Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

У березні 2024 року\~ позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 01 грудня 2007 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 2116. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалося через відсутність спільних інтересів, не сумісність характерів, різних поглядів на життя та життєві цінності, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння та довіри один до одного. Примирення сторін, спільне подружнє життя та збереження сім`ї є не можливим. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить не тільки інтересам позивача та подружжя в цілому, але й не матиме жодного сенсу з огляду на те, що сторони проживають як подружжя. Рішення про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним. Просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 01 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 2116 (а.с. 2-6). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2024 року (а.с. 14) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Згідно відповіді № 478153 від 05.03.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді стосовно визначення підсудності, [PERSON] , [INFO] з 23.06.2000 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18-19). Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України). Тому, вказана цивільна справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.\~ Ухвалою судді від 07 березня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін на 08 квітня 2024 року (а.с. 20-21). В судове засідання 08 квітня 2024 року сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надала заяву, отримана та зареєстрована канцелярією суду 08.04.2024 року за вх. № 19534, в якій просила справу за її позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », судові витрати залишити за нею\~ (а.с. 25). Відповідач [PERSON] надав заяву, отримана та зареєстрована канцелярією суду 08.04.2024 року за вх. № 19536, в якій просив справу за позовом [PERSON] до нього про розірвання шлюбу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 27). Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч. 3 ст. 211 ЦПК України). Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 01 грудня 2007 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2007 року грудня місяця 01 числа зроблено відповідний актовий запис за № 2116, де прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON] та дружини [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] , виданого повторно 17 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 26). З матеріалів справи убачається, що подружжя від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить наявна копія свідоцтва про народження, серія [NUMBER] \~ (а.с. 8) та доньку [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить наявна копія свідоцтва про народження, серія [NUMBER] \~ (а.с. 9). Встановлено, що спільне життя у подружжя не склалося, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально. Шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. В їх почуттях зникли любов та взаємоповага. Конфлікти, які виникають в них, створюють умови неможливі для подальшого спільного життя. Позивач вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї не можливе, на примирення не погоджується. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 1 СК України, завданням Сімейного кодексу України є зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб. Відповідно до ч. 2 п. 3 ст. 1 цього Кодексу,\~ завданням Сімейного кодексу України є побудова сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Частиною 2 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком». Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року по справі № 206/3459/16-ц (провадження № 61-21621св17). Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, в заяві про розгляд справи у відсутність, позивач [PERSON] просила суд після розірвання шлюбу, залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом досліджено заяву [PERSON] , з якою останній звернувся до суду 08.04.2024 року, в якій відповідач просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та проти розірвання шлюбу не заперечує. Тобто, з вказаної заяви відповідача вбачається, що останній визнав позовні вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки, спільне життя у подружжя не склалось, шлюб існує формально, подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, сторони сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнав вимоги та не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що родина фактично розпалась та її поновлення неможливе, у зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. При зверненні до суду з даним позовом, позивач сплатила судові витрати в розмірі 1 211,20\~ грн., понесення яких документально підтверджено наявною в матеріалах справи квитанцією про сплату від 29.02.2024 року (а.с. 1). Однак, звертаючись до суду із заявою про розірвання шлюбу, [PERSON] просила судові витрати, понесені при зверненні до суду залишити за нею. Тому, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про можливість віднесення судових витрат за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved