Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулось ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що 12.04.2021\~між ТОВ\~«СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР»,\~правонаступником якого\~є ТОВ\~«НОВИЙ КОЛЕКТОР»\~та [PERSON] \~було укладено\~кредитний договір\~(оферти)\~№ 12.04.2021-010000315,\~шляхом підписання\~Заявки,\~що є\~невід`ємною\~частиною даного\~договору.\~Відповідно до\~умов Договору\~відповідачу надано\~кредит у\~сумі 7\~000\~грн 00\~коп.\~строком на\~14\~днів за\~процентною ставкою\~«Економ»/«Стандарт».\~Первинний період\~користування кредитом\~ 14\~днів з\~дня його\~надання,\~а черговий\~період користування\~кредитом кожні\~наступні 14\~днів з\~дня закінчення\~первинного періоду.\~Відповідно до\~заявки від\~12.04.2021\~року,\~відповідачу надано\~кредит у\~розмірі 7\~000\~грн 00\~коп.\~строком на\~14\~днів,\~а [PERSON] \~отримано кредитні\~кошти.\~Отже,\~ТОВ «СПОЖИВЧИЙ\~ЦЕНТР» свої\~зобов`язання\~за Договором\~виконано в\~повному обсязі.\~В свою\~чергу [PERSON] \~свої зобов`язання\~за договором\~належним чином\~не виконує,\~у зв`язку\~з чим\~станом на\~27.11.2023,\~утворилась заборгованість\~у сумі\~18\~840\~грн 00\~коп.,\~що складається\~з заборгованості\~по тілу\~кредиту у\~розмірі \~7\~000\~грн 00\~коп.\~та по\~відсотках \~11\~840\~грн 00\~ коп.\~30\~листопада 2021\~року між\~ТОВ «СПОЖИВЧИЙ\~ЦЕНТР» та\~ТОВ «НОВИЙ\~КОЛЕКТОР» укладено\~договір факторингу\~№ 301121-1,\~відповідно до\~якого ТОВ\~«НОВИЙ КОЛЕКТОР»\~набуло право\~вимоги до\~Боржника на\~всі суми,\~відступлені йому\~ТОВ «СПОЖИВЧИЙ\~ЦЕНТР».\~На виконання\~умов договору\~укладено реєстр\~№ 1,\~згідно з\~яким відбулося\~відступлення права\~вимоги за\~кредитним договором\~№ 12.04.2021-010000315\~від 12.04.2021\~на залишок\~основної суми\~кредиту,\~відсотків,\~нарахованих за\~користування кредитом,\~та інших,\~передбачених договором\~платежів,\~боржником за\~яким є\~ [PERSON] .\~Станом на\~день звернення\~до суду\~з позовною\~заявою ТОВ «НОВИЙ\~КОЛЕКТОР» є\~єдиним належним\~кредитором за кредитним договором № 12.04.2021-010000315 від 12.04.2021. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.12.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не надала. У судове засідання представник позивача не прибув, однак у поданій заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судові засідання з розгляду справи 16.01.2024, 15.02.2024, 11.04.2024 не прибула, про причини такої неявки суд не повідомила, відзив на позов не надавала. Ухвала суду\~про відкриття\~провадження у\~справі,\~позовна заява\~з додатками\~та судові\~повістки,\~які було\~направлено за\~зареєстрованою адресою\~місця проживання\~відповідача, зазначеною у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №370589 від 19.12.2023, повернулись до суду з відміткою «Укрпошти» про неможливість вручення адресату. Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, судом неодноразово повідомлено відповідача про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. Згідно з ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за зареєстрованою адресою місця проживання, а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримала відповідач адресовану їй кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачки. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судові засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що 12.04.2021 між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) № 12.04.2021-010000315, шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов Договору відповідачу надано кредит у розмірі 7 000 грн 00 коп. строком на 14 днів за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». В свою чергу ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний період користування кредитом 14 днів з дня його надання, а черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Відповідно до паспорту споживчого кредиту від 12.04.2021, підписаного [PERSON] одноразовим ідентифікатором, споживачем підтверджено отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно з довідки субконто, контрагенти, договори за період з 12.04.2021 по 29.11.2023, відповідачем частково сплачувалися відсотки, а саме: 29.04.2021 сплачено 1 700 грн 00 коп., 05.05.2021 сплачено 215 грн 00 коп. та 245 грн 00 коп., що свідчить про визнання позичальником боргу. 30 листопада 2021 року між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № 301121-1, згідно якого ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» набуло право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». На виконання умов договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 12.04.2021-010000315 від 12.04.2021 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . 30 листопада 2021 року позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про відступлення права вимоги та вимогу про сплату заборгованості, однак відповідачем борг не погашено. Відповідно до довідки про розмір простроченої заборгованості за Кредитним договором № 12.04.2021-010000315 від 12.04.2021 у [PERSON] станом на 27.11.2023 наявна заборгованість перед ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» в сумі 18 840 грн 00 коп., що складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 7\~000 грн 00 коп. та по відсотках у сумі 11 840 грн 00 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі за № 361/2105/16-ц та від 06 лютого 2018 року у справі за № 278/1679/13-ц, від 06 лютого 2019 року у справі за № 667/11010/14-ц. Усупереч умовам Кредитного договору № 12.04.2021-010000315 від 12.04.2021 [PERSON] не виконала свого зобов`язання. Після відступлення ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» права грошової вимоги до [PERSON] , остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» за кредитним договором № 12.04.2021-010000315 від 12.04.2021 в сумі 18 840 грн 00 коп. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та задоволення позову повністю. При вирішенні\~питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~виходить з\~положень ст.\~141\~ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2147 грн 20 коп.

Outcome: approved