Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100000000 (сто мільйонів) гривень внаслідок системної бездіяльності відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, як структурного підрозділу Головного управління Національної поліції в Полтавській області з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03.06.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 13.09.2022 у справі № 552/4835/21 та рішення Великої палати Верховного суду справа № 916/1423/17 та постанови Верховного Суду від 01 вересня 2021 року справа № 554/10055/20 (провадження № 61-7911 св 21). Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] з урахуванням листа Київського РВ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області від 10.08.2015 за вих. № 10/6174, матеріальну шкоду на суму 31340 (тридцять одна тисяча триста сорок)доларів США, що станом на 24.07.2021 є еквівалентом 1152000 (один мільйон сто п`ятдесят дві тисячі) гривень з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03.06.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 13.09.2022 у справі № 552/4835/21 та рішення Великої палати Верховного суду справа № 916/1423/17 та постанови Верховного Суду від 01 вересня 2021 року справа №554/10055/20 (провадження № 61-7911 св 21). В обґрунтування позову зазначає, що факт системної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Полтавській області встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили. В свою чергу зазначає, що 01.02.2015 невідомими особами було скоєно крадіжку 31340 (тридцять одна тисяча триста сорок) доларів США, 5000 (п`ять тисяч) грн., а також ноутбука марки «Lenovo B 570 e» (серійний номер - [NUMBER] ), вартістю 8000 (вісім тисяч) гривень з квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] мешкає понад 13 років разом із своєю родиною, дана квартира належить гр. [PERSON] , [INFO] . В результати вчинення даного злочину було завдано матеріальних збитків на суму 31340 (тридцять одна тисяча триста сорок) доларів США, 5000 (п`ять тисяч) грн., а також викрадений ноутбук марки «Lenovo B 570 e» (серійний номер - [NUMBER] ), вартістю 8000 (вісім тисяч) гривень, тому за даним фактом 02.02.2015 слідчим відділенням Київським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області було порушено кримінальне провадження № 12015170020000227 від 01.02.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. 10.02.2015 року [PERSON] визнано потерпілою стороною по кримінальному провадженню № 12015170020000227 від 01.02.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України (пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого у додатках). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 10.09.2021 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/1443/21) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 року за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/86/22) - визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015р. за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/211/22) - визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.09.2021 у справі № 552/4835/21 та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21; - визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 3 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021 у справі № 552/4835/21 та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/332/22) - визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21; визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м.Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 03.06.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження 1-кс/552/767/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 справа № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21; визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 справа № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження 1-кс/552/1578/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 13.09.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/2100/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03.06.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 у справі № 552/4835/21; визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м.Полтави від 03.06.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м.Полтави від 22.07.2022 у справі № 552/4835/21. Вказані факти свідчать про системне неналежне досудове розслідування КП №12015170020000227 та порушення розумних строків досудового розслідування, згідно позиції Європейського суду з прав людини - Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. З огляду на ефективність, об`єктивність та всебічність досудового розслідування кримінального провадження № 12015170020000227, вважає, що його розслідування - не відповідає вимозі ефективності, адже саме вказане провадження порушено 01.02.2015, але жодній особі повідомлення про підозру не оголошено, обвинувальний акт до суду станом на 09.04.2023 не направлено, адже тривалий час по кримінальному провадженню не здійснювалось необхідних та достатніх дій направлених на встановлення винної (винних) осіб, які вчинили злочин. Незаконність дій та бездіяльність органу досудового розслідування, беззаперечно додатково підтверджується листом Відділення поліції № 1 міста Полтава ГУНП у Полтавській області від 03.12.2021 за вих. № ФИ-640/115/102/2-2021, яким повідомлено, що старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Лазька М.П. відсторонено від проведення досудового розслідування в КП №12015170020000227 від 02.02.2015, відповідно до постанови від 22.10.2021. Заявником направлялось ряд звернень до правоохоронних органів з метою повного, всебічного, неупередженого досудового розслідування кримінального провадження №12015170020000227 порушеного за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, протягом розумного строку та активізації досудового розслідування з метою пришвидшення процесу розгляду справи. Станом на 24.07.2023 звернення [PERSON] представниками правоохоронних органів є проігнорованими, що є неприпустимим фактом та суперечить сталій практиці Європейського суду з прав людини. Направлялись відповідні листи до прокуратури щодо визнання протиправною бездіяльності слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та визнання протиправною бездіяльності слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України. Заявника повідомлено листом Відділення поліції № 1 міста Полтава ГУНП у Полтавській області від 03.12.2021 за вих. № ФИ-640/115/102/2-2021, що старшого слідчого СВ відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Лазька М.П. відсторонено від проведення досудового розслідування в КП №12015170020000227 від 02.02.2015, відповідно до постанови від 22.10.2021. У зв`язку вищевикладеними фактами та обставинами, підтвердженими та встановленими ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 03.06.2022 у справі № 552/4835/21, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 у справі № 552/4835/21, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13.09.2022 у справі № 552/4835/21, позивачці [PERSON] завдано моральних збитків на суму 100000000 (сто мільйонів) гривень. Позивачка просила позов задовольнити повністю з підстав зазначених у ньому. Ухвалою суду від 24.07.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує з підстав зазначених у ньому. 16 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ГУНП у Полтавській області., в якому зазначили, що у своєму позові [PERSON] зазначає, що внаслідок довготривалого досудового розслідування відділом поліції №1 Полтавського районного управління поліції ГУНІ в Полтавській області їй нібито спричинено матеріальну шкоду, яка складає 1152 000 грн. