Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом встановлення порядку користування квартирою та поділ особових рахунків по оплаті житлово-комунальних послуг, розподіл заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. У своїй позовній заяві з урахуванням уточненої позовної заяви просили суд встановити порядок користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та складається із чотирьох житлових кімнат, загальною площею 70,20 кв.м. та жилою площею 52,40 кв.м., зокрема щодо користування кімнатами виділеними в окремий особовий рахунок № [NUMBER] ( [ADDRESS] ) між [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) володіє 34/300 частини квартири, [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) володіє 17/300 частини квартири та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), в наступному порядку: - виділити у користування [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), якій належить 34/300 частини квартири та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), якій належить 17/300 частини квартири, що разом складає 17/100 частини квартири - кімнату площею 9,0 кв.м; - виділити у користування [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), кімнату площею 18,7 кв.м, - залишити у спільному користуванні: кухню площею 7,9 кв.м, санвузел 2,5 кв.м та коридор площею 4,6 кв.м. Свою позовну заяву обгрунтували тим, що Позивачі разом володіють 17/100 частини квартири за адресою: [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] в цілому складається із чотирьох житлових кімнат, загальною площею 70,20 кв.м. Як відомо Позивачам, квартира [ADDRESS] має 2 окремих особових рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг. Кімната Позивачів входить до особового рахунку № [NUMBER] ( [ADDRESS] ). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] квартира перебуває в спільній частковій власності. Як відомо Позивачам, співвласником квартири з Позивачами є [PERSON] . Співвласником іншої кімнати по особовому рахунку № [NUMBER] ( [ADDRESS] ) з Позивачами є [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] . Тобто, Позивачі разом з Відповідачами володіють вказаною квартирою на праві спільної часткової власності, при окремому особовому рахунку з оплати житлово-комунальних послуг. За квартирою по [ADDRESS] існує заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг. Станом на 01.02.2021 року заборгованість за житло-комунальні послуги складає 57 512,54 грн. Позивачі не мають фінансової можливості нести одноособово відповідальність по оплаті житлово-комунальних послуг. А тому, на думку Позивачів, зобов?язані разом з Відповідачами-1,2 нести відповідальність по утриманню квартири відповідно до часток, якою володіють. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року у справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 02 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», відповідно до змісту якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 18 листопада 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив. 23 листопада 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», відповідно до змісту якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 25 січня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київкомунсервіс», відповідно до змісту якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. 27 січня 2022 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення від представника Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року справу було прийнято у провадження судді Фролової І. В. 29 грудня 2023 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява. 23 січня 2024 року на адресу надійшли пояснення від представника Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». 31 січня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення на уточнену позовну заяву від представника Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал». 11 квітня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання позивачів, у якому просили суд змінити статус наступних учасників справи: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго», Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київкомунсервіс» з відповідачів на третіх осіб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила суд позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, просила розглядати справу без її участі. Представники третіх осіб у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог ен заперечували. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно поданих ними заяв. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] (надалі - Позивач-1), належить 34/300 (тридцять чотири триста) частини квартири за адресою: [ADDRESS] згідно Договору дарування частки квартири від 17.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташкова А.Г., та зареєстровано в реєстрі за № 3308. [PERSON] (надалі за текстом - Позивач-2) належить 17/300 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.12.2017 р., підтверджується також витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач-1 та Позивач-2 разом володіють 17/100 (сімнадцять сотих) частини квартири за адресою: [ADDRESS] (сімнадцять сотих) складає одну ізольовану кімнату 9 (дев`ять) кв.м. Квартира [ADDRESS] в цілому складається із чотирьох житлових кімнат, загальною площею 70,20 кв.м. та жилою площею 52,40 кв.м. Квартира [ADDRESS] має 2 окремих особових рахунки по оплаті житлово-комунальних послуг. Кімната Позивачів входить до особового рахунку № [NUMBER] ( [ADDRESS] ). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] квартира перебуває в спільній частковій власності. З матеріалів справи слідує, що співвласником квартири з Позивачами є [PERSON] . Співвласником іншої кімнати по особовому рахунку № [NUMBER] ( [ADDRESS] ) з Позивачами є [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКППІ: [NUMBER] ) (Відповідачі-1,2). Згідно копії особового рахунку № [NUMBER] , виданого КП «Керуюча компанія Шевченківського району», рахунок на квартиру ( [ADDRESS] ) відкритий на співвласника квартири [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Позивачі користуються кімнатою 9 кв.м. та у спільному користуванні із Відповідачами-1,2 знаходиться кухня площею 7,9 кв.м, санузел 2,5 кв.м та коридор площею 4,6 кв.м. За квартирою по [ADDRESS] існує заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, що не суперечать закону. Згідно зі ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов?язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов?язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов?язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов?язаннями, пов?язаними із спільним майном, це положення закріплено в ст. 360 ЦК України. Ст. 179 ЖК України передбачено, що користування будинками державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов?язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМУ. Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Згідно п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків (в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, мешканці квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): - мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; -можуть обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; - встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; - розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. У разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: - за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); - за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім?ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць; - за послуги з централізованого опалення, утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалювальної та загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар). Відповідно до п.п.41, 42 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 розподіл загальних витрат на освітлення, опалення, ремонт підсобних приміщень квартир, в яких проживає два і більше власників, провадиться за узгодженням мешканців квартири. Спори між власниками у квартирах, в яких проживає два і більше власників про розподіл витрат на оплату комунальних та інших послуг розв?язуються судом. Пунктами 10, 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року N? 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», визначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом в порядку ч. 2 ст. 206 ЦПК України роз`яснено сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевірено, чи не суперечить закону визнання відповідачем позову та чи не порушено права, свободи чи інтереси інших осіб у зв`язку з таким визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). З врахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позовних вимог відповідачами, а відтак позовна заява підлягає задоволенню з ухваленням судового рішення.

Outcome: approved