Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

[PERSON] звернувся\~до Марганецького\~міського суду\~Дніпропетровської області\~\~з\~позовом до\~Акціонерного товариства\~«Марганецький гірничо-збагачувальний\~комбінат» (далі\~ АТ\~«Марганецький ГЗК»)\~про відшкодування\~моральної шкоди\~працівнику внаслідок\~ушкодженням здоров`я. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 18 червня 1973 року він перебував у трудових відносинах із відповідачем. 20 вересня 2004 року йому первинно встановлено довідкою МСЕК професійне захворювання, 3 групу інвалідності та 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з чим діагностовано радикулопатію попереко-крижову і шийну прогредиєнтний перебіг (35%), вегетосенсорну полінейропатію рук (15%), пилотоксичний бронхіт ХОЗЛ (15%). 17 серпня 2005 року довідкою МСЕК встановлено вищевказані захворювання та групу інвалідності безстроково. Вина відповідача підтверджується актом розслідування професійного захворювання, у якому зазначено, що позивач пропрацював 30 років на підприємстві відповідача, із них 24 роки у несприятливих для здоров`я підземних умовах. Він змушений тривалий час проходити численні медичні огляди та обстеження, лікарсько-консультативні комісії, відновлювальні процедури, лікування. Він не може повернутися до повноцінного життя, постійно відчуває фізичні страждання, фізичну біль. Все це негативно позначилося на його душевному та фізичному стані. Просить суд стягнути з АТ «Марганецький ГЗК» на його користь моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в розмірі 268000 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб. Ухвалою від 30 січня 2024 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.\~ 20 лютого 2024 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що підприємством створюються умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів з охорони праці. Для настання матеріальної відповідальності відповідача перед [PERSON] відсутні умови правопорушення, а саме: наявність прямої дійсної шкоди, протиправність дій або бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між протиправним порушенням свого обов`язку і шкодою, що наступила, вина сторони (винні дії). Також розрахунок розміру компенсації моральних страждань не підтверджується жодними доказами. За ч.5 ст.279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно записів у трудовій книжці, [PERSON] знаходився у трудових відносинах з підприємством відповідача, зокрема, працював підземним гірничим робітником очисного вибою 5 розряду (а.с.10-15). Згідно з Актом розслідування професійного захворювання (отруєння), від 13 вересня 2004 року, [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів 24\~роки,має такий діагноз: радикулопатія попереко-крижова і шийна прогредиентний перебіг на фоні дископатії С5-С6, L4-L5-S1, задньої грижі диску L5-S1 і спондилоартрозу зі стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями, нейродистрофією у вигляді дв.гонартрозу ПФ першого-другого ст.; вегетосенсорна полінейропатія рук першого-другого ст. з дістрофічним синдромом у вигляді гіпотрофії м`язів плечового поясу, дв. плечолопаткового періартрозу ПФС другого ст., дефартрозу ліктьових та дрівних суглобів кистей ПФ першого-другого ст.; пилотоксичний бронхіт першої ст. Емфізема легень першої ст. Л.Н. першого ст. Захворювання професійні (17.08.04 р.) (а.с.14-15). Первинним оглядом МСЕК 20 вересня 2004 року [PERSON] було встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із професійними захворюваннями (а.с.16). Повторним оглядом МСЕК 17 серпня 2005 року [PERSON] було встановлено 65% втрати професійної працездатності: 35% радикулопатія, 15% ХОЗЛ, 15 % ВСП, безстроково (а.с.19). Статтею 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, що становить явну небезпеку для життя працівника, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Отже, відповідачем, як роботодавцем, в порушення ст.153 КЗпП України, ст.13 Закону України «Про охорону праці» [PERSON] не забезпечено безпечних умов праці, що призвело до професійного захворювання останнього. Внаслідок професійного захворювання позивач морально і фізично страждав через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. Пунктом 1 ч.2 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що «громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди». Відповідно до п.4.1 цього ж рішенняушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова Пленуму ВСУ № 4) роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. [PERSON] отримав професійне захворювання на виробництві, і йому встановлено втрату професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково у зв`язку з професійними захворюваннями. Внаслідок професійних захворювань позивач морально і фізично страждає через погіршення здоров`я, потребу в лікуванні, через вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вказані обставини підтверджені належними доказами. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що обставини, викладені в позові, знайшли своє підтвердження, і вважає встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачеві внаслідок професійних захворювань, отриманих на виробництві відповідача. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача АТ «Марганецький ГЗК», що відсутні такі умови виникнення в АТ «Марганецький ГЗК» зобов`язання на відшкодування моральної шкоди, як «неправомірні дії чи бездіяльність» та «вина», оскільки, як зазначено в Акті розслідування професійного захворювання від 13 вересня 2004 року, професійні захворювання позивача виникли внаслідок\~тривалої роботи\~в умовах\~дії несприятливого\~мікроклімату,\~виробничої вібрації\~та пилу. Крім того, відповідно до абз.3 п.5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 на який посилається відповідач, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та їх шкідливого впливу на його здоров`я відповідачем не надано. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд приходить до такого. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності 65%, третю групу інвалідності, які встановлені безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність лікування, щорічної реабілітації, тривалий період роботи на підприємстві відповідача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 140 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. Також у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову та частковим задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 1400,00 грн. (з розрахунку: 1% від суми моральної шкоди, присудженої до стягнення).

Outcome: partial