Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя житлового будинку по [ADDRESS] , вказавши що даний будинок було придбано за спільні кошти подружжя, але покупцем в договорі було зазначено відповідача, який у лютому 2003 року без її згоди зняв її з реєстрації з місця проживання, вказавши, що він є єдиним власником будинку. Тому з метою захисту свого права на частку об`єкта спільної сумісної власності подружжя просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 04 січня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11 січня 2024 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про проведення судових засідань в режимі відео конференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку «EASYCON. Ухвалою суду від 12 березня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] проти вимог заперечував, пояснивши, що позивачка залишила його з двома їхніми неповнолітніми дітьми, коштів дітям не платила. Будинок дуже маленький і його неможливо поділити. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, [PERSON] та [PERSON] з 11 травня 2000 року по 11 жовтня 2016 року та з 25 січня 2017 року по 09 вересня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 13.08.2022 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13.08.2022. Прізвище після реєстрації шлюбу дружини « [PERSON] ». 30 липня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок загальною площею 40,10 кв.м, житловою площею 10,60 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З витягу з реєстрації територіальної громади вбачається, що відповідно до відомостей Почаївської територіальної громади від 17.05.2023 [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) від 13.02.2023 вбачається, що на підставі заяви відповідача від 13.02.2023 [PERSON] була знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 13.12.2023 визнано протиправними дії Почаївської міської ради щодо зняття (скасування) реєстрації 13.02.2023 місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зобов`язано Почаївську міську раду провести реєстрацію місця проживання позивачки за вказаною адресою. Так статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (презумпція спільності майна). Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зокрема такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц. У даній справі, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована. Факт поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя, зокрема, на придбаний в період шлюбу житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] за спільні кошти подружжя, відповідач [PERSON] під час розгляду справи не спростував. Статтями 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судовому засіданні встановлено, що спірне нерухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі та за спільні кошти, а тому воно підлягає поділу між ними в рівних частинах. Належних і допустимих доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно відповідачем не надано. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Частинами першою, другою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень\~ст. 141 ЦПК України\~вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved