Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

25.09.2023 року ТОВ «Профіт Файненс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.08.2012 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» надав у кредит [PERSON] \~ в розмірі 10 000,00 грн., згідно заяви № 001-10150-060812. 02.06.2020 між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «Профіт Файненс» був укладений договір №2253/К про відступлення прав вимог, з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до відповідача. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 25.09.2023 року виникла заборгованість в розмірі 13 123,40 грн., яка складається з: 5868,25 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 2912,45 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 3887,00 грн. заборгованість по комісіях; 304,55 грн. 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 151,15 грн. 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків. Згідно розрахунку заборгованості 3% річних зазначеному в позовній заяві, сума заборгованості нарахована за період до 23.02.2022. Таким чином, просить стягнути з відповідача заборгованість та понесені судові витрати в тому числі витрати на професійну правничу (правову) допомогу. Ухвалою судді від 07.11.2023 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримує. Відповідач, в судове засілання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що визнає позовні\~вимоги в повному обсязі. Крім того, просила розгляд справи проводити без її участі. Суд провів розгляд справи в порядку ч.2ст.\~247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 06.08.2012 відповідач подада до ПАТ «Дельта Банк» заяву № 001-10150-060812 з метою отримання кредиту. Згідно умов даного Договору, банк надав відповідачу кредит в сумі 10\~000,00 грн., строком на 36 місяців. Також у заяві зазначені відсотки за користування кредитними коштами та розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно копії договору № 2253/К від 02.06.2020, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступає, а Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» набуває права грошової вимоги, зокрема і до кредитного договору № 001-10150-060812. Згідно Витягу з Реєстру права вимоги до договору факторингу, заборгованість [PERSON] по тілу кредиту становить 5868,25 грн., нарахованим процентам 2912,45грн., заборгованість по комісіям 3887,00 грн. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Нарахування трьох відсотків річних та індексу інфляції не є штрафними санкціями, а засобом захисту коштів кредитора від знецінення, оскільки передбачена законом, а не договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист (ст.ст.\~3,\~12,\~13,\~20\~ЦК України, ст.ст.\~12,\~13,\~44 ЦПК України). Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судове засідання суду не з`явився, не заперечував факти укладання кредитного договору, отримання кредиту, не спростовував розрахунку та розміру боргу, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав позову. Крім цього, суд звертає увагу, що ПАТ «Дельта Банк» надав відповідачу кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник. Враховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а банк не мав права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] комісії за обслуговування кредитної заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, суд вважає встановленим факт порушення відповідачем умов договору кредиту, заборгованість в сумі 9236,40 грн., з яких: 5868,25 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 2912,45 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 304,55 грн. 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту; 151,15 грн. 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків - доведеною, та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК). На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Однією з засад цивільного судочинства в силу ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Враховую, що позивачем не надано належних доказів отримання адвокатських послуг та їх сплати, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Отже суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1889,00 грн. (70,38% від 2684 грн.).

Outcome: partial