Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою у якій просила суд: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2020 року в цивільній справі № 935/2331/20, які стягуються з [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн. на кожну дитину на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] на 1/2 частки від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позову вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , який рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.10.2020 року розірвано. Спільні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] [INFO] , залишились проживати з нею в с. Гужівка, Прилуцького району, Чернігівської області. Також зазначає, що рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 17.12.2020 року у справі №935/2331/20 стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання їх спільних чотирьох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно. Вказує, що відповідач сплачує аліменти у мінімальному розмірі яких не достатньо для гармонічного розвитку дітей. Іншої участі в матеріальному забезпеченні дітей не приймає. Зазначає, що після розірвання шлюбу та переїзду на постійне проживання до Чернігівської області відповідач не цікавиться своїми дітьми, не займається їх вихованням, та взагалі не спілкується. Фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє заінтересованості по відношенню до дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, тому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно дітей. Крім того вказує, що середня заробітна плата у Житомирській області становить 14 500 грн., відповідач є працездатною особою і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу для своїх дітей. Посилається на відсутність імперативної заборони змінювати спосіб стягнення аліментів. Тому простить змінити спосіб стягуваних аліментів, який був визначений у твердій грошовій сумі на 1/2 частину всіх видів доходів відповідача на її користь на утримання спільних дітей. Відповідач у відзиві заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі у зв`язку з необгрунтованістю. Вказав, що дійсно має із відповідачем чотирьох спільних дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Упродовж всього часу з моменту реєстрації шлюбу вони проживали разом та спільно виховували дітей. Після розірвання шлюбу у нього з позивачем склалися неприязні стосунки та [PERSON] переїхала на постійне місце проживання в Чернігівську область. Однак вказує, що позивач не повідомила його куди саме вона поїхала, не повідомляла де вона проживатиме та де житимуть діти. Надавала лише обмежену інформацію про дітей, спілкуватися він міг з дітьми виключно по телефону та лише тоді, коли позивач надавала таку можливість. Номерів телефонів дітей він не мав, інформації про їх місце проживання не володів. Вказує, що у зв`язку з цим, в подальшому, він звертався до органу опіки та піклування Ічнянської міської ради із заявою про перешкоди у спілкуванні із дітьми. Адже він бажає спілкуватися із дітьми та брати участь у їх вихованні. Також через значну відстань місця його проживання та місця проживання дітей у поданій до органу опіки та піклуванні заяві просив визначити час та місце для побачень з дітьми, саме у канікулярний період. Вказує, що він не ухилявся та не ухиляється від виконання обов`язку по вихованню дітей. Заборгованості по сплаті аліментів він не має, докладає зусиль для забезпечення дітей. Бажає спілкуватися з дітьми та бачитися частіше, приймати повноцінну участь у їх вихованні та житті. Проте через перешкоди, які чинить позивач не має такої можливості. Зазначає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відсутні та є крайнім заходом впливу. Також зазначив, що сплачує аліменти у повному обсязі, так у січні 2023 року місячний платіж склав 5666 грн. на утримання дітей. Вважає, що робить все можливе для забезпечення дітей, однак не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлений законом мінімальний розмір аліментів, тому вважає, що підстав для зміни способу стягнення аліментів не має. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити з наведених у позові підстав. Представник позивача - адвокат Сакун І.А. у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити з наведених підстав. Вказала, що відповідач не цікавиться дітьми. Не вчиняє будь-яких дій направлених на виховання дітей, менші діти його не пам`ятають, а старші не бажають з ним спілкуватися. Після розірвання шлюбу жодного разу не навідував дітей. Відповідач не приїздив та не бажає приїжджати до дітей, в тому числі, вже під час розгляду справи у суді, що вказує на його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Так будучи на засіданні комісії органу опіки та піклування Ічнянської міської ради, де вирішувалося питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав, він не приїхав до дітей, які проживають у сусідньому населеному пункті, не повідомив про свій приїзд. Тобто маючи можливість не здійснив цього. Вказує, що відповідач мав можливість писати дітям і через соціальні мережі, але не робить цього, самоусунувся від виконання своїх обов`язків як батька, не цікавиться чим живуть діти та які у них потреби, тому є підстави для позбавлення батьківських прав на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Щодо зміни способу стягнення вказала, що позивач має таке право визначене Сімейним кодексом та вважає, що зміна способу забезпечить якнайкращі інтереси дітей, враховуючи, що матеріальний стан позивача покращився. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, заперечив щодо його задоволення позову в повному обсязі. Вказав, що належно сплачує аліменти на дітей, які визначені судом. Після розірвання шлюбу у нього з позивачем склалися неприязні стосунки. Він допомагав організувати переїзд позивачки у Чернігівську область в тому числі і коштом, проте не знав куди саме вона поїхала із дітьми. Позивач перешкоджала його спілкування із дітьми, адже він знав телефон лише позивачки, яка могла дати слухавку комусь із дітей, або вмикала гучний зв`язок. Після переїзду попередні номери телефонів дітей, які купувалися за час їх перебування у шлюбі, було змінено. Позивачка не повідомляла його про нові контакти дітей та місце їх фактичного перебування. Вказав, що знав тільки, що проживають у Ічнянському районі. Про населений пункт дізнався лише після пред`явлення позову та звернувся до відповідного органу опіки та піклування із заявою у якій просив визначити час та місце для побачень з дітьми. До цього часу спілкуючись із позивачкою окрім аліментів також пересилав на карту кошти на потреби дітей (купівлю кросівок, одягу) про які дізнавався у телефонних розмовах з колишньою дружиною. Під час телефонних розмов у період активних бойових дій в Чернігівській області просив позивачку виїхати в Житомирську область, однак вона відмовила. Пояснив, що бажає брати участь у вихованні дітей, зробив у будинку ремонт, робить все можливе щоб забезпечити дітей та сплачувати аліменти. Писав дитині( [PERSON] ) у соц. мережах у 2022 році, однак не отримував відповіді та не мав впевненості, що такі повідомлення хтось читає. Додав, що працював у м. Києві у приватній компанії. На даний час працює не офіційно за договором, робить ремонтні роботи по електриці, має дохід 10 -12 тис. грн. на місяць. Представник відповідача - адвокат Кушніренко А.В. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову в повному обсязі з підстав вказаних у відзиві. Зазначив, що відповідач сплачує аліменти, заборгованості не має. Вказав, що відповідач не мав можливості приїхати до дітей бо йому не було відомо про їх фактичне місце проживання. Дії позивача були направленні на обмеження у спілкуванні батька з його дітьми та не залежали від відповідача. Позивачем не надано доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Пояснив, що дізнавшись адресу дітей відповідач відразу звернувся до Ічнянського органу опіки та піклування із заявою у якій просив визначити час та місце для побачень з дітьми, що вказує на його бажання продовжити спілкуватися із дітьми, налагодити з ними відносини, брати більшу участь у їх вихованні. Така заява на час розгляду у суді не розглянута, вказане питання на час розгляду справи не вирішено. Також додав про наявні труднощі, які викликані воєнним станом та відстанню між місцем проживання позивача у м. Коростишів, Житомирської області та місцем проживання дітей у с. Гужівка, Чернігівської області, про яке позивач дізнався вже після пред`явлення позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування Коростишівської міської ради Житомирської області - Наумов О.Г. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Вказав, що позивачем не надано доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ічнянської міської ради Чернігівської області -Матвієнко Г.Ю., у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову. Вказала, що позивачем не надано доказів свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Органом опіки надано відповідний висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дітей. Свідок [PERSON] (позивач) вказала, що проживає в с.Гужівка, Прилуцького району, Чернігівської області 3 роки. За цей час відповідач дітьми не цікавився, не приймав участі у їх вихованні, як батько, до дітей не приїжджав. Вказала, що після розірвання шлюбу та її переїзду у Чернігівську область, відповідач знав, де проживає її рідня(мати, брат), тому міг дізнатися у її брата, де вона проживає. Вказала, що вона по телефону спілкувалася з відповідачем. Номери телефонів дітей він не запитував, вона їх йому не повідомляла. Діти не бажають з ним спілкуватися. Свідок [PERSON] вказала, що відповідач не з`являється за місцем проживання дітей, не цікавиться їх життям. Діти їй казали, що мати не чинить перешкод у спілкуванні з батьком. Свідок [PERSON] (сусід) вказала, що жодного разу не бачила відповідача з дітьми. Він не