Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивач - АТ «Акцент - Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 19.12.2018 року відповідач [PERSON] приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору №Б/Н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. АТ "А-БАНК" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов Договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.10.2023 року має заборгованість 93922,22 грн., яка складається з наступного: 55002,48 грн. - заборгованість за кредитом, 38919,74 грн. - заборгованість за відсотками. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Тому, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 93922,23 та сплачений судовий збір по справі. Заочним рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року позовні вимоги задоволено повністю. З [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.12.2018 року в сумі 93922,22 грн., яка складається з: 55002,48 грн. - заборгованість за кредитом, 38919,74 грн. - заборгованість по відсоткам та сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.02.2024 року [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Прийнято до свого провадження заяву представника [PERSON] - адвоката Головацького С.А. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року по вказаній цивільній справі. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.03.2024 року, заяву представника [PERSON] - адвоката Головацького С.А. про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Скасовано заочне рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2024 року по справі №511/3835/23, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. В заяві про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення представник відповідача - адвокат Головацький С.А. зазначив, що в матеріалах, які були надані представником позивача до позовної заяви, відсутній примірник кредитного договора, який був укладений між сторонами. Матеріали справи не містять підтверджень, що витяг із Умов та правил надання банківських послуг надавались для ознайомлення відповідачу [PERSON] та вона погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати простроченого тіла кредиту, відсотків і неустойки, розміру і порядку їх нарахування. Окрім того, надана позивачем для підпису відповідачем Анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку не містить необхідних для офіційного документа реквізитів, а саме: відсутній номер. Витяг із Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача [PERSON] , а тому його не можна розцінювати, як частину кредитного договору. За таких обставин, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату простроченого кредиту, наданий суду позивачем витяг із Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватись, як стандартно - типова форма, що встановлюється до укладення з відповідачем кредитного договору. Відповідач [PERSON] не має жодного відношення до зміни кредитних лімітів, оскільки вказаних дій вона не здійснювала. Окрім того, згідно таблиці розрахунку заборгованості, яка є в матеріалах справи, станом на 15.10.2023 року відповідач сплатила грошові кошти на загальну суму 64590,00 грн. Нарахована банком кредитна заборгованість майже у 4 рази перевищує фактичну надану суму кредиту. Окрім того, наданий позивачем розрахунок не оформлений належним чином, оскільки в ньому не зазначено прізвище посадової особи, яка має право складати такі розрахунки, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ. 15.03.2024 року на адресу суду від позивача надійшли заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, мотивовані тим, що відповідач в Анкеті - Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під підпис про факт ознайомлення з відповідними Умовами та зобов`язалась в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладених на сайті Банку. Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей. До матеріалів справи додано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого, а тому в даному випадку необхідно використовувати судову практику, яка наявна по справах, де присутній Паспорт споживчого кредиту, а саме: Постанову Верховного Суду від 02.12.2020 року по справі №284/157/20. Також, до позову було додано довідку про видачу картки та довідку про встановлення/зміну кредитного ліміту, однак ініціатором встановлення/зміни кредитного ліміту може бути як Банк, так і сам Клієнт, та заборгованість виникла в результаті витрачання кредитних коштів, а встановлення кредитного ліміту є лише можливістю їх використання, а не обов`язком Клієнта. На підставі викладеного, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з`явився на підставі наданої заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 19.12.2018 року [PERSON] звернулася до А-Банку з Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банк, згідно з умовами якого було відкрито картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом. Згідно вищевказаної Анкети - заяви, відповідач надала згоду, що ця заява разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами використання, основними умовами обслуговування та кредитування, розміщеними в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодилась отримати шляхом самостійного роздрукування з офіційного сайтуwww.а-bank.com.ua. Інших відомостей, зокрема, щодо бажаного типу картки, розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитними коштами, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, строку дії картки і строку повернення кредиту (користування ним), Анкета-заява не містить. Відповідно до копії довідки за картками на ім`я [PERSON] відкрито рахунок № [NUMBER] та видано наступні картки: № [NUMBER] , строком дії до липня місяця 2022 року. Відповідно до Розділу ІІ Умов використання платіжних карток АТ «А-БАНК», які встановлюють правила випуску, обслуговування і використання платіжних карток Банку, платіжна картка є дійсною до останнього дня місяця року, зазначеного на її лицьовій стороні, якщо інше не передбачено Договором. Закінчення дії Платіжної картки не призводить до припинення дії Договору. Після закінчення терміну дії Платіжна картка випускається на новий термін на розсуд Банку. Заява Клієнта на перевипуск картки на новий термін не потрібна. Достроковий перевипуск картки здійснюється у випадках втрати / крадіжки, псування, несанкціонованого використання, зміни імені та / або прізвища Клієнта на підставі усної заяви Клієнта. При наявності в Банку мотивованої підозри щодо спроби з боку третіх осіб несанкціонованого використання коштів Клієнта наявних на рахуку платіжної картки, достроковий перевипуск картки здійснюється без усної заяви Клієнта. Обслуговування віртуальної картки припиняється у випадку отримання Клієнтом предметної (пластикової та/або залізної) картки. З виписки по картці, доданої до позову, вбачається, що картка № [NUMBER] станом на 15.10.2023 року є дійсною. Із копії довідки за лімітами за період з 19.12.2018 року по 15.10.2023 року вбачається, що кредитний ліміт клієнта [PERSON] неодноразово збільшувався, останній раз 25.08.2023 року до 55100,00 грн. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», виписку по картці [PERSON] від 15.10.2023 року за період з 19.12.2018 року по 15.10.2023 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19.12.2018 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] , станом на 15.10.2023 року у останньої утворилася заборгованість за вказаним договором у сумі 93922,22 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом - 55002,48 грн., заборгованість по відсоткам - 38919,74 грн. Матеріали справи підтверджують факт отримання відповідачем передбачених кредитним договором коштів, що також вказує на виконання умов договору позивачем, та на те, що відповідач в односторонньому порядку не виконує договірні зобов`язання. Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. Відтак, у законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Акцент-Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник) та заборгованість по відсоткам. Як уже наголошувалося, у Анкеті-заяві від 19.12.2018 року, на яку посилається банк у позовній заяві, що підписана позичальником, відсутні відомості про бажаний тип картки, строк її дії та строк повернення кредиту (користування ним). Суд звертає увагу, що анкета-заява і паспорт споживчого кредитування дійсно підписані з використанням простого електронного підпису. Однак в анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані, контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність, утім, який кредитний ліміт встановлено, тип картки,строк повернення кредиту (користування ним), розмір процентів за користування кредитом, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, в анкеті-заяві не зазначено. У наведеній заяві, підписаній сторонами, також відсутні умови договору про розмір відсотків, що нараховуються за користування кредитними коштами, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19.12.2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на сайті: https://а-bаnк.соm.uа/terms, як невід`ємні частини спірного договору. Водночас, додані до позовної заяви копії Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт та у Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, не містять підпису позичальника. Відтак, суд констатує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування, які викладені у Витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт та у Витязі з Умов та Правил надання банківських послуг, розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначених в цих документах, доданих банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеній у постанові у справі № 753/6301/18 (провадження № 61-15657св19) від 15 липня 2020 року. Разом з тим, суд зауважує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://а-bаnк.соm.uа/terms) неодноразово змінювалися самим банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19.12.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 . Тому посилання позивача на постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20) є безпідставним, оскільки дана судова практика є неактуальною. Посилання Банку на те, що відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, як підстава для задоволення позову, є необґрунтованим, оскільки Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) виклав свою позицію про те, що підписання паспорта споживчого кредиту споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін та його змісту, а виконуються вимоги закону і підзаконних нормативно-правових актів щодо інформування споживача про умови, на який може бути укладений договір споживчого кредитування. При вирішенні спору, суд приймає до уваги й правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 щодо того, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Суд звертає увагу, що укладений між сторонами договір не містить і строку повернення кредиту (користування ним), а позивач вказує на неодноразове вжиття заходів досудового врегулювання спору, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин до суду не надає, тоді як вказані обставини також мають суттєве значення для вирішення даного спору. З урахуванням вище приведених судом мотивів, вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 38919,74 грн. не можуть бути задоволені, у зв`язку з їх безпідставністю та відсутністю передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 19.12.2018 року. Вимогу про стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позивачем не заявлено. Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ "Акцент-Банк" не повернуті, а також враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідача за кредитом в розмірі 55002,48 грн., оскільки позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а в решті позовних вимог слід відмовити. Суд погоджується з доводами захисника [PERSON] про те, що [PERSON] не змінювала ліміт отриманого кредиту та не має до нього жодного відношення, оскільки відповідно до Умов обслуговування кредитних лімітів на поточних рахунках корпоративних клієнтів Акціонерного товариства «Акцент - Банк», Банк має право змінити розмір кредитного ліміту у разі зниження/збільшення надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку, про що за 3 календарні дні направляє Клієнту повідомлення. Тобто, Банком самостійно здійснювалось збільшення кредитного ліміту на рахунку відповідача. Твердження представника відповідача - адвоката Головацького С.А. про те, що [PERSON] сплатила Банку станом на 15.10.2023 року грошові кошти в сумі 64590,00 грн., а тому повернула борг в повному обсязі, судом не приймаються, оскільки відповідно до виписки по картці клієнта [PERSON] сума витрат за період з 19.12.2018 року по 15.10.2023 року склала 157804,99 грн., а сума зарахувань за вказаний період становить лише 65857,47 грн., тобто фактично [PERSON] в повному обсязі позичені грошові кошти Банку не повернула. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №6005315394242 від 15.10.2023 року. В даному випадку, оскільки позовні вимоги задоволено частково на 41,44% (93922,22 грн. - 38919,74 грн.), сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1112,25 грн. Однак, з пенсійного посвідчення № [NUMBER] , серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] є інвалідом 1 групи (загальне захворювання), тобто у відповідності до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом І групи, суд вважає необхідним сплачений позивачем судовий збір компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial