Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

02.11.2023р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачка), в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за договором № 210124-33903-1 від 24.01.2021р. станом на 25.10.2023р. у розмірі 20 579 грн. 36 коп., з яких: 3 550 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 2 119 грн. 36 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 24.01.2021р. по 23.02.2021р. (включно), та 14 910 грн. 00 коп. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту (грошових коштів) за кожен день прострочення за період з 24.02.2021р. по 23.06.2021р. (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 24.01.2021р. між позичальницею [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" (далі - ТОВ ФК "Фінанс Інновація"), за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи та у відповідності до Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ ФК "Фінанс Інновація", які перебувають у загальному доступі будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua, було укладено електронний кредитний договір № 210124-33903-1, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3 550 грн. 00 коп. строком на 30 днів шляхом переказу на її платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ КБ "Приватбанк" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування. Також договором (п. 3.3) було визначено розмір процентної ставки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання, у відсотковому співвідношенні як 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Між тим, в порушення умов договору позичальниця не погасила у визначений строк суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, та не звернулась за пролонгацією договору, а тому у ТОВ ФК "Фінанс Інновація" виникло право вимагати повернення основного боргу та процентів за користування кредитом та за прострочення повернення кредиту. 01.07.2021р. між ТОВ ФК "Фінанс Інновація" та позивачем укладено договір відступлення права вимоги № 01/07/2021-р/м, за умовами якого кредитор відступив позивачу право вимоги за кредитним договором № 210124-33903-1 від 24.01.2021р. на загальну суму 20 579 грн. 36 коп., а тому, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь грошові кошти в сумі 20 579 грн. 36 коп. Також, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн. 00 коп. Представник позивача Руденко К.В. в судові засідання призначені на 22.12.2023р., 21.03.2024р. та 08.04.2024р. не з`явився, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду. Водночас, 22.12.2023р. та 01.04.2024р. звернувся на адресу суду з заявами про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідачка в судові засідання призначені на 22.12.2023р., 21.03.2024р. та 08.04.2024р. не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час та місце судового розгляду шляхом направлення поштовим зв`язком судових повісток за адресою реєстрації місця проживання, а також через розміщення оголошення на офіційному веб -сайті судової влади України про виклик відповідача до суду. Відповідачка про причини неявки суд не повідомила, а також не подала до суду відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за її відсутності. Судове засідання призначене на 06.02.2024р. не відбулося з огляду на тимчасову втрату працездатності головуючим суддею через травму з 02.01.2024р. по 16.02.2024р. 08.04.2024р. судом, в порядку визначеному ст.ст. 280, 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами Дослідив письмові докази, судом встановлено наступне. Відповідно до витягу з інформаційно-телекомукаційної системи https://monetka.ua 24.01.2021р. відповідачка [PERSON] звернулася з Анкетою-заявою на кредит № 727105 за замовленою нею сумою в розмірі 3 550 грн. 0 коп., на замовлений строк кредиту 30 днів, з визначенням у ній складових частин сукупної вартості кредиту, а саме: проценти за користування кредитом 2 119 грн. 36 коп., які нараховуються за ставкою 1,99% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процентна ставка 726,35%, та проценти за прострочення грошового зобов`язання - 3,5% за кожен день неповернення кредиту, річна процентна ставка 1 277,5%. У цій же Анкеті-заяві визначила платіжну картку на яку має бути перерахована сума кредиту, як [NUMBER], яка випущена банком АТ "КБ "Приватбанк". В Анкеті-заяві наявні відмітки про надсилання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 24.01.2021 20:21:15 та про підтвердження договору 24.01.2021 20:21:29. 24.01.2021р. між відповідачкою [PERSON] та ТОВ "ФК "Фінанс Інновація", яка здійснює діяльність у сфері надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), було укладено електронний договір № 210124-33903-1, за умовами якого (п. 1.1 розд. 1) товариство зобов`язалося надати позичальникові грошові кошти у розмірі 3 550 грн. 00 коп. та умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку визначеного у п. 1.3 договору. Кредит надається не на споживчі цілі. Договір підписаний позичальницею [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 142404, отриманим нею в смс-повідомленні від альфа-імені "Мonetka" з текстом «"Для підтвердження згоди з умовами договору введіть 142404" на номер телефону, вказаний при її ідентифікації на сайті як [NUMBER] за допомогою сервісу ТОВ "Мобізон" 24.01.2021р. о 20:21:15год., що підтверджується договором № 210124-33903-1 від 24.01.2021р. та довідкою № 63082 від 10.10.2023р. У пунктах 1.2-1.6 розд. 1 договору № 210124-33903-1 від 24.01.2021р. сторони погодили процентну ставку за користування кредитом - 1,99% від суми кредиту за кожен день (річна процентна ставка становить 726,35%) користування кредитом у межах строку визначеного п. 1.3 договору. Строк надання кредиту та строк дії договору - 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3-х календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах визначених договором. Невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у позику, в т.