Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

12 жовтня 2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2010 року. Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . З 09 травня 2023 року дитина [PERSON] є дитиною з інвалідністю, що підтверджується медичним висновком № 111\\1 про дитину інваліда віком до 18 років від 09 травня 2023 року та випискою з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 15 серпня 2023 року. Отже, дитина потребує додаткового піклування та уваги зі сторони батьків. З моменту припинення спільного проживання подружжя фактично від народження сина відповідач жодного разу не бачив сина та не спілкувався з ним. Відповідач жодним чином не піклується про сина, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавиться його станом здоров`я та розвитком, як фактичним, так і духовним, не забезпечує необхідним харчуванням, що має особливе значення з огляду на інвалідність дитини. Також з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн щомісячно. Однак відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, тому наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 96 209,00 грн станом на 2 жовтня 2023 року. Таким чином відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, покладених на нього законодавством України, не бере виховної, матеріальної, фінансової або будь-якої участі у житті сина. За таких обставин позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути судові витрати по справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 жовтня 2023 року дану справу передано головуючому судді Мелещенко Л.В. Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 14 грудня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за даним позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивач не прибула, попередньо подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, але 07 листопада 2023 року подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив слухати справу за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування з врахуванням висновку, який просила долучити до матеріалів справи. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про народження від 05 червня 2008 року серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 45). Відповідно до копії Витягу з реєстру територіальної громади, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 47). 09 травня 2023 року складений медичний висновок № 111/1 про дитину інваліда віком до 18 років [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 48). Дитина [PERSON] проходить медичне обстеження та лікування (а.с. 11, 17-18, 49, 55-56). 10 лютого 2010 року рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, що набрало законної сили 22 лютого 2010 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 15 березня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 351. Неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (а.с. 12, 50). Відповідачем [PERSON] , [INFO] , надана заява, в якій він відмовляється від виконання батьківських обов`язків та від матеріального утримання і виховання сина [PERSON] , [INFO] , і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Розгляд справи просить здійснювати без його участі. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Федчук О.Б. засвідчує справжність підпису [PERSON] , який зроблено в її присутності (а.с. 13, 51). Сума заборгованості згідно виконавчого листа № 2-10034 від 26 травня 2021 року по сплаті аліментів станом на 01 жовтня 2023 року становить 96 209,00 грн (а.с.14-15, 52-53). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, [INFO] [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб із [PERSON] . [INFO] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.16, 54). Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 08 грудня 2023 року за № 1660 про розгляд питань органу опіки та піклування вирішено надати висновок Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 74, 90-93). Виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 75-77, 87-89). Згідно частини першої-другої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно частини четвертої статті 164 Сімейного кодексу України, під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пунктів 15-16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідач не піклується про свою неповнолітню дитину, не забезпечує дитині необхідного виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу свого сина, не створює умов для отримання сином освіти, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. При цьому суд, у тому числі беручи до уваги заяву відповідача від 05 липня 2023 року, в якій він відмовляється від виконання батьківських обов`язків та від матеріального утримання і виховання сина [PERSON] , [INFO] , і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, вважає, що наявна винна поведінка відповідача та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до положеньстатті 206 Цивільного процесуального кодексу України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки така заява відповідача не суперечать фактичним обставинам у справі. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , слід позбавити батьківських прав батька [PERSON] . У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно зі статтею 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої-третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подачу позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №1870-2236-8454-3846 від 11 жовтня 2023 року (а.с. 19). Позовні вимоги задоволені у повному обсязі, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved