Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

[PERSON] у липні 2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Позов мотивований тим, що він є власником автомобіля «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджує свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 23.05.2018 року. Право користування автомобілем «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , надав сину [PERSON] 14 грудня 2022 року, зі слів сина, йому стало відомо, що син на вказаному автомобілі повернувся до свого місця проживання у [ADDRESS] ) близько 21 год., заїхав у двір, припаркував автомобіль з торця будинку та пішов додому. Близько 22.45 год. йому зателефонував його колега [PERSON] та повідомив, що у телеграм-каналі побачив, що горить якесь авто в районі, де живе його син. Син вийшов і побачив, що горить його автомобіль, а на місці працюють пожежники. Як в подальшому стало відомо, близько 22.04 год. на парковку біля належного йому автомобіля відповідач припаркував свій автомобіль «Шкода Оксавія», д.н.з. [NUMBER] . Через декілька хвилин після того, як відповідач залишив свій автомобіль та пішов додому, автомобіль «Шкода Октавія» почас горіти, згодом полум`я перекинулося на автомобіль, що належить йому. В результаті автомобіль «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , що належить йому, згорів. Заяву його сина щодо можливого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим згорів автомобіль «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , що належить йому на праві власності, було зареєстровано в ЄО за № 62400 від 14.12.2022 року. Зазначену заяву було перевірено та встановлено відсутність складу злочину в діях відповідача, інформацію не внесено до ЄРДР. Під час проведення перевірки встановлено, що відповідно до акту про пожежу від 14.12.2022 року причиною пожежі та знищення двох автомобілів є несправність електронної системи автомобіля «Шкода Октавія». Відповідно до Висновку експерта № 9/23-9-1/23 від 02.02.2023 року за результатами проведення пожежно-технічного дослідження, встановлено, що технічною причиною пожежі, яка сталася біля будинку по вулиці Чавдар, 14, в автомобілі «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , є загорання горючих матеріалів ззовні задньої частини кузова АТЗ, а саме в зоні заднього правого крила та правої частини кришки багажного відсіку внаслідок розповсюдження факелу відкритго полум`я з поруч розташованого автомобіля «Шкода Оксавія», д.н.з. [NUMBER] . Вартість експертизи склала 4 077 грн. 43 коп. Вартість завданої шкоди внаслідок пошкодження автомобіля «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до Висновку експерта № 69/23 від 24.03.2023 року за результатами проведення експертного транспортно-товарного дослідження станом на 14.12.2022 року складає 115 920 грн. 00 коп. Вартість експертизи склала 4 014 грн. 86 коп. Зазначеною пожежею йому завдано моральну шкоду, яка полягає у переживаннях та стражданнях, які були спричинені знищенням майна, позбавленням його родини необхідного засобу пересування, на який вся родина збирала кошти протягом багатьох років, позбавляючи себе інших необхідних речей. З урахуванням воєнного стану, втрати майна на окупованих територіях, того, що вони з дружиною біженці, а син - внутрішньо-переміщена особа, автомобіль був ще й засобом можливої евакуації та єдиним активом родини, що змогли зберегти та вивезти. Завдану моральну шкоду оцінює у 50 000 грн.00 коп. У правове обґрунтування посилається на положення ст.ст.22, 319, 322, 1166, 1167 ЦК України, адже саме власник несе повну відповідальність за дотримання правил пожежної безпеки (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 24 червня 2019 року у справі № 902/435/18). Протиправна поведінка відповідача полягає у бездіяльності, а саме в тому, що недотримання ним, як власником автомобіля, правил безпеки при експлуатації електричних систем автомобіля, що призвело до виникнення аварійного режиму і пожежі, яка перекинулась на автомобіль позивача і завдала майнової шкоди (збитків). Між протиправною поведінкою відповідача і шкодою є причинний зв`язок. В судове засіданні позивач повтроно не з`явився,належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується зворотнім повідомленням рекомендованого листа, розпискою, смс-повідомленням, надіслав на адресу суду заяви від 12.11.2023 року, 05.04.2024, 08.04.2024 року про розгляд справи за відсутності позивача, з підтриманням позовних вимог, просив їх задовольнити: стягнути з [PERSON] на його користь 115 920 грн. 00 коп. - матеріальної шкоди, 50 000 грн. - моральної шкоди, а також понесені судові витрати - витрати за проведення експертних досліджень: 4 077 грн. 43 коп. та 4 014 грн. 86 коп., а також судового збору - 1 659 грн. 20 коп. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи неодноразово завчасно повідомлявся згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади України (суду). Матеріали справи містять власноручну заяву відповідача [PERSON] від 27.10.2023 року про ознайомлення ним із матеріалами справи в суді (а.с.98). Відзив на позов відповідачем не наданий. Згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за вказаною адресою місця проживання, а відтак за матеріалами справи відповідач вважається належно повідомленим про час розгляду. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). Наведені обставини свідчать, що сторони завчасно повідомлені про розгляд справи судом. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача, із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення за відсутності сторін. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, с обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-прівовнй акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 23.05.2018 року (а.с.12), право користування автомобілем «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , також належить [PERSON] (а.с.12.) Позивач вказує, що 14 грудня 2022 року йому стало відомо, що близько 22.04 год. на парковці біля належного йому автомобіля відповідач припаркував свій автомобіль «Шкода Октавія», д.н.з. [NUMBER] , й через декілька хвилин після того, як відповідач залишив свій автомобіль та пішов додому, автомобіль «Шкода Октавія», д.н.з. [NUMBER] , почав горіти, згодом полум`я перекинулося на автомобіль, що належить позивачу. В результаті пожежі автомобіль «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу, згорів. Заяву щодо можливого кримінального правопорушення, у зв`язку із чим згорів автомобіль «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , що належить позивачу на праві власності, було зареєстровано в ЄО за № 62400 від 14.12.2022 року. Зазначену заяву було перевірено та встановлено відсутність складу злочину в діях відповідача, інформацію не внесено до ЄРДР. Відповідно до довідки Дарницького районного управління ДСНС України в м.Києві, погодженої заступником начальника управління Бубликом А. від 16.12.2022 року № 22/2042, встановлено, що Дарницьке РУ ДСНС України в м.Києві підтверджує факт пожежі, яка виникла 14.12.2022 роуку у легковому автомобілі «Шкода Октавія», д.н.з. [NUMBER] , по вул.Чавдар, 14, внаслідок якої пошкоджено автомобіль «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] (а.с.7). Під час проведення перевірки встановлено, що відповідно до акту про пожежу від 14.12.2022 року причиною пожежі та знищення двох автомобілів є несправність електронної системи автомобіля «Шкода Октавія», д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до Висновку експерта № 9/23-9-1/23 від 02.02.2023 року за результатами проведеного Науково-дослідним центром судової експертизи за замовленням [PERSON] пожежно-технічного дослідження, встановлено, що технічною причиною пожежі, яка сталася біля будинку по вулиці Чавдар, 14, в автомобілі «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , є загорання горючих матеріалів ззовні задньої частини кузова АТЗ, а саме в зоні заднього правого крила та правої частини кришки багажного відсіку, внаслідок розповсюдження факелу відкритго полум`я з поруч розташованого автомобіля «Шкода Оксавія», д.н.з. [NUMBER] (а.с.31-43, 44-48). Вартість такої експертизи склала 4 077 грн. 43 коп. (а.с.21, 22). Вартість завданої шкоди внаслідок пошкодження автомобіля «Део Ланос», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до Висновку експерта № 69/23 від 24.03.2023 року за результатами проведення Науково-дослідним центром судової експертизи за замовленням [PERSON] експертного транспортно-товарного дослідження станом на 14.12.2022 року складає 115 920 грн. 00 коп. (а.с.50-84). Вартість експертизи склала 4 014 грн. 86 коп. (а.с.13, 14). Власник несе повну відповідальність за дотримання правил пожежної безпеки (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 24 червня 2019 року у справі № 902/435/18). Протиправна поведінка відповідача полягає у бездіяльності, а саме в тому, що недотримання ним, як власником автомобіля, правил безпеки при експлуатації електричних систем автомобіля, що призвело до виникнення аварійного режиму і пожежі, яка перекинулась на автомобіль позивача і завдала майнової шкоди (збитків). Між протиправною поведінкою відповідача і шкодою є причинний зв`язок. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.1 Розділу Х Правових позицій, висловлених Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при перегляді цивільних справ у касаційному порядку і у зв`язку з винятковими обставинами у 2008 році, у спорах про відшкодування шкоди згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України, діє презумпція заподіювача шкоди. У зв`язку з цим не позивач повинен довести наявність вини відповідача, а відповідач повинен довести відсутність його вини у завданні шкоди. Водночас, відповідач, будучи ознайомлений із матеріалами справи у суді відповідно до його заяви від 27.10.2023 року (а.с.98), свою позицію у відзиві не виклав, заперечення на позов не подав. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2, ч.1 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Суд вважає доведеною вину відповідача у завданих матеріальних збитках, заподіяних майну позивача внаслідок пожежі, яка відбулася 14 грудня 2022 року (а.с.7), у розмірі 115 920 грн. 00 коп. (а.с.50-64, 65-84). Відтак, майнова відповідальність відповідача становить 115 920 грн. 00 коп., відповідно наявні підстави для стягнення з відповідача збитків у оціненому експертом розмірі. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення матеріальних збитків є обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на оцінку пошкодженого майна в сумах 4 077 грн. 43 коп. (а.с.21, 22), 4 014 грн. 86 коп (а.с.13, 14, 50-84), всього 8 092 грн. 29 коп., суд вважає за необхідне задовольнити, оскільки такі витрати підтверджені належними доказами, а саме позивачем надані платіжні документи про понесені витрати. Суд, надавши оцінку письмовим доказам в частині відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, які завдали моральної шкоди позивачу внаслідок дій/бездіяльності, що вплинули на права позивача, вважає за необхідне задовольнити позов у цій частині частково, й оцінює таку шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп. Так, як встановлено судом, у результаті незадовільного технічного (протипожежного) стану належного відповідачу автособіля було зіпсовано належний позивачу автомобіль шляхом його пошкодження (загорання). Внаслідок неправомірних дії/бездіяльності відповідача позивач позбавлений можливості користуватися автомобілем з незалежних від нього причин, натомість відповідач не відшкодував завдані ним збитки. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. 00 коп., проте суд, зважаючи на співмірність визначеної позивачем суми моральної шкоди до такої шкоди, визначає її у 20 000 грн. Суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди, а саме те, що позивач після пошкодження внаслідок протиправних дій/бездіяльності щодо дотримання належного технічного (протипожежного) стану автомобіля допустив його загорання, внаслідок чого було пошкоджений належний позивачу автомобіль, що позбавило позивача користуватися такий автомобілем до його відновлення. Те, що автомобіль не підлягає відновленню, позивач у позові не вказує, й не доводить. Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна (пункт 3 частини 2 статті 23 ЦК України), та оцінює її з урахуванням принцину розумності та пропорційності у розмірі 20 000 грн. 00 коп. та вважає, що така сума здатна відновити моральний стан позивача, а визначениа позивачем така шкода у сумі 50 000 грн. не доведена й не відповідає принципам розумності та пропорційності. Відповідно до пункту 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.3 ст. 23 ЦК України). Також при вирішенні цього спору суд враховує керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладлені у пункті 9 постанови від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можловості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір за дві вимоги в загальній сумі 1 659 грн. 200 коп. (відповідно до ціни позову), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 135 920 грн. 00 коп., що становить 1 359 грн. 20 коп. (115 920 грн. 00 коп.+ 20 000 грн. 00 коп.=135 920 грн. 00 коп.). На відставі вищевикладеного, ст.ст.22, 319, 322, 1166, 1167ЦК України,

Outcome: partial