Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

До суду 07.03.2023 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначено, що з 2014 року позивачка з відповідачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від цього фактичного шлюбу у сторін по справі народились двоє дітей; син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини сторони припинили у 2016 році, після чого відповідач повністю самоусунувся від виховання дітей та їх матеріального забезпечення. Всі обов`язки по відношенню до дітей здійснює сама позивачка. В свою чергу відповідач не цікавиться дітьми, аліменти на їх утримання не сплачує, подарунки не дарує, не приймає участь у фізичному та духовному розвитку дітей. У зв`язку з зазначеним, позивачка вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дітей, а тому змушена була звернутися до суду з зазначеним позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей. Матеріали позову суддя отримала 08.03.2023 року. За розпорядженням голови Верховного Суду від 26.09.2022 року №52 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (суди Автономної Республіки Крим та м.Севастополя)» змінено територіальну підсудність справ Білозерського районного суду Херсонської області на Приморський районний суд м.Одеси, внаслідок чого справа підсудна Приморському районному суду м.Одеси. Ухвалою суду від 13.03.2023 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 24.04.2023 року. У підготовчому засіданні 24.04.2023 року була присутня представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В., яка просила відкласти розгляд справи та надати час для отримання висновку. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 22.05.2023 року у зв`язку з неявкою у підготовче засідання відповідача та третьої особи, та відсутністю їх висновку. У підготовче засідання 22.05.2023 року представник служба у справах дітей Виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Херсоні ради не з`явилася, на електронну адресу суду надала клопотання, в якому зазначила, що відповідач [PERSON] на території Дніпровського району м.Херсона не проживає, будь-які засоби зв`язку з ним відсутні, з`ясувати обставини справи не мають можливості, тому для надання змістового висновку просили залучити в якості третьої особи службу у справах дітей за місцем реєстрації відповідача. Справу просили розглядати за відсутністю представника Служби. У підготовчому засіданні була присутня представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В., щодо клопотання представника 3-ої особи про залучення до участі в якості третьої особи службу у справах дітей за місцем реєстрації відповідача [PERSON] , зазначила, що дитина проживає за місцем реєстрації матері, а тому недоцільно залучати іншу службу. Пояснила, що позивачці стало відомо, що відповідач під час деокупації покинув своє місце проживання та перебуває на іншому берегу ріки, та можливо є колаборантом. Протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника 3-ої особи у залученні в якості третьої особи Службу у справах дітей за місцем реєстрації відповідача, оскільки згідно законодавства це не передбачено; розгляд справи відкладено на 10.07.2023 року, у зв`язку з відсутністю доказів належного сповіщення відповідача та відсутністю висновку органу опіки. 05.07.2023 року представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В. через канцелярію суду надала клопотання, яким просила долучити до матеріалів справи розпорядження та висновок Служби у справах дітей Музиківської сільської ради від 23.06.2023 року за №79 ОД та адвокатські запити. У підготовчому засіданні 10.07.2023 року була присутня представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В., просила долучити до матеріалів справи Висновок та адвокатські запити, також просила розгляд справи відкласти для отримання висновку за місцем проживання дітей. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання адвоката Пацалової Т.В., долучено до матеріалів справи висновок Служби у справах дітей Музиківської сільської ради Херсонського району Херсонської області, затверджений розпорядженням Музиківської сільської військової адміністрації №79 ОД від 23.06.2023 року, розпорядження та копії запитів, розгляд справи відкладено на 04.09.2023 року, у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю Висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав за місцем проживання дітей. З 31.07.2023 року по 25.08.2023 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у щорічній відпустці. 10.08.2023 року представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В. на адресу суду поштою надала клопотання, в якому просила залучити до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Херсоні ради. У підготовчому засіданні 04.09.2023 року представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В., просила залучити до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Херсоні ради. Протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивачки, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Херсоні ради, у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 23.10.2023 року. У підготовчому засіданні 23.10.2023 року була присутня представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В., просила суд посприяти в отриманні висновку. Зазначила, що 05.07.2023 року через канцелярію суду нею були надані розпорядження про затвердження висновку Служби у справах дітей Музиківської сільської ради від 23.06.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав, 30.06.2023 року вона звернулася до Служби у справах дітей з адвокатським запитом, проте надати висновок останні не змогли, оскільки батько не проживає на їх території, до Органу опіки та піклування з таким запитом не зверталася. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 27.11.2023 року, у зв`язку з відсутністю висновку органу опіки та піклування. 22.11.2023 року представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В. надала клопотання про долучення в якості письмових доказів копії звернень представника позивача до Дніпровської районної у місті Херсоні ради щодо необхідності надання до суду висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . У підготовче засідання призначене на 27.11.2023 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 15.01.2024 року. У підготовчому засіданні 15.01.2024 року представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В., позов підтримала, зазначивши, що усі докази надані, але не має висновку Органу опіки та піклування, пояснила, що вона тривалий час та суд неодноразово надсилав листи, проте вони нічого не відповідають. Вважає за можливе закрити підготовче засідання по справі та призначити її до розгляду по суті. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано. Крім того, відповідач [PERSON] в усі судові засідання викликався через оголошення у пресі. Ухвалою суду від 15.01.2024 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 05.03.2024 року. У судове засідання 05.03.2024 року була присутня [PERSON] , позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та зазначила, що вона перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] , від якого мають малолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач визнав своє батьківство. Разом вони проживали до квітня 2016 року за місцем її реєстрації разом з її батьками. У квітні 2016 року вона зрозуміла, що не має сенсу з ним жити, оскільки він міг раптово зникнути на тиждень, коштів їй не надавав, у зв`язку з цим вони почали жити окремо, він проживав у сусідньому селі. Вона зверталася до суду про визнання місця проживання дітей, у вересні 2016 року він з`явився на судове засідання, після цього вона його не бачила. Він не приїжджав, не допомагав, не спілкувався з дітьми. Почалася війна, він та його батько почали співпрацювати з окупаційною владою, після того, як їх територію 11.11.2022 року було звільнено, вона вирішила звернутися до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. Де він знаходиться зараз вона не знає, але він до них не приїжджає, хоча знає, що син хворіє, потребує додаткового лікування та харчування. У січні 2023 року вона вийшла заміж, чоловік їй допомагає у всьому. У нього теж двоє дітей, син 2015 року народження, та донька 2016 року народження, їх матір позбавлено батьківських прав, діти також проживають разом з нею в Черкаській області, вона з дітьми ладить, у них все добре, діти називають його мамою. Її чоловік зараз в ВСУ, до них приїжджає мати чоловіка та допомагає їй з дітьми і по господарству. На питання адвоката Пацалової Т.В., позивачка [PERSON] зазначила, що [PERSON] за рішенням суду має сплачувати аліменти по 1 000,00 грн. на кожну дитину, проте аліменти він не сплачує, має велику заборгованість. У судовому засіданні адвокат Пацалова Т.В. позов підтримала, просила задовольнити, зазначивши, що позивачка повною мірою надала пояснення по даній справі. Вказала, що діти потребують реабілітації та матеріального забезпечення, діти фактично не знають батька. Крім того, репутація відповідача також жахлива (державна зрада). На питання головуючого по справі, адвокат Пацалова Т.В. зазначила, що службою у справах дітей досі не надано висновок. У судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] та [PERSON] , які також підтвердили пояснення позивачки [PERSON] , зазначивши, що знають сторони з дитинства, відповідач [PERSON] проживав у сусідньому селі , вони жили разом у її батьків, народилось двоє дітей, які є хворими, з 2016 року не проживає разом позивачкою, не цікавиться життям та здоров`єм своїх дітей, ніяк не допомагає, лише сама позивачка з своїми батьками піклуються дітьми, забезпечують, купують ліки. Нещодавно позивачка зустріла чоловіка та одружились і виїхала до його родини до Черкаської області. Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 09.04.2024 року для повторного виклику відповідача та у зв`язку з відсутністю висновку служби у справах дітей. 04.04.2024 року представник [PERSON] - адвокат Пацалова Т.В. через канцелярію суду надала клопотання, яким просила долучити до матеріалів справи копію рішення виконкому Чигиринської міської ради Черкаського району Черкаської області №1017-54 ОД від 28.03.2024 року та копію висновку служби у справах дітей Чигиринської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також копії довідок [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про взяття їх на облік, як ВПО. У судове засідання призначене на 09.04.2024 року [PERSON] не з`явилася, 09.04.2024 року представник позивачки - адвокат Пацалова Т.В. через канцелярію суду надала клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу просила розглядати за відсутністю сторони позивачки. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за їх відсутністю суду не було надано. Відзив та пояснення до суду не надавали. Крім того, відповідач [PERSON] в усі судові засідання викликався через оголошення у пресі. Суд, у зв`язку неодноразовою неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, з ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності відомостей про належне сповіщення відповідача, за згодою представника позивачки ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, враховуючи те, що суддя Домусчі Л.В. перебувала у відрядженні, датою складання повного тексту рішення є 22.04.2024 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2014 року [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] . Від цих шлюбних стосунків у сторін народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . З квітня 2016 року стосунки позивачки з відповідачем погіршились, після чого вони вирішили проживати окремо, діти залишилися проживати з матір`ю- [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин з позивачкою, батько - відповідач по справі повністю самоусунувся від виховання дітей та їх матеріального забезпечення. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20.09.2016 року по справі №766/9673/16-ц було визначено місце проживання дітей з позивачкою - [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 2 000,00 гривень щомісячно з моменту звернення до суду та до їх повноліття (а.с.16). Відповідно до довідки-розрахунку начальника Білозерського ВДВС у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заборгованості про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] станом на лютий 2023 року утворилась заборгованість у сумі 137 027,41 грн. (а.с.17). Малолітній [PERSON] , [INFO] , має статус особи з інвалідністю з дитинства, діагноз - «ранній дитячий аутизм», внаслідок чого потребує постійної медичної допомоги, домашнього догляду та реабілітації (а.с.19-24). Реабілітацією дитини займається тільки їх матір - дотримується рекомендацій лікарів, виконує визначені індивідуальні програми. Також дитина потребує визначеної лікарями спеціального харчування та відповідних ліків. Відповідно до характеристики ЗДО №48 Херсонської міської ради малолітня [PERSON] , [INFO] , більше прив`язана до матері, яка проводить з донькою весь вільний час, так як тато не приймає участі у її житті та розвитку, не відвідує дитину в ЗДО та не проживає з ними в родині (а.с.28). 21.01.2023 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.38). [PERSON] добре ставиться до дітей, приймає участь у їх вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, діти вважають його батьком, з задоволенням проводять з ним час та прислухаються до нього. З матеріалів справи вбачається, що родина позивачки забезпечена житлом, яке належить на праві власності батькові позивачки - [PERSON] . Позивачка з дітьми зареєстрована у зазначеному будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок та будинкової книги (а.с.29, 31-33). Судом встановлено, що з 01.08.2023 року позивачка з дітьми тимчасово переїхали жити до чоловіка і проживають у [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік ВПО (а.с.162-164). Позивачка офіційно є працівником у Херсонському міському суді Херсонської області на посаді судового розпорядника та має постійний дохід, що підтверджується копією її трудової книжки та довідкою ТУ ДСА України в Херсонській області від 30.01.2023 року (а.с.34, 35), проте на час розгляду справи знаходиться у відпустці за доглядом за дитиною. Під час праці позивачка за місцем роботи та за місцем проживання [PERSON] має позитивні характеристики (а.с.36, 37). Чоловік позивачки - [PERSON] матеріально утримує родину. На даний час він перебуває на військовій службі у військовій частині. (а.с.40-41). Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] виховують дітей в повноцінній, люблячій, турботливій родині та повністю їх матеріально забезпечують. Відповідач [PERSON] не приймає жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина та доньки. З пояснень [PERSON] під час тимчасової окупації міста Херсона військами рф, батько [PERSON] перейшов на бік окупанта та після деокупації міста вони всі виїхали, де перебуває на теперішній час, позивачці невідомо. Зазначене також було підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що проживає у с.Петрівка, є головою органу самоорганізації квартирного комітету, [PERSON] знає з дня її народження, вона добра людина, у 2016 році народила хлопчика [PERSON] від цивільного чоловіка [PERSON] , який мешкав неподалік від їх села. Через рік народилася донька [PERSON] , та з того часу вона [PERSON] не бачила, а бачила лише [PERSON] з маленькими дітьми. Вона знає, що хлопчик має інвалідність, [PERSON] жила разом з її батьками, які їй допомагали. В останнє вона бачила [PERSON] в 2016 році, коли він приїхав додому до [PERSON] поспілкуватися з нею, вихватив сина з її рук та поїхав. Вони підняли всіх, шукали з поліцією, вона сама теж допомагала, знайшли його в м.Херсон, він був неадекватний, а дитині було трохи більше року, він перелякався. Після цього [PERSON] подала до суду заяву, а вона надавала характеристику та довідку. Більше вона [PERSON] не бачила, під час окупації [PERSON] з дітьми жила в селі, а після деокупації вийшла заміж за військового та поїхала в Черкаську область. Знає, що її донька ходить до шкоди, а за хлопчиком потрібен постійний догляд. За [PERSON] їй відомо, він з батьком вихали, батька [PERSON] звинувачують у колоборації. [PERSON] сама зі своїми батьками а тепер з родиною чоловіка доглядає та виховує дітей. Свідок [PERSON] зазначила, що проживає у с.Петрівка, знає [PERSON] , яка виросла на її очах, її батьків. У 17 років [PERSON] народила сина [PERSON] , а через рік доньку [PERSON] . Знає її чоловіка [PERSON] , він жив рядом у с.Загорянівка. Вони намагалися жити разом, але він не хотів працювати, зникав тижнями. Вона залишилася сама з дітьми та з батьками. [PERSON] діти не потрібні були. [PERSON] навчалася, у всьому їй допомагали батьки. Знає, що хлопчик хворий, з ним потрібно постійно бути поруч, також йому потрібне особисте харчування. [PERSON] працювала в суді, потім почалася війна, їх село було окуповане, тому вона була вдома. Потім їх село звільнили, [PERSON] познайомилася з [PERSON] , він дуже хороша людина, вони одружилися, зараз він знаходиться в ВСУ, а вона з дітьми. Лебідь не приїжджав у село, а під час окупації його батько співпрацювали з росіянами, а зараз вони виїхали. Таким чином суд вбачає, що позивачка любить та виховує своїх малолітніх дітей, приймає активну участь у їх житті, піклується їх життям та розвитком, забезпечує необхідне для дітей, що позитивно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У матеріалах справи наявний висновок Служби у справах дітей Музиківської сільської ради Херсонського району Херсонської області, за місцем реєстрації відповідача про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , затверджений розпорядженням Музиківської сільської військової адміністрації №79 ОД від 23.06.2023 року, в якому зазначено, що з 2016 року [PERSON] став проживати окремо від дітей та дружини, займався виключно своїм життям. Батько зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами. Постійного місця роботи не має. Взагалі перестав цікавитись своїм сином та донькою, не виявляв жодного бажання займатись їхнім вихованням та в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх дітей. Після повномасштабного вторгнення російської федерації проти України співпрацював з окупаційною владою. З листопада 2022 року на території громади не проживає, місце проживання невідомо. Батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду. Не бачиться з дітьми, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу. Орган опіки та піклування Музиківської сільської ради Херсонського району Херсонської області своїм висновком вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.86-88). Також в матеріалах справи міститься висновок Служби у справах дітей Виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаського району Черкаської області, за місцем проживання дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконкому Чигиринської міської ради Черкаського району Черкаської області № 1017-54 ОД від 28.03.2024 року, в якому зазначено, що згідно з розрахунком від 19.01.2024 р. №2259, виданим Білозерським ВДВС у Херсонському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса), [PERSON] майже п`ять років не сплачує аліменти, загальна сума боргу становить157 027,41 грн. Діти перебувають на повному утриманні матері. Батько - [PERSON] участі в життя та вихованні своїх дітей не приймає. Зі слів [PERSON] він з вересня 2016 року жодного разу не відвідав дітей, навіть не телефонував, жодним чином не цікавився їх життям та розвитком. З початком повномасштабного вторгнення, чоловік почав підтримувати та співпрацювати з окупаційною владою, переїхав на тимчасово підконтрольну російській федерації територію України. Службою у справах дітей Чигиринської міської ради 11.03.2024 р. обстежено умови проживання заявниці, про що складено відповідний акт. Будинок просторий, світлий, чистий, всі кімнати умебльовані, в наявності сучасна побутова техніка, достатня кількість предметів домашнього вжитку. Продуктами харчування родина повністю забезпечена. Діти проживають в окремій кімнаті, мають власні спальні місця, шафу з одягом, письмовий стіл. Одягом та взуттям по сезону забезпечені повністю. В родині панують дружні стосунки, взаєморозуміння та повага один до одного. Орган опіки та піклування Чигиринської міської ради Черкаського району Черкаської області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його дітей: малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.165-166). Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Судом встановлено наявний факт ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, яке виражається у тому, що він не відвідує дітей, не цікавиться їх життям та розвитком, не надає необхідне забезпечення харчування, медичний догляд, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми; не надає дітям доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі і не може бути для дітей прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не створює умови для отримання ними освіти. Відповідач не займався та не займається вихованням та утриманням малолітніх сина та доньки, не турбується про долю дітей, їх майбутнє. Зазначено відповідачем не спростовано. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд дійшов до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки відповідача [PERSON] та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власних дітей. Врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний їх зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , тому позов підлягає задоволенню. При цьому суд роз`яснює, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, на чому також наголосив у своїй постанові Верховний Суд від 28.09.2021 по справі № 459/3411/18.

Outcome: approved