приймає участі у вихованні дітей. Свідок [PERSON] вказала, що не бачила щоб відповідач брав учать у вихованні дітей. Неповнолітній свідок (дочка) [PERSON] вказала, що не проживає з батьком 3 роки. Не бачилася за цей час з батьком. Не бажає з ним спілкуватися. Номер телефону батька не має, проте не бажає телефонувати. Батько не цікавиться її інтересами, але мати не забороняє їй спілкуватися з батьком. Неповнолітній свідок (дочка) [PERSON] , вказала, що останній раз спілкувалася з батьком коли вони проживали у м. Коростишів. Батько не цікавиться їх місцем проживанням та життям. Чула як мати із батьком розмовляють між собою. Також по телефону чула, що він телефонував у нетверезому стані. В соц. мережах не спілкувалася з ним. Після переїзду одного разу приїжджала бабуся по лінії батька. Одного разу батько вітав її з днем народження. Не хоче налагоджувати стосунки з батьком. Малолітній свідок (син) [PERSON] вказав, що не пам`ятає батька. Батько не приїжджав. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 7-10). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.09.2020 року, яке набрало законної сили, зареєстрований між сторонами шлюб розірвано. Неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю - [PERSON] (а.с. 15). Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 17.12.2020 року ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп., на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 15.10.2020 року і до досягнення їх повноліття (а.с. 16). На даний час діти проживають разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання виданими Ічнянською міською радою (а.с. 11-14). З довідки виданої директором Гужівського ліцею Ічнянської міської ради від 22.10.2022 року №63 [PERSON] слідує, що діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , навчаються у закладі освіти з 01.09.2020 року. Участь батька у вихованні дітей за роки навчання не виявлялась (а.с. 18). Згідно з акту виданого старостою Гужівського Старостинського округу [PERSON] від 21.10.2022 року, вбачається, що [PERSON] , разом із дітьми не проживає і участі у вихованні дітей не приймає, дітей не відвідує, матеріально не забезпечує. 03 лютого 2023 року [PERSON] надіслав на адресу Органу опіки та піклування Ічнянської міської ради Чернігівської області заяву про вчинення перешкод у спілкуванні із дітьми у якій просив встановити порядок спілкування із дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у період зимових, весняних, літніх, осінніх канікул за місцем проживання батька (а.с. 47). Згідно розрахунку наданого Коростишівським ВДВС у Житомирській області, слідує, що станом на 01.02.2023 року у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим листом №935/2331/20 від 17.12.2020 року (а.с. 49). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 31.05.2023 затвердженого рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради 31.05.2023 №125, вирішено вважати недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , (а.с. 118). Вказано, щоза матеріалами, наданими Коростишівською міською радою Житомирської області, [PERSON] характеризується позитивно, скарг за місцем проживання не надходило, сусіди характеризують [PERSON] , як людину трудолюбиву та доброчесну. Умови проживання задовільні, в будинку наявні всі зручності та побутова техніка. На комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] заперечує факт ухилення від виконання своїх обов?язків щодо виховання дітей та заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно всіх його дітей та бажає брати участь у їх вихованні, навчанні та утриманні, однак матір дітей чинить йому перешкоди. На комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не доведено факт ухилення батька від виконання батьківських обов?язків щодо утримання та виховання своїх дітей. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905цс18) вказано, що: «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15,18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, слідує, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали даної справи, заслухавши пояснення допитаних свідків, а також думку дітей, суд зважає на те, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька, так і для дітей. З матеріалів даної справи та встановлених у судовому засіданні обставин вбачається, що позивач [PERSON] разом із дітьми після розірвання шлюбу у 2020 році виїхали до Чернігівської області. При цьому позивач не повідомляла відповідача про своє нове місце проживання та місце проживання спільних дітей, про що остання підтвердила у судовому засіданні. Відповідач в свою чергу до звернення позивача з позовом до суду не здійснював тих необхідних активних дій, як батько чотирьох дітей направлених на з`ясування їх місця перебування та організації зустрічей та побачень з дітьми після їх переїзду. Та обставина, що відповідач не з`являвся за новим місцем проживання дітей, не відвідував навчальний заклад не заперечується і