі, зазначеної у позовній заяві, а також, ідентифікувати та надати суду інформацію з приводу вартості спірного майна, свідок [PERSON] не зміг повідомити нічого, адже такі деталі йому невідомі. Свідок [PERSON] в судове засідання тричі не з`явилася, позивачка та її представник зазначили, що не підтримують подане ними клопотання про допит вказаного свідка. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідка, дослідивши та об`єктивно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності із ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. У пункті 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої та п`ятої статті 71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п`ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частиною першою та другою статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 відступила від низки висновків Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі ВС, вказавши, що приписи частин 4 та 5 статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності треба розуміти так: -правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); -якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 17.09.2005 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19.10.2023 року у справі №766/5011/23 даний шлюб розірвано. В період шлюбу позивачем та відповідачем сумісно придбано автомобіль марки Daewoo Nubira, 1998 р.в., об`єм двигуна 1600 см3, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вартість автомобіля становить 56488,00 грн., яку визначено на підставі звіту про експертну оцінку. Представник відповідача не заперечував щодо такої вартості автомобіля на час розгляду справи. Позивач просила суд провести поділ вказаного автомобіля шляхом присудження відповідачу грошової компенсації за належну йому частку у спільному майні подружжя та визнання за нею права власності на транспортний засіб. Проте, жодних дій щодо попереднього внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду не вчинила. Врахувавши наведені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а, отже, спірний автомобіль марки Daewoo Nubira є спільною сумісною власністю подружжя. Разом із тим, вирішуючи позовні вимоги про стягнення з позивача грошової компенсації за частку, що належить відповідачу та про залишення у власності позивача автомобіля у порядку поділу неподільного майна, суд звертає уваги на зазначені вимоги закону про те, що такі вимоги можуть бути вирішені на підставі статті 365 ЦК України та лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проте позивачем таких коштів внесено не було ані разом із пред`явленням позову, ані станом на дату розгляду справи. З урахуванням вищевикладеного, вимогу про стягнення грошової компенсації не можна визнати обґрунтованою, тому вона не підлягає задоволенню. Проте, суд вважає, що при наявності вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя, таке майно має бути розподілено, але шляхом визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, в порядку поділу спільного майна подружжя, а саме транспортного засобу марки Daewoo Nubira, реєстраційний номер [NUMBER] , слід визнати за [PERSON] право власності на частку вказаного транспортного засобу та за [PERSON] право власності на частку вказаного транспортного засобу. Стосовно іншого спірного майна, суд зазначає, що позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження факту придбання речей, меблів та побутової техніки під час шлюбу із відповідачем, а отже, таке майно не може бути об`єктом спільної сумісної власності. Покази свідка, який є батьком відповідача не можна визнати достатніми доказами для встановлення такого факту. Окрім цього, суду не надано жодного докази щодо оцінки переліченого майна, що унеможливлює встановлення вартості речей, що є предметом позовних вимог. Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Позивачем заявлено 7 позовних вимог, 3 з яких безпосередньо стосуються спірного автомобіля. Судом фактично задоволено половину з вказаних трьох вимог, тому судові витрати по оплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам складають 180,36 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial