Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 20 червня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . В подальшому шлюб між сторонами було розірвано. 26 січня 2024 року дитина стала повнолітньою, однак продовжує навчатися у Київському професійному коледжі мистецтва та технологій сервісу. Донька навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Крім того, донька навчається за професією "Кухар кондитер", що потребує раз на тиждень витрат на продукти з практичних занять виробничого навчання, що на місяць в середньому становить 1500 - 2000грн. Відповідач працює та одержує заробітну плату у зв`язку з чим має змогу утримувати спільну дитину. На підставі наведеного просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , яка продовжує навчання у Київському професійному коледжі мистецтва та технологій сервісу в розмірі 6000,00грн щомісяця, починаючи з дати повноліття [INFO] та до закінчення навчання (30.06.2024 у даному закладі) чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. 29.01.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. 05.02.2024 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї. 22.02.2024 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що він працює на підприємстві «Мікро-Ф Київ» з 2013 року. З 2019 року має на утриманні матір, яка є інвалідом першої групи. Просить призначити йому аліменти в розмірі 25%, відповідно до законодавства України. 22.03.2024 до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що відповідач має регулярне і офіційне місце роботи, дохід складає 12500,00грн на місяць. Однак позивач стверджує, що відповідач вказує тільки офіційний мінімальний дохід за три місяці. Він має додатковий не офіційний дохід (в конверті готівкою), який не афішує і приховує, так як зацікавлений сплачувати зменшену суму виплат аліментів на утримання дитини. Відповідач є особою працездатного віку, не має групи інвалідності, тому не позбавлений можливості своєю працею заробляти кошти на утримання своєї дитини. Відповідач аргументує, що його мати знаходиться на його утриманні, представивши тільки довідку про хворобу матері. [PERSON] , мати відповідача, жінка похилого віку, що має групу інвалідності, однак є дієздатною особою, вона має регулярні державні виплати пенсії з інвалідності. Відповідач [PERSON] не являється опікуном своєї матері, не сплачує додаткові витрати аліментів по догляду за похилою матір`ю, тому і не несе витрати на її утримання. Позивачка зазначає, що донька проживає разом із нею та знаходиться повністю на її утриманні. Приблизні витрати на доньку за місяць становлять 12 000,00грн. Також звертає увагу на те, що вона не має особистого житла в місті Києві. Тому для більшого комфорту моєї доньки змушена наймати однокімнатну квартиру, що несе за собою орендну оплату 6000грн на місяць і плюс витрати на комунальні послуги приблизно 1900 - 2000грн, тому значна частка її доходу витрачається на сплату за житло. Вважає, що сума виплат по аліментах 6000,00грн на місяць у твердій грошовій сумі є мінімальною і обґрунтованою. Станом на 15.04.2024 закінчились строки для подання додаткових документів/доказів, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. 20.07.1996 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] . [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої, відповідно до Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , є [PERSON] та [PERSON] 25.02.2020 рішенням Деснянського районного суду м. Києва, по справі №754/15913/19, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] . Згідно довідки Комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти «Київський професійний коледж мистецтва та технологій сервісу» [PERSON] навчається на ІІІ курсі за професією «Кухар Кондитер» з 01.09.2021 до 30.06.2024 на денній формі навчання. За змістом статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) (пункт 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як зазначає позивачка, донька потребує таких речей для навчання та проживання: - придбання продуктових наборів для практичних занять в коледж 1500 - 2000грн; - фото технологічних карток з переліком продуктів, що потрібно закупати на практичні заняття; проїзд в коледж і додому 2 транспортними засобами в одну сторону 500-600грн; харчування мінімально 6000грн; - мобільний зв`язок/інтернет 200грн; - контактні лінзи та рідина для них, знижений зір -2 на обидва ока 600грн; - засоби особистої гігієни (прокладки, крем, миючі засоби та доглядові засоби, прання) 400грн; - комунальні послуги 900грн; - купівлю одягу 1000грн; - лікування, мінімальне поповнення аптечки 200грн; заняття спортом, підтримка фізичного стану, відвідування тренажерного залу 700грн. Однак до суду, на підтвердження даних витрат надано лише фотокопію технологічних карток, квитанцію на 160грн за придбання контактних лінз, копії витягів з інформацією про візит [PERSON] до сімейного лікаря, довідка з медичного закладу, квитанцію на 700грн за відвідування тренувань в спортнивному залі та копію Договору аренди квартири з підтвердженням оплати комунальних платежів. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України" прожитковий мінімум на одну особу, за 2024 рік становить для дітей віком до 6 років - 2563грн; для дітей віком від 6 до 18 років - 3196; для працездатних осіб - 3028грн; для осіб, які втратили працездатність - 2361грн. Суд враховує, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , яка на сьогодні є повнолітньою та продовжує навчання. Донька проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Також суд враховує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, та має офіційний дохід. Відповідно до довідки про доходи, відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Мікро-Ф Київ» на посаді слюсаря, із заробітною платою за листопад, грудень, січень 2023 року по 12500,00грн щомісячно. Однак суд не бере до уваги в якості доказу Довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією АВ №1041242 від 09.01.2019, проте що мати відповідача має першу групу інвалідності та потребує сторонньої допомоги, оскільки суду не надано належних та достатніх доказів, що мати відповідача потребує допомоги саме від відповідача, та те що інша особа таку допомогу не надає. Водночас враховуючи, що [PERSON] є студенткою, не має будь-якого доходу, перебуває на утриманні матері та потребує матеріальної допомоги. Беручі до уваги часткове визнання позову відповідачем, а саме стягнення аліментів в розмірі 25% від його заробітної плати, що становить 3125,00грн, суд вважає за можливе стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дитина, яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 3125,00грн з усіх видів заробітку (доходу), що відповідає прожитковому мінімуму для працездатних осіб, починаючи з 26.01.2024 та до закінчення навчання (30.06.2024 у даному закладі) чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Також, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60грн.

Outcome: partial