ч. і на умовах фінансового кредиту, через мережу товариства які розміщені на сайті https://monetka.ua. Сукупна вартість кредиту зазначена у графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною договору. Товариство здійснює переказ суми кредиту на електронний платіжний засіб [NUMBER], що належить позичальникові. У відповідності до пункту 3.3. договору № 210124-33903-1 від 24.01.2021р. - у разі порушення строків повернення кредиту встановлених п.1.3 договору (30 днів) позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування (річна процентна ставка - 1 277,50%) кредитом понад вказаний строк. При цьому, сторони домовилися, що процентна ставка визначена у цьому пункті договору нараховується у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України. Додатком № 1 до договору № 210124-33903-1 від 24.01.2021р. "Графік розрахунків" визначено: дата повернення кредиту як 23.02.2021р., сума кредиту як 3 550 грн. 00 коп., нарахована сума процентів як 2119 грн. 35 коп., всього 5669 грн. 35 коп. Вказана сума позики була перерахована відповідачці на вказану нею платіжну картку [NUMBER] через міжнародну платіжну систему Mastercard, що підтверджується квитанцією 364100896 від 24.01.2021р. 20:21. Відповідно до витягу з інформаційно-телекомукаційної системи https://monetka.ua хронологія дій щодо укладення кредитного договору № 210124-33903-1 від 24.01.2021р. була наступна: - 24.01.2021р. о 20:06:13 створення позичальником даних по заяві на кредит; - 24.01.2021р. о 20:06:13 автоматичні перевірки по заяві; - 24.01.2021р. о 20:06:13 перевірка позичальника за даними БКІ; - 24.01.2021р. о 20:06:13 скорингова оцінка позичальника; - 24.01.2021р. о 20:21:15 створено пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) в особистому кабінеті позичальника; - 24.01.2021р. о 20:21:15 позичальнику відправлено смс повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцептуна укладення договору; - 24.01.2021р. о 20:21:29 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт); - 24.01.2021р. о 20:21:29 друкована форма укладеного кредитного договору надіслана позичальнику в його особистий кабінет для завантаження; - 24.01.2021р. о 20:21:39 кредитні кошти перераховані на карту позичальника. З детального розрахунку заборгованості (щоденні нарахування та погашення) за договором № 210124-33903-1 від 24.01.2021р. за період з 24.01.2021р. по 25.10.2023р. вбачається, що 24.01.2021р. відповідачці видано грошові кошти у розмірі 3 550 грн. 00 коп. Та в період з 28.01.2021р. по 22.02.2021р. їй нараховувалися відсотки: за ставкою 726,35% річних, та їх розмір у вказаний період склав 2 119 грн. 36 коп.; в період з 23.02.2021р. по 23.06.2021р. - за ставкою 1 277,5% річних, та їх розмір у вказаний період склав 14 910 грн. 00 коп. З цього ж розрахунку вбачається, що кошти на погашення кредиту, відсотків, відповідачкою не вносилися. За розрахунком заборгованості за договором № 210124-33903-1 від 24.01.2021р. зробленим позивачем станом на 25.10.2023р., загальна сума заборгованості відповідачки становить 20 579 грн. 36 коп., з яких: 3 550 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 2 119 грн. 36 коп. - прострочена заборгованість по несплаченим процентам; 14 910 грн. 00 коп. - заборгованість по несплаченим процентам за неправомірне користування грошовими коштами згідно п. 3.3 кредитного договору. Доказів які б спростовували надані позивачем розрахунки та доводили б повне виконання боржником кредитних зобов`язань відповідачем суду не надано. 01.07.2021р. між ТОВ ФК "Фінанс Інновація" та позивачем укладено договір відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М, за змістом якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором укладеним з [PERSON] за договором № 210124-33903-1 від 23.02.2021р. у загальному розмірі 20 579 грн. 36 коп., з яких: 3 550 грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом; 17 029 грн. 36 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками, що підтверджується договором відступлення права вимоги №01/07/2021-Р/М та Витягом з акту приймання-передачі прав № 1 від 01.07.2021р. до вказаного договору. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідачки порушені вимоги чинного законодавства, що регулює кредитні правовідносини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначені ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У п.п. 5, 6 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Верховний Суд у постанові від 07.10.2020р. під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020р. у справі №732/670/19, від 23.03.2020р. у справі №404/502/18, від 14.06.2022р. у справі №757/40395/20. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. За правилам ч. 1 ст. 1049 та ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Відповідно до ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст. 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Таким чином встановлено, що між відповідачкою та ТОВ "ФК "Фінанс інновація" укладено електронний кредитний договір на суму 3 550 грн. 00 коп. з виплатою процентів за користування ним на підставі умов, вказаних у договорі (1,99% за кожен день користування кредитом). За розрахунком, зробленим кредитором, відповідачка належним чином не виконала умов договору та позику не повернула, у зв`язку з чим має місце заборгованість як за тілом кредиту, так і за процентами за користування кредитними коштами виходячи із ставки 1,99% за кожен день користування кредитом за період з 24.01.2021р. по 23.02.2021р. у розмірі 2 119 грн. 36 коп. Зазначаючи про неналежне виконання позичальницею грошового зобов`язання, позивач просив про додаткове стягнення з неї в порядку статті 625 ЦК України 14 910 грн. 00 коп., як процентів за неправомірне використання кредиту поза строком кредитування, виходячи із погодженої сторонами у п. 3.3 кредитного договору ставки як 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день прострочення за період з 24.02.2021р. по 23.06.2021р. включно. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до сталої судової практики Верховного Суду право кредитора нараховувати проценти за кредитом припиняється у разі закінчення терміну дії договору та пред`явлення до позичальника вимог згідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, але законодавство встановлює наслідки, як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Зазначені та подібні їм висновки викладено в постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду ухвалених 04.07.2018р. у справі №310/11534/13, 23.05.2018р. у справі № 910/1238/17, 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 та 31.10.2018р. у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Тобто у постановах Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду неодноразово вказано на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. У іншому випадку проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Нарахування трьох процентів річних або інших процентів, що визначені договором, у відповідності до ст. 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора шляхом отримання компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах ВП ВС від 19.06.2019р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. В той же час поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, і тому регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти або інші проценти, що обумовлені договором чи законом, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Як вбачається зі змісту пункту 3.3 електронного кредитного договору, сторони узгодили, що за неправомірне користування кредитом понад строк, визначений у пункті 1.3 (30 днів), тобто у випадку порушення строків повернення кредиту, позичальниця зобов`язана сплатити на користь товариства плату за процентною ставкою 3,5% від суми своєчасно неповернутого кредиту за кожний день користування (неправомірного користування), після строку, визначеному у пункті 1.3. В цьому випадку сторони домовилися, що процентна ставка, визначена у пункті 3.3 договору нараховується у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, за умовами договору, а саме у пункті 3.3, сторони визначили проценту ставку, яку зобов`язується сплатити боржник в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України за неправомірне використання кредитних коштів, у якості відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Така сума розрахована кредитором за період з 24.02.2021р. по 23.06.2021р. в загальному розмірі 14 910 грн. 00 коп. та є такою, що підлягає сплаті відповідачкою на користь позивача в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином позов в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 3 550 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 кредитного договору в розмірі 2 119 грн. 36 коп. та заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору у розмірі 14 910 грн. 00 коп. - підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідачки понесених витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). 02.06.2022р. між позивачем (надалі - замовник) та ФОП Руденко К.В. (надалі - виконавець) (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018р.) укладено договір № 02/06/2022 за умовами якого виконавець зобов`язався надати замовнику наступні юридичні послуги: складання проектів процесуальних документів, листів, адвокатських запитів, претензій, заперечень, позовних заяв, пояснень, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, представництво у органах державної влади та місцевого самоврядування(на підставі окремої довіреності), а замовник зобов`язується їх оплатити. За актом приймання - передачі наданих послуг № 141 від 02.06.2022р. до вищевказаного договору, щодо двадцяти боржників, серед яких під порядковим номером 21, 22 значиться відповідачка [PERSON] , адвокатом щодо неї складено позовну заяву за визначеною з позивачем вартістю такої послуги в розмірі 8 000 грн. та запит про витребування доказів вартістю 1 000 грн., які наявні в матеріалах справи. До справи також додані платіжне доручення № 713 від 28.07.2023р. на підтвердження перерахування позивачем коштів Руденко К.В. на загальну суму 180 000 грн. 00 коп., з визначенням призначення платежу - оплата за надання юридичних послуг до договору № 02/06/2022 від 02.06.2022р. згідно акту № 141 від 12.07.2023р. без ПДВ. Отже, детальний опис дій, які повинен був виконати адвокат на підставі укладених договорів, та у їх відповідності розрахунок тривалості використаного часу, та понесених на підставі цього витрат, відповідають умовам самих договорів. Таким чином, та з огляду на те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, такі витрати підлягають компенсації за рахунок відповідачки разом із іншими судовими витратами. За висновком, викладеним ВП ВС у додатковій постанові від 19.02.2020р. при розгляді нею справи № 755/9215/15-ц, визначено, що для цілей розподілу судових витрат судом враховується: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. В той же час розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За наведеного та виходячи з тривалості часу розгляду справи, її складності та обсягу надання правової допомоги, відсутності даних про реалізацію клопотання та необхідності його подання з вартістю правничої послуги у 1 000 грн. 00 коп., обсягу задоволених вимог, та за відсутності клопотання відповідачки про зменшення витрат при розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача 8 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 684 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладається на відповідачку.

Outcome: approved