Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

9 листопада 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про припинення стягнення аліментів та часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам. До першого засідання в справі, а саме: 21 лютого 2024 року, змінив підстави позову, в якому просить про зменшення розміру присуджених судом аліментів на утримання сина та про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів. В заяві з новими підставами (а. с. 66-71) зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2021 року, яке набрало законної сили, з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , у сумі 2700 грн. щомісяця до закінчення сином навчання, але не більш ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. В провадженні відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження з виконання вказаного рішення. На час вирішення цієї справи він не мав захворювань і отримував стабільну заробітну плату. На момент звернення до суду з цим позовом позивач набув статус особи з інвалідністю з причини захворювання, що пов`язане з захистом вітчизни, страждає низкою захворювань, що розвилися внаслідок отриманих поранень, чиє лікування потребує значних видатків. Крім того, 3 вересня 2019 року він уклав шлюб, в якому виховується неповнолітня дитина, яка хоча й не походить біологічно від позивача, проте є донькою його дружини [PERSON] і перебуває на утриманні і матері, і позивача, які створили сім`ю. Позивач є сином [PERSON] , 1949 року, пенсіонера за віком, яка не має інших осіб, на чию майнову підтримку могла б розраховувати і єдиним джерелом доходів яких є пенсія, розміру якої недостатньо для організації гідної життєдіяльності та задоволення усіх життєвих потреб, а також лікування. Молодший брат позивача [PERSON] , що біологічно походить від матері [PERSON] і міг би брати участь в утриманні непрацездатної за віком матері, сам має статус особи з інвалідністю першої групи, яка встановлена безстроково, і потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим позивач у відсутність у брата інших близьких родичів та членів сім`ї фактично опікується братом та фінансово організовує його життєдіяльність і лікування. Сам позивач у зв`язку з отримання статусу особи з інвалідністю є непрацевлаштованою особою і має мінливий дохід. Що стосується відповідачки, позивач володіє інформацією, що вона із сином сторін, який живе в гуртожитку в м. Києві, не проживає, постійно перебуває за кордоном, тобто стягнення аліментів на її користь за вказаних обставин є необґрунтованим, оскільки вона не витрачає їх на утримання сина сторін. Окрім того, зазначає позивач, у відповідності до розрахунку, зробленого державним виконавцем про його заборгованість по аліментам, станом на 1 жовтня 2023 року заборгованість обчислюється сумою в 75868 грн. 75 коп., від сплати якої він просить звільнити з урахуванням тих змін, що відбулися в його сімейному та майновому стані. У зв`язку викладеним позивач просить змінити розмір аліментів з 2700 грн. до 500 грн., а також звільнити його від сплати заборгованості зі сплати аліментів в сумі 75868 грн. 75 коп. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2023 року заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів судом не вживались. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містять прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача. \~ \~ \~ \~Відповідач, належним чином повідомлена про час та місце вирішення справи, до суду не з`явилася з невідомих причин, відзиву на позов, клопотань про відкладення судового засідання, про розгляд справи у її відсутність не надала. За згаданих обставин зі згоди позивача, висловленої у його письмовому зверненні, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалює про вирішення спору при заочному розгляді. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, з таких міркувань. Главою 16 Сімейного кодексу України внормовано обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина та його виконання. Зокрема, обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина, що продовжують навчання, встановлено статтею 198 СК України. Судом встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позивача на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , у сумі 2700 грн. щомісяця до закінчення сином навчання, але не більш ніж до досягнення ним двадцяти трьох років (а. с. 33-34). За змістом ст. 201 СК України до відносин між батьками та повнолітніми донькою, сином по наданню ним утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 та 194-197 Сімейного кодексу. Зокрема, підстави для збільшення або зменшення визначеного рішенням суду розміру аліментів внормовані статтею 192 СК України, відповідно до якої розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З наведних положень сімейного законодавства і роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що підставою для зміни розміру аліментів може стати зміна матеріального чи сімейного стану батьків, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При розв`язанні позову суд враховує надані позивачем фактичні дані про те, що після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів відбулися зміни в сімейному стані позивача, який створив нову родину, де виховується двоє дітей (а. с. 13-14), а також погіршення стану здоров`я самого позивача через участь у відсічі збройної агресії російської федерації, внаслідок чого він набув статус особи з інвалідністю третьої групи, наявність у нього на утриманні брата особи з інвалідністю першої групи, а також пов`язані з цими змінами додаткові видатки з утримання вказаних осіб, що у сукупності свідчить про певні обмеження фінансових можливостей особи. Вказані обставини є самостійною підставою для зміни розміру аліментів в бік його зменшення. Погоджуючись з ґрунтовністю вимоги, що заснована на констатації таких змін в сімейному стані, суд відкидає твердження про зміну майнового стану через участь в утриманні непрацездатної за віком матері, оскільки наявність батьків похилого віку сама по собі не є підставою для зменшення розміру аліментів, а доказів того, що позивач бере участь в утриманні матері, всупереч вимоги цивільного процесуального законодавства про змагальність ним не надано. Разом з тим суд бере до уваги і рівність обов`язків батьків з утримання дитини, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів. В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Якщо застосовувати вказані роз`яснення до правовідносин, врегульованих статтею 198 СК України, є очевидним, що обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням навчання сином, донькою, які досягли повноліття, їхньою потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, до якого вони можуть бути зменшені розмір аліментів, суд керується і встановленим Основним Законом України правом кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що витрати відповідача, повинні простиратися і в сферу утримання повнолітнього сина, оскільки позивач не довів відсутності передумов для продовження стягнення з нього аліментів на утримання сина на період навчання останнього. У зв`язку з викладеним суд доходить висновку, що збереження за ним обов`язку витрачати 500 грн. на утримання сина сторін, що продовжує навчання, є співмірним з обсягом його видатків, необхідних для забезпечення усіх життєвих потреб. \~ \~ \~ \~Вирішуючи позов в частині вимог про зменшення розміру заборгованості по аліментам, суд виходить з такого. \~ \~ \~ \~Статтею 197 СК України врегульовано право платника аліментів подати позов про повне або часткове звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. \~ \~ \~ \~З наведеного положення законодавства випливає, що лише тяжка хвороба або інші обставини, що мають значення, які і стали підставою виникнення заборгованості, можуть стати передумовою для зменшення розміру цієї заборгованості. \~ \~ \~ \~З аналізу наведеної правової норми можливо зробити висновок про те, що під іншими істотними обставинами законодавець розуміє такі ж вагомі обставини, що унеможливлюють несення тягаря сплати заборгованості, що і тяжка хвороба, тобто важке довготривале, а іноді і невиліковне захворювання, лікування якого потребує вкладення значних грошових сум і фізичних затрат. \~ \~ \~ \~Тобто інші суттєві обставини повинні бути настільки ж вагомими, що і тяжка хвороба, що можна вивести у зв`язку з застосуванням розподільного сполучника «або» (тяжка хвороба або інша обставина, що має істотне значення). \~ \~ \~ \~Наведене означає, що передумовою для подання позову про зменшення розміру заборгованості мають бути виключні обставини, що існують об`єктивно і унеможливлюють або ускладнюють сплату особою заборгованості по аліментам, що утворилася саме у зв`язку з цими обставинами. \~ \~ \~ \~На доведення вказаних обставин позивач надає докази набуття ним низки хронічних серцево-судинних, гастроентерологічних захворювань та тяжкого хронічного захворювання органів дихання, наявність яких зумовила надання йому статусу особи з інвалідністю (а. с. 13). У зв`язку з викладеним суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог і в цій частині.

Outcome: approved