Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом (т. 1 а.с. 16-23), в якому просить: - визнати протиправним та скасувати наказ ПАТ «Укрнафта» від 21.12.2022 №1998-к про переведення його на іншу роботу (зі змінами від 02.01.2023 та від 30.01.2023); - визнати протиправним та скасувати наказ НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 23.02.2023 №180-к «Про застосування заходів стягнення за порушення трудової дисципліни»; - стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював на посаді майстра з ремонту устаткування НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта». Наказом від 05.02.2021 №284-к «Про затвердження акту простою», йому було встановлено початок простою з 16.02.2021. Наказом №286-к від 05.02.2021 внесено зміни у наказ №2294-к від 01.12.2020 та у зв`язку із його перебуванням у відпустці, зважаючи на зміну дати фактичного вивільнення працівників, п. 1 наказу викладено у такій редакції: «Виключити із штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців НГВУ «Долинанафтогаз» з дня, наступного після переведення працівників на іншу роботу або його звільнення з роботи (припинення трудового договору) посаду майстра з ремонту устаткування, прокатно ремонтний цех електрообладнання та електрозабезпечення». Наказом від 30.05.2022 №23 «Про зміни в організаційній структурі», в Качанівському ГПЗ ПАТ «Укрнафта» створено з 01.06.2022 «Сектор по ліквідації наслідків військових дій», чисельністю 8 чоловік. Розпорядженням ПАТ «Укрнафта» від 29.06.2022 №56Р «Про організаційні заходи щодо ліквідації наслідків бойових дій на Качанівському ГПЗ ПАТ «Укрнафта»» зобов`язано керівників структурних одиниць провести аналіз працівників, які перебувають у довготривалих простоях та не задіяні у виробничо господарській діяльності структурної одиниці. Управління по роботі з персоналом зобов`язано на підставі поданих списків підготувати розпорядження про направлення працівників на медичний огляд з метою визначення їх придатності до проведення робіт з ліквідації наслідків бойових дій. Зазначає, що розпорядження ПАТ «Укрнафта» від 15.09.2022 №86Р «Про проходження медичного огляду» та наказ НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 18.11.2022 №1235-к «Про застосування заходів стягнення за порушення трудової дисципліни», якими його направлено на медичний огляд і застосовано до нього стягнення у вигляді догани, оскаржувались ним у судовому порядку. 07 грудня 2022 року НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» видано розпорядження №12Р «Про проходження медичного огляду», яким його (майстра з ремонту устаткування) зобов`язано пройти медичний огляд за професією розподілювач робіт. Однак із ознайомленням з умовами праці на даній посаді йому було відмовлено. 08.12.2022 він пройшов медогляд, за результатами якого, медичним висновком від 15.12.2022, його було визнано придатним до роботи за професією розподілювач робіт без шкідливих та небезпечних факторів праці за умови відсутності чинного листка непрацездатності. 21 грудня 2022 року ПАТ «Укрнафта» прийнято наказ №1998-к про переведення його з 02.01.2023 з посади майстра з ремонту устаткування на посаду розподілювача робіт сектору по ліквідації наслідків військових дій Качанівського ГПЗ. З даним наказом він не погодився, не був ознайомлений з умовами праці та посадовою інструкцією. Тобто, його було переведено на роботу по ліквідації наслідків бойових дій з підвищеним ризиком без його згоди. У зв`язку із його непрацездатністю у вказаний вище наказ було внесено зміни, а саме змінено дату переведення з 02.01.2023 на «з шостого робочого дня після дня закриття листка непрацездатності». 28.01.2023 він звертався до відповідача із заявою про надання відпустки, однак через його тимчасову непрацездатність у наданні відпустки було відмовлено. Пізніше він знову захворів, у зв`язку із чим, 30.01.2023 ПАТ «Укрнафта» було знову внесено зміни до наказу про його переведення. 16.02.2023 він повторно звертався до відповідача про надання йому щорічної відпустки, а 21.02.2023 ним було надана відповідачу пояснювальна записка. Однак, не зважаючи на його заперечення, 23.02.2023 наказом НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» було видано наказ №180-к «Про застосування заходів стягнення за порушення трудової дисципліни», яким до нього застосовано стягнення у вигляді звільнення з роботи 24.02.2023, згідно із п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказує, що за станом здоров`я він не міг і не може виконувати роботу на посаді розподілювача робіт Качанівського ГПЗ, а тому вважає накази про переведення його на іншу посаду та звільнення є незаконними та такими, що підлягають скасуванню. Окрім цього, зазначає, що наказ від 23.02.2023 прийнятий щодо майстра з ремонту устаткування, хоча наказом від 08.06.2022 №940-к з 20.06.2022 його було переведено на посаду підсобного робітника Качанівського ГПЗ. Представником відповідача ПАТ «Укрнафта» - адвокатом Малетою А.І. подано письмове пояснення (т. 1 а.с. 87-97), в якому він просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Свою позицію мотивує тим, що переведення позивача [PERSON] здійснювалось: для ліквідації наслідків бойових дій на території Качанівського ГПЗ, для відновлення виробничих процесів газопереробки у повному об`ємі для забезпечення населення України газом; переведення відбулось за наявності медичного висновку від 15.12.2022, відповідно до якого позивач визнаний придатним до роботи за професією розподілювач робіт; були відсутні фактори виробничого середовища із шкідливими та небезпечними умовами праці; нове місце роботи позивача не відносилось до місцевості на території якої тривають активні бойові дії; переведення також здійснювалось із гарантіями про оплату праці позивача не нижче середньої заробітної плати за попереднім місцем роботи та із гарантіями і компенсаціями при переїзді на роботу у іншу місцевість в розмірах та в порядку встановлених законом; переведення здійснювалось із наданням повідомлення центральному органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття позивача на роботу. Тобто, переведення позивача [PERSON] відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства України. Окрім цього, вказує, що наказ №940-к від 08.06.2022 про зміну істотних умов праці та переведення позивача [PERSON] на іншу роботу був скасований наказом №1021-к від 27.06.2022, а тому переведення останнього на іншу роботу відповідно до наказу від 21.12.2022 №1998-к відбулось після скасування цього наказу. Зазначає, що 20.02.2023 позивач [PERSON] був відсутній на робочому місці на Качанівському ГПЗ ПАТ «Укрнафта», про що було складено акт від 20.02.2023. Перед притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у нього було відібрано письмове пояснення. 23.02.2023 за порушення трудової дисципліни, а саме за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку до позивача було застосовано захід стягнення у вигляді звільнення згідно із п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Про систематичність невиконання без поважних причин обов`язків покладених на позивача свідчить той факт, що він вже раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представниця адвокатка Кобилинець Т.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] додатково подав письмові пояснення (т. 1 а.с. 236-246, т. 2 а.с. 14-16), в яких зазначив, що простій, на який його було переведено, є незаконним, оскільки підприємство не припиняло своєї діяльності і це лише адміністрацією ПАТ «Укрнафта» створювались такі умови для його звільнення. Вакантних посад було багато, про що свідчать оголошені конкурси. Зазначає, що оскаржувані накази видані неуповноваженими посадовими особами, оскільки у відповідності до посадової інструкції він зобов`язаний виконувати накази і розпорядження керівництва НГВУ «Долинанафтогаз», а тому вони не є обов`язковими для виконання. З телефонних розмов начальниць господарського відділу та відділу кадрів Качанівського ГПЗ йому стало відомо, що сектору по ліквідації наслідків бойових дій не існує і його там ніхто не чекає. Представник відповідача ПАТ «Укрнафта» - адвокат Малета А.І. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] за безпідставністю такого, зіславшись на доводи викладені в письмовому поясненні. Додатково зазначив, що доводи позивача [PERSON] про те, що він був готовий їхати на нове місце роботи, яке знаходиться на Качанівському ГПЗ, не відповідають дійсності, оскільки він оскаржує наказ про переведення. Покази свідка [PERSON] просить оцінити критично, оскільки відомості про переведення позивача свідку відомі із чужих слів. Наказ про переведення позивача у період воєнного стану не потрібно було погоджувати із профспілковим органом. Запис в трудовій книжці про переведення позивача не зроблено через те, що чинним законодавством такого обов`язку роботовця у разі тимчасового переведення працівника не передбачено. