Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати незаконним і скасувати наказ Національної академії аграрних наук України №9-к від 15.01.2024р. «Про звільнення [PERSON] » та поновити його на посаді виконуючого обов`язки директора Ялтушківської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вказаним незаконним наказом на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України його було звільнено з роботи, оскільки в констатуючій частині наказу йдеться не про одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а фактично зазначено три таких порушення, нібито допущених ним; зазначених у наказі порушень трудових обов`язків він не вчиняв; щодо цих порушень відповідач не дотримався встановлених ст.148, 149 КЗпП України порядку й строків застосування дисциплінарного стягнення; з огляду на особу позивача відповідачем не мотивовано обрання найсуворішого виду дисциплінарного стягнення; не існувало правових підстав для проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Станції, що було використано лише як привід для повторного незаконного звільнення позивача; складений за результатами перевірки акт підписано неповноважною комісією. Позивач, як і його представник, у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснив, що після поновлення його судом на роботі він не міг повноцінно виконувати обов`язки директора Станції (підписувати договори, звіти, банківські документи), оскільки НААН не внесла про нього відповідні відомості до ЄДРПОУ, в зв`язку з чим контрагенти, окремі працівники Станції, зокрема й головний бухгалтер [PERSON] , не вважали його легітимним керівником. Йому тривалий час не надавали можливості ознайомитися з повним актом перевірки та додатками до нього, що обмежувало його в поданні своїх пояснень, а з відображеними в акті порушеннями не згоден, так як в проаналізований період 2022-2023 років Станцією керувало ще 3 керівники, його звільнили від керівництва Станцією до початку збору основного врожаю та отримання доходу, а тому він не повинен відповідати за збитковість роботи Станції та подання викривленої фінансової звітності, яку складав головний бухгалтер, а він лише її підписував і не перевіряв. Заробітну плату за період незаконного звільнення йому нараховувала бухгалтерія Станції, що можливе й без судового рішення та до чого НААН не має ніякого відношення; отримання зарплати натуроплатою за цінами собівартості відповідає вимогам чинного законодавства, до того ж він її так і не одержав; внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з огляду на презумпцію невинуватості не має правового значення, оскільки ніякого процесуального рішення в цій справі не прийнято. Порівняння середніх показників діяльності, з яких потім обраховували збитки, є невірним, оскільки урожайність у Станції була вища, ніж у НААН, а повномасштабна війна рф проти України призвела до подорожчання вартості паливо-мастильних матеріалів, росту курсу валют та зниження ціни на сільгосппродукцію. Судовий розгляд кримінальних проваджень, де він наразі є обвинуваченим, стосується подій за час його роботи на іншому підприємстві й не має ніякого відношення до тих обставин, що відображені в акті перевірки і з якими відповідач пов`язує його звільнення. Зміст самого наказу НААН про його звільнення є юридично абсурдним, оскільки ставить суд у положення, коли він сам має визначати, яке з наведених у ньому трьох порушень є одноразово грубим, що суперечить вимогам трудового законодавства та в сукупності свідчить про недобросовісність дій відповідача. Відповідач Національна академія аграрних наук України була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку судових документів до електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), подала відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі, оскільки його звільнення проведено з дотриманням вимог чинного законодавства: позивачем допущено факти неефективного управління державним підприємством, умисне викривлення фінансової звітності, безпідставне отримання продукції в рахунок незаконно нарахованої собі оплати праці, що стало можливим виявити лише після проведення перевірки та складення за її результатами відповідного акту, який підписано повноважними членами комісії; [PERSON] неодноразово викликався для ознайомлення з цим актом та надання письмових пояснень, але не з`явився; зазначення в оспорюваному наказі декількох грубих порушень позивачем своїх трудових обов`язків замість одного не суперечить законодавству. