Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з первісним позовом до відповідача, [PERSON] , про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову вказує, що вона проживає постійно окремо від відповідача, має посвідку на проживання в Німеччині, з початку введення в країні військового стану мешкала в Німеччині за адресою: [ADDRESS] та має намір залишатися для постійного проживання в Німеччині. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, так як мають несумісні характери\~та погляди,\~відсутність взаєморозуміння,\~байдужості до\~життя та\~проблем кожного. Позивач має намір створити нову родину, фактично сім`я розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, примирення між подружжям не можливе, тому остання прохала розірвати шлюб. Ухвалою суду від 29.03.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем подано до суду зустрічний позов про визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого посилався на те, що у сторін від шлюбу є малолітній син [PERSON] , [INFO] , який в даний час мешкає з позивачем та він самостійно його утримує і виховує. Мати малолітнього сина [PERSON] разом з ними не проживає. [PERSON] має посвідку на проживання в Німеччині, з початку введення в країні військового стану, фактично мешкає в Німеччині та збирається залишаться за кордом для постійного проживання. Малолітній [PERSON] не бажає проживати з матір`ю та не бажає переїжджати для постійного проживання в Німеччину. \~Даний факт на думку позивача за зустрічним позовом свідчить про небажання матері займатися вихованням дитини, її розвитком та матеріальним утриманням, повне ігнорування інтересів сина, що є головним батьківським обов`язком. Малолітній [PERSON] звик до певного місця проживання разом з батьком, школи, яка знаходиться поруч з місцем проживання, обстановку та режиму дня. Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання сина. Для всебічного та максимального захисту прав та інтересів неповнолітнього сина позивач за зустрічним позовом вважає за необхідне визначити місце проживання сина [PERSON] з батьком [PERSON] для самостійного утримання і виховання дитини за місцем його постійного проживання, що дозволить йому як батьку повністю забезпечити захист та реалізацію передбачених законом прав малолітнього сина, що до утримання, виховання, навчання, розвитку особистості, відпочинку, пересування, лікування та оздоровлення. Ухвалою суду від 02.04.2024 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, про визначення місця проживання дитини - прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали вимоги первісного позову та просии суд розірвати укладений між сторонами шлюб, щодо задоволення зустрічного позову не заперечували. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні не заперечував проти задоволення первісного позову про розірвання шлюбу та просив суд задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення первісного позову\~\~ про розірвання шлюбу та про задоволення зустрічного про визначення місця проживання дитини з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09.12.2011 року, який був зареєстрований Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 350. Від вказаного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.01.2011 року Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, відновлювати які не бажають, проживають окремо. Спір про майно відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи те, що фактично сім`я розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, примирення між подружжям не можливе, суддя вважає необхідним шлюб розірвати. Даючи законну оцінку доказам зустрічного позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Положеннями частин 1,2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Судом встановлено, що з квітня 2022 року малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується позивачкою за первісним позовом [PERSON] . Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] проживає окремо від позивача, має посвідку на проживання в Німеччині, з початку введення в країні військового стану мешкала в Німеччині за адресою: [ADDRESS] та має намір залишатися для постійного проживання в Німеччині. Однією сім`єю сторони не проживають з квітня 2022 року. [PERSON] на даний час працевлаштований, має стабільний дохід, тому він має змогу піклуватися про дитину, створити їй всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку. З матеріалів справи вбачається, що малолітній [PERSON] має особисту прихильність до батька та не заперечує щодо проживання з ним. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Судом встановлено факт, що [PERSON] самостійно утримує та виховує малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання дитини з батьком, добросовісне виконання [PERSON] батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, бажання самої дитини на проживання з батьком, згоду матері на проживання дитини з батьком, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , з батьком [PERSON] для самостійного утримання і виховання дитини. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову про залишення місця проживання дитини з батьком, що відповідатиме найкращим інтересами дитини і сторін. На підставі ст.ст.55-56,\~104-105,\~110,\~112,\~161, СК України\~та

Outcome: approved