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 31.03.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано йому десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків такої. 25 квітня 2023 року від позивача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 25.04.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника відповідача ПАТ «Укрнафта» - адвоката Малети А.І. 10.05.2023 через канцелярію суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №343/2281/22, яке ухвалою суду від 26.05.2023 задоволено. 16 листопада 2023 року ухвалою суду поновлено провадження у даній справі. Від представника відповідача ПАТ «Укрнафта» - адвоката Малети А.І. 24.11.2023 через канцелярію суду надійшло письмове пояснення. 01.12.2023, 12.12.2023, 05.02.2024 від представниці позивача [PERSON] адвокатки Кобилинець Т.В. надійшли клопотання про відкладення судових засідань. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] з 15.05.2018 працював на посаді майстра з ремонту устаткування прокатно ремонтного цеху електрообладнання та електрозабезпечення в НГВУ "Долинанафтогаз" що розташоване у місті Долина Івано-Франківської області та є відокремленим підрозділом ПАТ"Укрнафта". Згідно із правилами внутрішнього трудового розпорядку нафтогазовидобувного управління "Долинанафтогаз" (т. 1 а.с. 169-170), з якими позивач [PERSON] ознайомився, що підтверджується його підписом (т. 1 а.с. 171), працівнник зобов`язаний чесно і сумлінно виконувати обов`язки, покладені на нього трудовим договором, розпорядженнями роботодавця, внутрішніми документами товариства. Як вбачається із посадової інструкції майстра з обслуговування електровідцентрових насосів (т. 1 а.с. 172-174),яка затверджена начальником НГВУ"Долинанафтогаз" з якою позивач [PERSON] ознайомлений, що засвідчено його підписом, працівник несе особисту відповідальність, зокрема, за належне ставлення до роботи, дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку, вимог положення про структурний підрозділ та внутрішніх документів ПАТ "Укрнафта" наказово - розпорядчого характеру. Відповідно до наказу ПАТ «Укрнафта» від 14.07.2020 №1337-к (т. 1 а.с. 111), з метою вдосконалення організаційної структури НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», підвищення ефективності та продуктивності праці, зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців НГВУ «Долинанафтогаз» з 20.10.2020 посаду майстра з ремонту устаткування, прокатно ремонтного цеху електрообладнання та електрозабезпечення виключено. У відповідності до наказу ПАТ «Укрнафта» №2294-к від 01.12.2020 «Про внесення змін до наказу від 14.07.2020 (т. 1 а.с. 112), у зв`язку із перебуванням [PERSON] у відпустці та його відсутністю через тимчасову непрацездатність і не ознайомленням його з попередженням про наступне вивільнення п. 1 наказу викладено у такій редакції: «виключити зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців НГВУ «Долинанафтогаз» з 05.02.2021 посаду майстра з ремонту устаткування, прокатно ремонтний цех електрообладнання та електрозабезпечення». Наказом відповідача ПАТ «Укрнафта» № 284-к від 05.02.2021 (т. 1 а.с. 113) затверджено акт простою та встановлено початок простою [PERSON] , який перебуває на посаді майстра з ремонту устаткування, в прокатно ремонтному цеху електрообладнання та електрозабезпечення з 16.02.2021. Датою закінчення простою є дата його переведення на іншу роботу або його звільнення з роботи (припинення трудового договору). Згідно із наказом ПАТ «Укрнафта» №286-к від 05.02.2021 «Про внесення змін до наказу від 01.12.2020 №2294-к (т. 1 а.с. 114), п. 1 наказу викладено у такій редакції: «виключити зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців НГВУ «Долинанафтогаз» з дня, наступного після переведення працівника на іншу роботу або його звільнення з роботи (припинення трудового договору) - посаду майстра з ремонту устаткування, прокатно ремонтний цех електрообладнання та електрозабезпечення». Стосовно посилання сторони позивача на розпорядження ПАТ «Укрнафта» від 15.09.2022 № 86Р «Про проходження медичного огляду» та наказу НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 18.11.2022 № 1235-к «Про застосування заходів стягнення за порушення трудової дисципліни», яким позивача [PERSON] було зобов`язано пройти медичний огляд та притягнуто до адміністративної відповідальності і накладено стягнення у виді догани, суд зазначає, що у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 27.06.2023, яке набрало законної сили 06.11.2023, у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Укрнафта» про визнання протиправним та скасування розпорядження ПАТ «Укрнафта» від 15.09.2022 № 86Р «Про проходження медичного огляду» та наказу НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 18.11.2022 № 1235-к «Про застосування заходів стягнення за порушення трудової дисципліни» і стягнення на його користь судових витрат по справі - відмовлено. Із витягу з ЄРДР № 42022202520000049 від 09.03.2022 (т. 1 а.с. 98) вбачається, що в період з 01.00 год по 04.00 год 09.03.2022 невстановленими представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, з порушенням законів та звичаїв війни, здійснено бомбардування за допомогою військової авіації Качанівського ГПЗ, житлової забудови приватного сектору декількох вулиць в м. Охтирка, внаслідок чого зруйновано та пошкоджено більш ніж 30 будинків. Даний факт підтверджується також і актом попередньої оцінки завданої шкоди об`єктам Качанівського цеху підготовки газу та Цеху підготовки та стабілізації нафти Качанівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта» від 10.04.2022 (т. 1 а.с. 99-108), з якого встановлено, що внаслідок авіаційно - бомбових ударів зруйновано нафтопромислове обладнання та трубопроводи Товарно - сировинного парку Цеху підготовки та стабілізації нафти Качанівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта». Згідно із наказом ПАТ «Укрнафта» № 23 від 30.05.2022 «Про зміни в організаційній структурі» (т. 1 а.с. 109), з метою ліквідації наслідків бойових дій, відновлення пошкоджених об`єктів, приміщень, інфраструктури, розчищення завалів на території парку цеху підготовки та стабілізації нафти та Качанівського цеху переробки газу та конденсату Качанівського газопереробного заводу ПАТ «Укрнафта» та для відновлення виробничих процесів газопереробки в повному об`ємі в організації виробництва і праці ПАТ «Укрнафта» в умовах правового режиму воєнного стану та у відповідності до виробничої потреби з 01.06.2022 створено в організаційній структурі в Качанівському ГПЗ «Сектор по ліквідації наслідків військових дій», чисельністю 8 штатних одиниць, та підпорядковано його керівнику адміністративно - господарської групи (Охтирський регіон). Село Мала Павлівка Охтирського району Сумської області входить до складу Комишанської сільської територіальної громади Охтирського району Сумської області (т. 1 а.с. 132-138). Відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25.04.2022 № 75, станом на 10.12.2022 (т. 1 а.с. 142), Комишанська сільська територіальна громада, до якої входить с. Мала Павлівка, в зазначеному переліку відсутня, як і відсутня в Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, території можливих бойових дій (т. 1 а.с. 142-143). Наказом від 07.12.2022 (т. 1 а.с. 61), позивача [PERSON] було направлено на обов`язковий попередній медичний огляд (професія розподілювач робіт). Відповідно до висновку медичної комісії від 15.12.2022 (т. 1 а.с. 60), позивач [PERSON] , 1959 року народження, придатний до роботи за професією розподілювач робіт без шкідливих та небезпечних факторів праці за умови відсутності чинного листка непрацездатності. Наказом ПАТ «Укрнафта» №1998-к від 21.12.2022 «Про переведення на іншу роботу» (т. 1 а.с. 47), позивача [PERSON] з метою ліквідації наслідків бойових дій, відновлення пошкоджених об`єктів, приміщень, інфраструктури ПАТ «Укрнафта», розчищення завалів на території парку цеху підготовки та стабілізації нафти та Качанівського цеху переробки газу та конденсату Качанівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта» та для відновлення виробничих процесів газопереробки у повному об`ємі, забезпечення населення України газом, що у своїй сукупності визначає зміну в організації виробництва і праці ПАТ «Укрнафта» в умовах правового режиму воєнного стану, у відповідності до виробничої потреби, переведено на Качанівський газопереробний завод в структурний підрозділ сектор по ліквідації наслідків військових дій на посаду розподілювача робіт з 02.01.2023 з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. Робоче місце: с. Мала Павлівка Охтирського району Сумської області. Із даним наказом позивач [PERSON] не погодився, зазначивши в наказі, що сектор по ліквідації наслідків бойових дій не створено і не надано відповідь на запит щодо характеристики умов праці, посадової інструкції. У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю позивача [PERSON] (т. 1 а.с. 119-122), наказами ПАТ «Укрнафта» №8-к від 02.01.2023 та від 30.01.2023 №263-к (т. 1 а.с. 48-49), внесено зміни до наказу №1998-к від 21.12.2022 в частині дати переведення. З даними наказами позивач був ознайомленим, оскільки надавав свої письмові пояснення. Підставою для видачі цього наказу була ч. 1 ст. 3 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", медичний висновок та карта місцевості на території якої не тривають бойові дії, станом на грудень 2022 року. Згідно із актом про відсутність на робочому місці (роботі) від 20.02.2023 складеного комісією працівників Качанівського ГПЗ ПАТ «Укрнафта» (т. 1 а.с. 144), позивач [PERSON] був відсутній на роботі протягом усього робочого дня. Службовою запискою про відсутність працівника від 21.02.2023 (т. 1 а.с. 145) повідомлено директора Качанівського ГПЗ про те, що [PERSON] 20.02.2023 не з`явився. 21 лютого 2023 року позивач [PERSON] на ім`я в.о. начальника НГВУ "Долинанафтогаз" подав пояснювальну записку (т. 1 а.с. 50-53), в якій висловив свою позицію щодо того чому він не поїхав по переведенню на Качанівський ГПЗ. Зокрема, зазначив, що наказ про його переведення є неправомірним. 23 лютого 2023 року наказом ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Долинанафтогаз» №180-к (т. 1 а.с. 56), за систематичне невиконання майстром з ремонту устаткування [PERSON] без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, застосовано стягнення у вигляді звільнення, у зв`язку із чим позивач звільнений на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом позивач [PERSON] був ознайомлений 24.02.2024 та отримав його копію, що засвідчив власним підписом. Також судом встановлено, що наказом ПАТ «Укрнафта» від 27.06.2022 №1021-к (т. 1 а.с. 176), наказ від 08.06.2022 №940-к «Про зміну істотних умов праці та переведення на іншу роботу» скасовано у зв`язку із ненаданням [PERSON] медичного висновку. У відповідності до розділу 6 положення про нафтогазовидобувне управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», затвердженого наглядовою радою ПАТ «Укрнафта» (т. 2 а.с. 8-9), НГВУ очолює начальник, який призначається правлінням ПАТ «Укрнафта» за поданням голови правління ПАТ «Укрнафта». Начальник в межах наданих повноважень: приймає на роботу і звільняє працівників НГВУ; застосовує засоби заохочення і накладає стягнення на працівників НГВУ. Згідно із копією наказу голови правління ПАТ «Укрнафта» №1390-к від 06.09.2022 (т. 2 а.с. 10) з 08.09.2022 на [PERSON] покладено виконання обов`язків начальника НГВУ «Долинанафтогаз». Відповідно до наказу ПАТ "Укрнафта" №224 від 08.12.2022 (т. 2 а.с. 11), заступнику директора з персоналу [PERSON] делеговано повноваження бути представником товариства в трудових правовідносинах, в тому числі, з працівниками структурних одиниць, з правом підписання наказів про переведення (переміщення) в межах товариства. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є головою профкому НГВУ "Долинанафтогаз". Під час простою, на який було переведно [PERSON] , вакантних посад було багато, однак адміністрація ПАТ "Укрнафта" чомусь вибрала для переведення на Качанівський ГПЗ саме посаду позивача. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу законності звільнення позивача з роботи. Предметом спору в даній справі є законність переведення позивача [PERSON] на іншу роботу, накладення дисциплінарного стягнення та похідні вимоги. ІV. Оцінка суду: суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, приходить наступного висновку. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 43 Конституції України\~визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Згідно із ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05.30 год 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та продовжує діяти на даний час. Згідно з п. 3 Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою\~статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. Згідно з п. 2 розділу «Прикінцеві положення» вказаного вище Закону, главу ХІХ «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України\~доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Як передбачено ч. 2, 3 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»,\~на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей\~43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом. Із системного аналізу вказаних вище норм, можна зробити висновок, що положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю України\~- мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. В той же час, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням цього Закону\~також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем. Так, однією із позовних вимог є визнання протиправним та скасування наказу відповідача ПАТ «Укрнафта» від 21.12.2022 №1998-к про переведення [PERSON] на іншу роботу на посаду розподілювача робіт Качанівського ГПЗ. Суд звертає увагу, що за загальним правилом для переведення працівника обов`язково потрібна його згода. Лише у виняткових випадках допускається обмежене у часі переведення працівника на роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (ч. 2 ст. 33 КЗпП України). Як зазначалось вище, Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що в умовах воєнного стану\~роботодавець має право перевести працівника без його згоди\~на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, лише за наявності певних умов, а саме: така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я; переведення здійснюється з метою відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей; оплата праці за виконану роботу здійснюється не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою та якщо переведення не відбувається в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії. В той же час, слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення терміну «обставини, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей». Відповідно до пункту «d» ч. 2 ст. 2 Конвенції Міжнародної організації праці від 28.06.1930 № 29 «Про примусову чи обов`язкову працю» (яка ратифікована Україною 10.08.1956) до поняття «примусова чи обов`язкова праця» не належить будь-яка робота чи служба, що її вимагають в умовах надзвичайних обставин, тобто у випадках: війни; лиха, або загрози лиха, як-от пожежі, повені, голод, землетруси, сильні епідемії чи епізоотії, навала шкідливих тварин чи комах, поширення рослин-паразитів; обставин, що ставлять під загрозу або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови всього або частини населення. Стаття 43 Конституції України забороняє використання примусової праці та визначає види трудової діяльності, які не вважаються примусовою працею.\~Це, зокрема, військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан. Отже, робота при настанні виняткових обставин та у випадках, передбачених законодавством, не є примусовою працею, не суперечить принципу свободи праці, а тому до неї можна залучати працівників без їхньої згоди. При цьому, у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 КЗпП України, здійснюється не пізніше як до впровадження таких умов. Окрім цього, суд звертає увагу, що зазначені вище докази свідчать про те, що переведення позивача [PERSON] до сектору по ліквідації наслідків військових дій до іншого структурного підрозділу було вимушеним та здійснювалось виключно для виконання робіт, спрямованих на ліквідацію наслідків бойових дій в одному із структурних підрозділів відповідача. Робота розподілювачем робіт не була протипоказана позивачу [PERSON] за станом здоров`я, що підтверджується висновком медичної комісії. За виконання роботи, не передбаченої трудовим договором, позивачу [PERSON] було гарантовано оплату не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою, також встановлено звичайний режим праці з перервою для харчування, що підтверджується змістом наказу про переведення та не спростовано позивачем і зазначено про виплату йому гарантій та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість. Судом враховується, що позивач [PERSON] не надав своєї згоди на переведення на іншу роботу та не заявляв про необхідність авансування відповідачем витрат на переїзд, а мотивував причини відмови тим, що сектор по ліквідації наслідків бойових дій не створено. Таким чином, суд приходить висновку, що відповідачем ПАТ «Укрнафта» при переведенні позивача [PERSON] на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди, дотримано вимоги чинного законодавства, а саме: переведення здійснювалося для ліквідації наслідків бойових дій на території Качанівського ГПЗ; у відповідності до медичного висновку позивач [PERSON] визнаний придатний до роботи за професією розподілювач робіт; переведення здійснювалося на нове місце роботи, що не відноситься до місцевості, на території якої тривають активні бойові дії; позивачу передбачалися гарантії щодо оплати праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою, а також гарантії та компенсації при переїзді на роботу в іншу місцевість в розмірах та порядку встановленому законом; центральному органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування було повідомлено про прийняття позивача на роботу. Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» від 23.02.2023 №180-к «Про застосування заходів стягнення за порушення трудової дисципліни», суд вважає за потрібне зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (ч. 2 ст. 147 КЗпП України). Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. Тобто, звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. Отже, працівника може бути звільнено за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України потрібно встановити, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин. Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Тому для звільнення працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України потрібне існування факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) вчинення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків їх не знято і не погашено. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за передбаченими пунктом 3 статті 40 КЗпП України\~підставами коли працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України). У п. 22 вказаної вище постанови роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. У справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Так, як зазначалось вище, наказом НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» №1235-к від 18.11.2022, до позивача [PERSON] було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді догани. Даний наказ рішенням Долинського районного суду Івано Франківської області від 27.06.2023, яке згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду 06.11.2023 набрало законної сили , не скасований та залишився чинним. В подальшому, позивача [PERSON] , наказом ПАТ «Укрнафта» від 21.12.2022 №1998-к «Про переведення на іншу роботу» (із наступними змінами) було переведено з 20.02.2023 на Качанівський газопереробний завод ПАТ «Укрнафта». Однак, позивач [PERSON] від виконання цього наказу відмовився, на новому робочому місці не з`явився, що ним самим і не заперечується, чим і порушив даний наказ. В ході розгляду даної справи судом встановлено невиконання позивачем [PERSON] наказу відповідача від 21.12.2022 про переведення на іншу роботу. До виконання трудових обов`язків позивач не приступив, мотивуючи тим, що сектор по ліквідації наслідків бойових дій не створено. Таким чином, позивач [PERSON] двічі, тобто систематично, без поважних причин відмовився від виконання обов`язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, не виконавши накази відповідача №1235-к від 18.11.2022 та №1998-к від 21.12.2022, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани, а за повторне порушення застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи. Оскільки позивач [PERSON] будучи раніше притягнутим до дисциплінарної відповідальності із застосуванням до нього заходів дисциплінарного стягнення у виді догани від 18.11.2022, вчинив нове порушення трудових обов`язків у вигляді невиконання наказу від 21.12.2022 про переведення на іншу роботу, тобто систематично, без поважних причин, не виконав обов`язки покладені на нього трудовим договором та/або правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідачем правомірно звільнено його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, суд приходить висновку про законність звільнення позивача [PERSON] за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки звільнення відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, позивач [PERSON] не підлягає поновленню на роботі, підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Враховуючи викладене вище, суд приходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю такого. При цьому, стосовно доводів позивача [PERSON] про те, що «Сектору по ліквідації наслідків військових дій» в організаційній структурі Качанівського ГПЗ насправді не існувало і дії відповідача були направлені лише на те, щоб його звільнити, суд зазначає таке. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказаний вище сектор по ліквідації наслідків військових дій в структурі Качанівського ГПЗ створений відповідним наказом ПАТ «Укрнафта». Доцільність запровадження відповідачем вищенаведених змін в організації виробництва і праці, а також право відповідача на запровадження таких змін передбачено статями 42, 44 ГК України, якими визначено, що суб`єктам підприємницької діяльності надано право самостійно визначати порядок залучення та використання матеріально - технічних, фінансових та інших видів ресурсів (в тому числі і трудових), самостійно встановлювати та змінювати організацію виробництва і праці. Відповідно до ч. 1 ст. 62 ГК України,\~підприємство самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Згідно з ч. 1 ст. 64 ГК України,\~підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис (ч. 3 ст. 64 ГК України). Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників, зокрема тих, які визначені статтями 42, 49-2, 49-4 КЗпП України. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Отже, дані доводи сторони позивача [PERSON] в цій частині є безпідставними. Безпідставними є і доводи позивача [PERSON] про те, що наказ про застосування заходів стягнення до нього виданий не уповноваженими особами, оскільки такий виданий уповноваженою на те особою в.о. начальника управління, який призначений наказом голови правління ПАТ "Укрнафти" (т. 2 а.с. 10) до повноважень якого, у відповідності до положення про НГВУ «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта» (т. 2 а.с. 4-8), входить прийняття на роботу і звільнення та застосування засобів заохочення і накладення стягнення на працівників НГВУ. Що стосується наказу заступника директора з персоналу [PERSON] №1998-к від 21.12.2022 про переведення позивача [PERSON] на іншу роботу, то такий також прийнятий уповноваженою на те особою, оскільки наказом ПАТ "Укрнафта" №224 від 08.12.2022 (т. 2 а.с. 11), останній делеговано повноваження бути представником товариства в трудових правовідносинах, зокрема, з працівниками структурних одиниць, з правом підписання в тому числі наказів про переведення (переміщення) в межах товариства. Не заслуговують на увагу і доводи позивача в частині того, що наказ від 23.02.2023 прийнятий щодо майстра з ремонту устаткування, хоча наказом від 08.06.2022 №940-к з 20.06.2022 його було переведено на посаду підсобного робітника Качанівського ГПЗ, оскільки даний наказ від 08.06.2022 №940-к скасований наказом відповідача від 27.06.2022 №1021-к, про що позивача було ознайомлено, однак від підпису він відмовився, що підтверджується відповідним актом (т. 1 а.с. 198). Інші доводи позивача [PERSON] зводяться фактично до незгоди із рішенням суду за його позовом до відповідача ПАТ «Укрнафти» про скасування розпорядження наказу, якими його було зобов`язано пройти медичний огляд і накладено стягнення у виді догани, які вже були предметом розгляду суду в іншій справі, де їм було дано оцінку. Також не беруться судом до уваги і доводи позивача [PERSON] про те, що простій на який його було переведено є незаконним, висновок медичної комісії, відповідно до якого він був визнаний придатний, виданий лікарем під тиском відповідача, оскільки такі не є предметом розгляду даної справи. Стосовно інших доводів позивача [PERSON] , суд зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення. Обов`язок щодо обґрунтування рішення може бути різним, залежно від характеру рішення. В рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Серявін та інші проти України» вказано, що п. 1 ст. 6 Конвенції, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не має сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку є різним, залежно від характеру рішення. V. Розподіл судових витрат: враховуючи, що суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат. На підставі викладеного, ст. 43, 55 Конституції України, ст. 40, 139, 147 КЗпП України, ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та

Outcome: dismissed