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі й просила в їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві. Пояснила, що про порушення, за якими [PERSON] було звільнено з роботи, їм стало відомо з акту перевірки, який остаточно оформлений та підписаний 15 грудня 2023 року, в зв`язку з чим строк накладення дисциплінарного стягнення не пропущений. Фінансову звітність хоча й складав безпосередньо головний бухгалтер Станції [PERSON] , але підписував її й керівник [PERSON] , а тому він має нести відповідальність за викривлення даних; про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] їй невідомо. Окрім [PERSON] , керівниками Станції було ще декілька осіб, але періоди їх роботи були незначними, в зв`язку з чим було прийнято рішення покласти всю відповідальність за виявлені в акті перевірки порушення саме на позивача. Основним порушенням, яке є одноразовим грубим у контексті звільнення [PERSON] з роботи за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, слід вважати неефективне управління Станцією та недоотримання нею доходу. Також зазначає, що [PERSON] є фігурантом у ряді кримінальних проваджень, зокрема які вже розглядаються судом. Третя особа Інститут біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку судових документів до електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, повноважного представника не направила, про причини неприбуття не повідомила, надала письмові пояснення у справі, в яких просить задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі з наведених у ньому підстав. Третя особа Ялтушківська дослідно-селекційна станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку судових документів до електронного кабінету (ч.6-8 ст.128 ЦПК України), але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, повноважного представника не направила, про причини неприбуття не повідомила, пояснень щодо позову чи відзиву не надала. Клопотання Станції про відкладення судового засідання у зв`язку з неотриманням позовної заяви з додатками є безпідставним і не підлягає задоволенню, оскільки згідно довідок про доставку електронного документу ухвала про залучення як третьої особи та інші судові документи (судова повістка, копія позовної заяви з додатками) були доставлені до електронного кабінету Станції 15.03.2024р., після чого в неї було достатньо часу й можливостей сформувати свою позицію в справі та представити її суду як у електронній, так і в паперовій формі, а також забезпечити участь повноважного представника в судовому засіданні безпосередньо в приміщенні Борзнянського районного суду Чернігівської області чи в режимі відеоконференції в порядку ст.212 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно ст.43 Конституції України право на працю визнається за кожною людиною і становить собою можливість заробляти на життя працею, яку людина вільно обирає або на яку погоджується. Стаття 21\~КЗпП України закріплює рівність трудових прав громадян України. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України державою гарантовано правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Відповідно до\~ч.1\~ст.147\~КЗпП України\~за порушення\~трудової дисципліни\~до працівника\~може бути\~застосовано тільки\~один з\~таких заходів\~стягнення: 1)\~догана; 2) звільнення. У ст.148\~КЗпП України\~встановлено,\~що дисциплінарне\~стягнення застосовується\~роботодавцем безпосередньо\~за виявленням\~проступку,\~але не\~пізніше одного\~місяця з\~дня його\~виявлення,\~не рахуючи\~часу звільнення\~працівника від\~роботи у\~зв`язку\~з тимчасовою\~непрацездатністю або\~перебування його\~у відпустці\~(ч.1). Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ч.2). За змістом положень ст.149 КЗпП України, якими регламентовано порядок застосування дисциплінарних стягнень, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч.1). За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення (ч.2). При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3). Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ч.4). Приписами п.1\~ч.1\~ст.41\~КЗпП України\~встановлено,\~що трудовий\~договір з\~ініціативи роботодавця\~може бути\~розірваний у\~випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Як зазначено в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова ПВСУ №9), вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Крім того, в п.22 постанови ПВСУ №9 вказано, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. В судовому засіданні встановлено, що в справі №730/1130/23 рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2023 року, яке на час розгляду справи в суді не набрало законної сили, задоволено позов [PERSON] до Національної академії аграрних наук України про поновлення на роботі; визнано незаконним та скасовано наказ Національної академії аграрних наук України №262-к від 14.09.2023р. «Про звільнення [PERSON] »; поновлено [PERSON] на посаді виконуючого обов`язки директора Ялтушківської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України; рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. На негайне виконання даного судового рішення Президентом НААН України прийнято наказ №327-к від 07 грудня 2023 року, яким скасовано наказ НААН України №262-к від 14 вересня 2023 року «Про звільнення [PERSON] » і поновлено [PERSON] виконуючим обов`язки директора Ялтушківської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України з 08 грудня 2023 року. Крім того, згідно наказів НААН України №197-к від 26.07.2022р., 262-к від 14.09.2023р. [PERSON] виконував обов`язки директора Ялтушківської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України в період з 01 серпня 2022 року по 14 вересня 2023 року. Президентом НААН України 11 грудня 2023 року було прийнято наказ №118 про проведення у період з 12 по 15 грудня 2023 року перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Ялтушківської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України за 2022-2023 роки, для чого створено комісію в складі: [PERSON] (голова), [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За результатами проведеної перевірки комісією 15 грудня 2023 року складено відповідний акт, який підписано [PERSON] , [PERSON] та із зауваженнями - [PERSON] , [PERSON] , який при проведенні перевірки видавав себе за [PERSON] ; [PERSON] участі в перевірці не приймав і акт не підписував у зв`язку з перебуванням на лікарняному. У даному акті зазначено, що комісією встановлено факти неефективного управління та порушень діючого законодавства, зокрема Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: недоотримання Станцією доходу за 2022р. в сумі орієнтовно 10,5 млн.грн, за 2023р - 8,4 млн.грн; подання керівником Станції [PERSON] до НААН недостовірної фінансової звітності в частині кредиторської заборгованості станом на 31.12.2022р., 01.07.2023р.; неефективне використання і збереження закріпленого за Станцією державного майна ( [PERSON] надав доручення бухгалтеру [PERSON] виписати на його ім`я 100ц сої по ціні 1300 грн/ц на суму 130,0 тис.грн у рахунок заробітної плати, хоча фактично кредиторська заборгованість Станції з виплати заробітної плати [PERSON] на дату перевірки була відсутня; на ім`я [PERSON] виписано 150ц сої по ціні 1300 грн/ц на суму 195,0 тис.грн у рахунок погашення кредиторської заборгованості за надану фінансову допомогу у травні 2023 року на загальну суму 390,0 тис.грн; водночас ринкова ціна сої становила 17000 грн/т, що свідчить про заниження реалізаційної ціни сої та нанесення збитку Станції в розмірі близько 100,0 тис.грн). За висновком комісії вказаний факт є допущенням одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства та підставою для розірвання трудових обов`язків відповідно до ст.41 КЗпП України. 09 та 11 січня 2024 року НААН України повідомляла [PERSON] про необхідність з`явитися до них для ознайомлення з вказаним актом та надання письмових пояснень. В.о. президента НААН України прийнято наказ №9-к від 15 січня 2024 року «Про звільнення [PERSON] », яким звільнено [PERSON] виконуючого обов`язки директора Ялтушківської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України 15 січня 2024 року на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. У даному наказі в обгрунтування причин звільнення позивача зазначено: у зв`язку з одноразовим грубим порушенням [PERSON] трудових обов`язків, а саме недотримання чистого доходу від реалізації сільськогосподарської продукції (упущеної вигоди) упродовж 2022-2023рр загальною сумою 18,9 млн.грн, а також безпідставним отриманням [PERSON] продукції підприємства в рахунок незаконно нарахованої собі оплати праці, зокрема, 10т сої загальною вартістю 130,0 тис.грн при ринковій вартості 170,0 тис.грн, та подання недостовірної й викривленої фінансової звітності за 2022 рік та 1 півріччя 2023 року, враховуючи п.7.6, 7.7 Статуту Станції. Свідок [PERSON] суду пояснила, що перевірка фінансово-господарської діяльності Станції тривала з 13 по 15 грудня 2023 року й за її результатами було складено відповідний акт, який підписаний членами комісії 15.12.2023р., окрім Зузи-Подоліна, після чого переданий на розгляд керівнику НААН України. Перевіряли діяльність Станції за 2022-2023 роки по всіх керівниках, але розмежування їх відповідальності не робили, вказали відповідальним [PERSON] , так як він був керівником на звітні періоди. Головний бухгалтер [PERSON] складав фінансові звіти, а підписував їх разом з [PERSON] ; під час перевірки не визнавав його легітимним директором. Як голова комісії повноваження Подоліна-Зузи не перевіряла, довірилась керівництву Інституту, так як це була їх кандидатура й ними представлена комісії. Даючи оцінку доводам і запереченням сторін та