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, за змістом даної норми шкода, завдана злочином, відшкодовується особою, винною у вчиненні такого злочину. З доводів, викладених у позовній заяві [PERSON] , можна припустити, до визначена матеріальна шкода завдана вчиненим відносно неї та її чоловіка (також потерпілого) злочином. Однак, очевидно, що у такому випадку причинно-наслідковий зв?язок між завданою позивачу шкодою та діями ГУНП в Полтавській області щодо довготривалого на думку позивача досудового розслідування - відсутній. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями чи бездіяльністю посадових осіб ГУНП в Полтавській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації. Відповідно до п. 9 Постанови №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, вказана норма встановлює повноваження суду щодо визначення розміру моральної шкоди. Однак, слід враховувати те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, не встановлення рішенням протиправності дій, бездіяльності або незаконності рішень конкретного державного органу, причинно-наслідкового зв?язку, а також вини, не утворює правових підстав для відшкодування шкоди. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. 24 серпня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача Державної казначейської служби України, в якому зазначили, що відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011 та Бюджетного кодексу України Казначейство України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є державним органом та самостійною юридичною особою, має самостійні кошториси видатків, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, а не Державного бюджету України. Кошти державного бюджету належать на праві власності Державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга ст. 2 ЦК України). Згідно зі статтями 170, 176 Цивільного кодексу України Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій при здійсненні ними своїх повноважень, рівно як державні органи не відповідають по зобов`язаннях Держави. Тобто, Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди Державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року в справі № 910/23967/16). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб?єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на Державу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явиш. заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних. психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова ВС КЦС від 22.11.2018 у справі № 158/2689/16-ц). Тобто, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. Згідно з приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди є недоведеними та не підлягають задоволенню. 17.01.2024 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02.02.2015 слідчим відділенням Київського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області було порушено кримінальне провадження № 12015170020000227 від 01.02.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. 10.02.2015 року [PERSON] визнано потерпілою стороною по кримінальному провадженню № 12015170020000227 від 01.02.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України (пам`ятка про процесуальні права та обов`язки потерпілого у додатках). Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 10.09.2021 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/1443/21) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 року за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/86/22) - визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015р. за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/211/22) - визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.09.2021 у справі № 552/4835/21 та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21; - визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021 у справі № 552/4835/21 та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/332/22) - визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21; визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м.Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 03.06.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження 1-кс/552/767/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м.Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 справа № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21; визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 та ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 справа № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження 1-кс/552/1578/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку та визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 13.09.2022 у справі № 552/4835/21 (провадження № 1-кс/552/2100/22) визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, щодо тривалого досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України та не здійснення необхідних та достатніх дій на закінчення досудового розслідування протягом розумного строку з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 03.06.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.07.2022 у справі № 552/4835/21; визнано протиправною бездіяльність слідчого ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо порушення розумних строків досудового розслідування в рамках кримінального провадження №12015170020000227 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 01.02.2015 за ознаками ч. 5 ст. 185 КК України з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 10.09.2021, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 04.02.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м.Полтави від 15.04.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м.Полтави від 03.06.2022 у справі № 552/4835/21, ухвали Київського районного суду м.Полтави від 22.07.2022 у справі № 552/4835/21. Як досудове розслідування КП №12015170020000227 так і порушення на думку позивача розумних строків досудового розслідування відбувалось у спосіб, передбачений прямо КПК України. Оцінка доказів кримінального провадження щодо можливості повідомлення комусь про підозру і направлення його до суду не є предметом розгляду цієї справи. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, слідчого чи прокурора під час досудового розслідування визначено приписами глави 26 КПК України. Положеннями п.1 ч.1 ст.303 КПК України визначено право заявника, потерпілого, підозрюваного подавати скаргу на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання відповідної заяви чи повідомлення, а також у нездійсненні інших процесуальних дій у визначений цим Кодексом строк. Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора подаються впродовж десяти днів після їх ухвалення чи вчинення, що передбачено ч.1 ст.304 КПК України. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлено постановою, строк подання скарги починається з дня отримання її копії. За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора в процесі досудового розслідування виноситься ухвала згідно з правилами ст.307 КПК України. Така ухвала слідчого судді може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову в задоволенні скарги. Надані позивачем матеріали не містять доказів, із яких вбачається, що у встановленому законодавством порядку дії або бездіяльність посадових осіб ГУНП в Полтавській області визнавались неправомірними, Державної казначейської служби України, а відтак відсутні підстави для висновку про доведеність відповідних тверджень позивача. Протиправність дій слідчих не є предметом розгляду даної справи та взагалі не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства. Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №236/893/17 зазначено, що вимоги про визнання незаконними дій органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №641/8857/17 зазначено, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами протиправності дій працівників прокуратури Харківської області щодо нього. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №345/4225/18). Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду у подібних правовідносинах підлягає задоволенню позов про відшкодування шкоди, якщо: шкода завдана у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, зокрема у випадку незаконного перебування під слідством (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №552/1021/16-ц) незаконного обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №236/893/17), незаконного позбавлення волі (постанова Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №516/143/15-ц); вилучене у позивача майно повністю (постанови Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №569/4199/15-ц, від 29.01.2020 у справі №201/18305/17-ц) або частково втрачено (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17) органом відповідальним за його схоронність. У даному випадку шкода відшкодовується у розмірі фактично втраченого майна. Таким чином, необхідною підставою для притягнення державного органу до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Більше того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 по справі №916/1423/17: «….. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом частина друга статті 1177 ЦК України).... .... Держава не несе майнову відповідальність перед потерпілими за всі злочини, які залишилися нерозкритими. У 2005 році Україна підписала Європейську конвенцію про відшкодування збитку жертвам насильницьких злочинів від 24 листопада 1983 року (не була ратифікована). Втім, ця Конвенція передбачає обов?язок Держави щодо виплати компенсації не всім потерпілим від злочину, а лише фізичним особам - жертвам насильницьких злочинів. … Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргумент скаржника про помилкове незастосування судами попередніх інстанцій норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Суди попередніх інстанцій правильно спростували посилання позивача на норми цього Закону як на підставу відшкодування шкоди. Закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб....». Крім того, згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 саме при розгляді кримінальної справи суд зобов?язаний на основі всебічного, повного й об?єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв?язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано пі повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, що утворюють склад правопорушення, є підставою для відмови у позові. У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. До даних правовідносин позивачем безпідставно застосовано ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки зазначений Закон містить виключний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди до якого розслідування кримінального провадження та скасування судом постанов слідчого про його закриття не відноситься. Також, зазначений Закон не застосовується для розрахунку відшкодування моральної шкоди з інших, ніж передбачених ним підстав. Таким чином, заявлені позивачем вимоги щодо відшкодування моральної шкоди відносяться до деліктних зобов`язань. Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювача. Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Водночас, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України. Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено обставини, якщо інше не встановлено законом. Із змісту ухвал суду не вбачається встановлення вчинення саме відповідачем у справі - ГУНП в Полтавській області та будь-якими іншими особами неправомірності дії (бездіяльності) відносно позивача та наявності вини, натомість вони діяли в спосіб, прямо передбачений Законом. З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ. Також, із положень ч. 2 ст. 307 КПК України вбачається - ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. Тобто процедура розгляду скарги та форма прийнятого слідчим суддею рішення не передбачає встановлення у ньому протиправності поведінки та вини органу досудового розслідування (елементів (складових) деліктної відповідальності). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК). Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16. Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 1000000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю працівниками ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України, ніяким чином не мотивуючи заподіяння йому шкоди саме в такому значному розмірі, не надаючи зовсім ніяких розрахунків і відповідно доказів заподіяння шкоди саме в такому розмірі. Суд вважає, що позивач не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011 та Бюджетного кодексу України Казначейство України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є державним органом та самостійною юридичною особою, має самостійні кошториси видатків, печатку із зображенням Державного герба України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, а не Державного бюджету України. Кошти державного бюджету належать на праві власності Державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є Держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга ст. 2 ЦК України). Згідно зі статтями 170, 176 Цивільного кодексу України Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій при здійсненні ними своїх повноважень, рівно як державні органи не відповідають по зобов`язаннях Держави. Тобто, Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди Державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року в справі № 910/23967/16). Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб?єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на Державу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явиш. заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних. психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (Постанова ВС КЦС від 22.11.2018 у справі № 158/2689/16-ц). Тобто, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачами моральної шкоди саме в зазначеному розмірі, який є, доречі, значним. Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1167 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Так, позивачем не надано доказів на підтвердження перенесених нею душевних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими, а також не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 100000000 гривень. Проте, належних та допустимих доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди незаконними діями Держави в особі органів ГУНП в Полтавській області, Державним казначейством України до матеріалів справи позивачем не додано. З огляду на зазначене, необґрунтованими є посилання [PERSON] на те, що сам факт винесення ухвал слідчим суддею, її звернення до різних установ є доказом заподіяння позивачу матеріальної та моральної шкоди та підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки це було правом позивача та законною реакцією Державних органів на його звернення в спосіб, прямо передбачений Законом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не надано належних доказів, що підтверджували б отримання [PERSON] моральної шкоди та стягнення матеріальної шкоди, спричиненої працівниками ГУНП в Полтавській області, Державної казначейської служби України.

Outcome: dismissed