відповідачем. На підтвердження таких обставин позивач також надала відповідні письмові докази та про це стверджували і допитані свідки, які проживають у одному населеному пункті з позивачкою. Однак в контексті досліджуваних судом обставин та підстав позбавлення батьківських прав відповідача через ухилення від виконання своїх обов`язків відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, на переконання суду нез`явлення відповідача за місцем проживання дітей не може бути тією єдиною причиною та обставинною достатньою для застосування такої міри сімейно-правової відповідальності як позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей. Так, наданими у судовому засіданні поясненнями, в тому числі, які надала позивач, як свідок, встановлено, що спілкування між позивачем та відповідачем здійснювалося виключно через мобільний зв`язок та телефон позивача і в цих телефонних розмовах, які мали місце до пред`явлення позову відповідач цікавився дітьми та їх потребами. В даному випадку наявна недобросовісна поведінка, як позивача, яка не повідомляла позивача про місце її перебування та місце перебування дітей, так і недостатність дій відповідача, який пасивно погодився із запропонованим способом спілкування та участю у житті дітей. Однак відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів та здійснював їх оплату у встановленому розмірі, а відсутність відомостей про місце проживання дітей, вказує на наявні перешкоди, які не залежали в повній мірі від нього, що виключають підстави вважати про свідоме самоусунення у вихованні дітей. Судом також встановлено, що допитані діти не бажають спілкуватися із батьком. Проте в даному випадку відсутність спілкування батька з дітьми протягом тривалого часу через незалежні від дітей обставини призвели до погіршення їх відносин, які можуть бути відновлені, в тому числі за участю органу опіки та піклування та зміни відношення відповідача до своїх батьківських обов`язків та його участі у вихованні дітей, через побачення, активне спілкування. В даному випадку позбавлення батьківських прав відповідача призведе виключно до настання негативних наслідків для нього, як батька, так і дітей, і не служитиме захисту якнайкращих інтересів дітей, в контексті досліджуваних судом підстав для позбавлення батьківських прав. Адже мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Так відповідач 03.02.2023 року звернувся до органу опіки та піклування із заявою у якій просив встановити порядок спілкування із дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у період зимових, весняних, літніх, осінніх канікул, що вказує, на його бажання брати участь житті та вихованні своїх дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, а з наявних у матеріалах доказів такого не вбачається. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків, а з огляду на встановлені судом обставини та надані докази свідомого усунення відповідача від своїх батьківських обов`язків не встановлено, тому суд вважає, що позов в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] не підлягає задоволенню. Щодо зміни способу стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України вказує на підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, тобто їх збільшення чи зменшення, але не пов`язує їх зі способом присудження, передбаченого ч. 3 ст. 181 СК України. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року по справі № 6-143 цс13. При зміні розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення суд враховує те, що відповідач інших дітей та утриманців не має, є здоровою, працездатною людиною, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, діти проживають разом з матір`ю. У судовому засіданні відповідач повідомив, що працює не офіційно, наразі проводить ремонтні роботи за домовленостями, також працював у Києві, місячний дохід становить близько 10-12 тис. грн., що вказує на зміну (збільшення) його матеріального стану. Суд враховує також потреби дітей у їжі, одязі та передметах необхідних для здобуття повної загальної середньої освіти, які в силу віку зростають, Крім того, слід вказати, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, який становить з 1 січня 2024року - 3196 грн.. У звязку з чим зніна способу їх стягення не призведе до надмірного та безпідставного збільшення порівняно із раніше визначеним розміром аліметів стягуваних за рішення Коростишівського районного суду від 17.12.2020 року. З огляду на вказане вище оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, що відповідатиме якнайкращим інтересам дітей. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також те, що позивач була звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.за позовну вимогу про зміну способу стягнення аліментів. Судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав залишається за позивачем. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 164, 180,181,182,183, 185 192 СК України,

Outcome: partial