наданим ними доказам, суд відхиляє посилання позивача на недотримання відповідачем визначених ст.148 КЗпП України строків накладення дисциплінарного стягнення, оскільки про ті порушення, що лягли в основу винесення оспорюваного наказу про звільнення [PERSON] з роботи, відповідачу стало відомо лише із акту перевірки, який складено та підписано 15 грудня 2023 року; наказ про звільнення прийнято 15 січня 2024 року, тобто, в межах місячного строку з дня виявлення можливого проступку. Також безпідставними є твердження позивача на недотримання відповідачем встановленого ст.149 КЗпП України порядку застосування дисциплінарного стягнення, оскільки НААН України двічі (09, 11 січня 2024 року) інформувало [PERSON] про необхідність прибуття для ознайомлення з актом перевірки й надання письмових пояснень, що не заперечується й самим позивачем, але він цим своїм правом не скористався. Неотримання [PERSON] у повному обсязі всіх матеріалів перевірки не свідчить про невиконання роботодавцем покладеного на нього приписами ч.1 ст.149 КЗпП України обов`язку. Не є слушними й доводи позивача про відсутність правових підстав для проведення перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності Станції, оскільки згідно з п.3.11, 7.3 Статуту Станція звітує про свою фінансового-господарську та іншу діяльність перед Академією та Науковою установою, а ті здійснюють відповідний контроль за діяльністю Станції, за збереженням й ефективністю використання закріпленого за нею державного майна. Відсутність у скарзі в.о. директора Станції [PERSON] від 27.10.2023р. посилань на особу [PERSON] не нівелює повноважень НААН України на проведення вищевказаної перевірки, оскільки зміст скарги стосувався ефективності роботи керівництва як Інституту, так і Станції. Водночас суд погоджується з доводами позивача про незаконність його звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України з підстав, наведених у оспорюваному наказі. Так, важливою умовою застосування п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Під разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі та вчиненою саме одноразово (одну дію або бездіяльність). Не є одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків тривале, неналежне «керування» роботою установи, ослаблення контролю за робою підлеглих тощо (такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №305/1001/18, від 28 липня\~2022 року у справі №216/3852/20, від 16 грудня 2022 року у справі №761/34905/20). Обов`язковою умовою визнання діянь працівника як порушення трудових обов`язків є протиправність цих діянь, наявність вини, незалежно від її форми та причинного зв`язку між порушенням і його наслідком. Складовими дисциплінарного проступку, що характеризують його об`єктивну та суб`єктивну сторони, є: дії (бездіяльність) працівника; невиконання або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між його діями (бездіяльністю) та невиконанням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність роботодавцем наявності будь-якої з цих складових виключає наявність дисциплінарного проступку. За змістом ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Як вбачається зі змісту наказу НААН України №9-к від 15.01.2024р. «Про звільнення [PERSON] », в основу звільнення позивача із займаної посади фактично покладено три порушення трудової дисципліни: недоотримання доходу від реалізації сільгосппродукції, безпідставне одержання продукції в рахунок незаконно нарахованої собі заробітної плати, подання недостовірної й викривленої фінансової звітності; при цьому, роботодавець вважав їх усіх одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків. Таке розлоге формулювання відповідачем мотивації причин звільнення позивача суперечить точному змісту положень п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, з якими законодавець пов`язує можливість звільнення працівника з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу, що узгоджується й з вищенаведеною судовою практику касаційної інстанції. Одночасно це ставить суд перед вибором, яке з трьох порушень трудової дисципліни слід визнати одноразовим грубим, що суперечить засаді змагальності сторін (ст.12 ЦПК України) й може позбавляє судову інституцію неупередженості при досягненні завдань цивільного судочинства (ст.2 ЦПК України). Також заслуговують на увагу й доводи позивача щодо небезспірності змісту та висновків акту перевірки, складеного неповноважною комісією, які були покладені в основу оспорюваного наказу про звільнення. Так, вказаний акт фактично без зауважень був підписаний лише двома з п`яти визначених у наказі №118 від 11.12.2023р. членів комісії - [PERSON] , [PERSON] , тоді як [PERSON] участі в перевірці не брав через тимчасову непрацездатність (хворів з 13 по 19 грудня 2023 року). Водночас уповноважений член комісії [PERSON] підписав акт із зауваженнями, в яких зазначає про втрату доходів Станції згідно зовнішньоекономічного контракту від 17.10.2023р., коли керівником був не [PERSON] (по акту [PERSON] ). Взагалі курйозною виглядає ситуація з призначеним у наказі членом комісії [PERSON] , замість якого від Інституту фактично, без перевірки документів про його особу, горловою комісії [PERSON] був допущений [PERSON] , який підписав акт перевірки лише 02 січня 2024 року із зауваженнями, зміст яких вказує на те, що втрата Станцією доходу в розмірі близько 16 млн.грн сталась внаслідок прийняття рішень керівником [PERSON] . При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неможливості врахувань цих заперечень [PERSON] у зв`язку з його неуповноваженням на проведення перевірки, оскільки вказана службова особа фактично приймала участь у такій перевірці, досліджувала й аналізувала первинні документи фінансово-господарської діяльності Станції, була допущена до підписання заключного акту перевірки, а тому сама лише формальна неузаконеність [PERSON] статусу перевіряючого відповідним розпорядчим актом не може слугувати беззаперечною підставою для відхилення встановлених та викладених ним у запереченнях обставин. Одночасно суд констатує, що заперечення [PERSON] відповідає змісту акту перевірки, в якому зазначено, що зовнішньоекономічний контракт та реалізація по ньому продукції відбулась у жовтні 2023 року за керівництва Станцією [PERSON] . Крім того, як вбачається з означеного акту перевірки, показань свідка [PERSON] та не заперечується представником відповідача, [PERSON] не був директором Станції за весь проаналізований період 2022-2023 років (упродовж 7 місяців 2022 року та майже 3 місяців 2023 року), коли керівництво Станцією здійснювали інші особи, зокрема, і як посилається позивач, - під час збору та реалізації найбільш цінних і доходних видів сільськогосподарських культур. Водночас у акті перевірки жодним чином не відображено й не знайшло детального аналізу за період роботи кого з керівників та в якому обсязі було допущено неефективне управління Станцією, недоотримання нею такого велику доходу й викривлення фінансової звітності, яку хоча й підписував [PERSON] , але завжди складав з недостовірними відомостями головний бухгалтер [PERSON] . Принагідно слід зауважити, що відповідачем не було надано суду ніяких доказів того, що [PERSON] у незаконний спосіб чинив тиск на [PERSON] щодо складання неправдивої фінансової звітності. З наданого позивачем розрахункового листа за вересень-грудень 2023 року слідує, що заробітна плата йому нараховувалась і виплачувалась, тоді як це не входить у компетенцію керівника підприємства, а є повноваженнями бухгалтерської служби, як і відображення відповідних операцій у реєстрах бухгалтерсько-податкового обліку. Можливість виплати заробітної плати натурою (за цінами не вище собівартості) передбачена положеннями ч.3 ст.23 КЗпП України. Відтак, при існуванні вищенаведених обгрунтованих сумнівів у викладених в акті перевірки від 15.12.2023р. результатах та висновках, зазначений документ не може слугувати достатньою та переконливою підставою для покладення його в основу оспорюваного наказу про звільнення позивача з роботи. Посилання представника відповідача на наявність відкритих кримінальних і судових проваджень, фігурантом яких виступає [PERSON] , з огляду на передбачену положеннями ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України засаду презумпції невинуватості, не є доказом підтвердження винної протиправної поведінки позивача у спірних правовідносинах. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, оцінюючи надані сторонами докази за правилами, встановленими ст.89 ЦПК України, суд вважає, що в судовому засіданні НААН України не довела законність підстав для звільнення [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, в зв`язку з чим оспорюваний наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на раніше займані посаді. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є обгрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки при подачі даного позову [PERSON] згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, спір вирішений на його користь (заявлена вимога немайнового характеру), то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору. Крім того, представником позивача до закінчення розгляду справи (згідно ч.8 ст.279 ЦПК України в спрощеному позовному провадженні судові дебати не проводяться) було зроблено заяву про намір у встановлений законом строк подати документи для відшкодування понесених по справі витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved