Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

13.11.2023 року, позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Богач А.О., через систему «Електронний суд» звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з вказаним позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності, згідно договору купівлі-продажу від 09.11.2020 року належать будівлі та споруди, що розташовані у [ADDRESS] , які складаються з: літ. А- будівля для зберігання пляжного обладнання; літ. В- будівля для зберігання пляжного обладнання площею 51,5 кв.м.; літ. Г, И, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, Т, У- навіси; літ. Д- душ; літ. Е- вбирання; літ. Ж-адміністративно-господарська будівля площею 111,7 кв.м.; літ. З- будівля пункту прокату спортивного та ігрового інвентарю; № 1, 9, 11, 12, 17, 18- паркани; № 2,3- ворота; № 4,13-хвіртка; № 5,6- мост; № 7,8,10- підпірна стінка; № 15- піч; І, ІІ, ІІІ- замощення. Маючи у власності наведе нерухоме майно, позивачка звернулася до Запорізької міської ради з заявою про надання їй в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 2310100000:05:019:0022, площею 0,2221 га, на якій знаходилося придбане нею нерухоме майно. Проте, листом від 18.09.2023 року № 03-08/01-0580, позивачку було повідомлено про те, що на даній земельній ділянці встановлено наявність майна, яке належить іншим юридичним особам, та запропоновано їй з метою оренди земельної ділянки, надати згоду інших співвласників майна, що знаходиться на такій на земельній ділянці. Посилаючись на те, що на даній земельній ділянці будь-якого іншого нерухомого майна, окрім того, що належить [PERSON] бути не може, про що свідчить висновок експерта № 2023-03-01 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 03.11.2023 року, а його реєстрація за відповідачем відбулася на підставі нікчемного договору, остання просить суд скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності за ТОВ «БРИДЖ ГЛОБАЛ 2019» на нерухоме майно проведену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 48678979 від 13.09.2019 року, номер відомостей про речове право 33222272. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2023 року, цивільну справу за позовом [PERSON] було передано на розгляд за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2023 року, вказану позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Відповідачу та третім особам було направлено копію позовної заяви зі всіма доданими документами. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2024 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання викликано учасників справи. Представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала, про що надала суду відповідну заяву. Відповідач та треті особи у судові засідання 18.03.2024 року та 09.04.2024 року не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомили, відзив на позов або зустрічний позов від відповідача до суду не надходив, треті особи пояснень на позовну заяву не надали. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи, зокрема, за першої неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи не з`явився без повідомлення причин неявки, не подав відзив, а позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних чи доказів із постановленням заочного рішення, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, та про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів з постановленням заочного рішення. Враховуючи вимоги ст. 247 ЦПК України, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, а також дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу від 09.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., [PERSON] набула у власність нерухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що складається з: літ. А- будівля для зберігання пляжного обладнання; літ. В- будівля для зберігання пляжного обладнання площею 51,5 кв.м.; літ. Г, И, К, Л, М, Н, О, П, Р, С, Т, У- навіси; літ. Д- душ; літ. Е- вбирання; літ. Ж-адміністративно-господарська будівля площею 111,7 кв.м.; літ. З- будівля пункту прокату спортивного та ігрового інвентарю; № 1, 9, 11, 12, 17, 18- паркани; № 2,3- ворота; № 4,13-хвіртка; № 5,6- мост; № 7,8,10- підпірна стінка; № 15- піч; І, ІІ, ІІІ- замощення. Зазначене нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:019:0022. Згідно інформаційної довідки за номером 274403555 від 13.09.2021 року, право власності на наведене вище нерухоме майно було зареєстровано за позивачкою, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Наведене також підтверджується і інформаційною довідкою за номером 348251023 сформованою станом на 27.09.2023 року. З заяви від 28.08.2023 року про надання в оренду земельної ділянки вбачається, що [PERSON] зверталася до Секретаря Запорізької міської ради з метою оформлення права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 2310100000:05:019:0022, площею 0,2221 га. Згідно листа Департаменту архітектури та містобудування від 18.09.2023 року № 03-08/01-0580, позивачку з посиланням на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було повідомлено про те, що з метою оформлення права оренди на запитувану земельну ділянку їй необхідно надати згоду інших співвласників майна, розташованого на такій земельній ділянці. У відповідності до інформаційної довідки за номером 350260159 від 13.10.2023 року, слідує, що на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:019:0022, розміщено нерухоме майно, яке складається з нежитлового будину літ. А-1 загальною площею 56,9 кв.м.; навісу літ. Б; трансформаторної літ. В; сараю літ. Г; навісу літ. Д; огорожі № 1-5; споруди № 6-14; замощення І,ІІ, яке на праві власності належить ТОВ «БРИДЖ ГЛОБАЛ 2019», у розмірі 1/1 частки. З відомостей вказаної інформаційної довідки також вбачається, що підставою внесення запису про право власності відповідача на вказане нерухоме майно є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48678979 від 13.09.2019 приватного нотаріуса Солошенко Ю.В., а документом поданим для державної реєстрації був договір купівлі-продажу, серія та номер: 2646, виданий 13.09.2019, видавник Солошенко Ю.В., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу. Згідно Висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 2023-03-01 від 03.11.2023 року будівлі для зберігання пляжного обладнання літ. А; будівлі для зберігання пляжного обладнання літ. В; навісу літ. Г; душу літ. Д; вбиральні літ. Е; адміністративно-господарської будівлі літ. Ж; будівлі пункту прокату пляжного інвентарю літ. З; навісу літ. И; навісу літ. К; навісу літ. Л; навісу літ. М; навісу літ. Н; навісу літ. О; навісу літ. П; навісу літ. Р; навісу літ. С; навісу літ. Т; навісу літ. У; № 1-паркану; № 2-ворот; № 3-ворот; № 4-хвіртки; № 5-мосту; № 6-мосту; №-7 підпірної стінки; № 8-підпірної стінки; № 9-паркану; № 10-підпірної стінки; № 11-паркану; № 12-паркану; № 13-хвіртки; № 15-пічі; №17 паркану; № 18 паркану; І,ІІ,ІІІ-замощення за адресою: [ADDRESS] земельна ділянка кадастровий номер 2310100000:05:019:0022 повністю відповідає даним технічного паспорту БТІ виготовленого 21.05.2021 року та правовстановлюючої документації, топографічної зйомки за адресою: [ADDRESS] земельна ділянка кадастровий номер 2310100000:05:019:0022 виготовленої ФОП [PERSON] від 26.10.2023 року інші будівлі та споруди на вищевказаній земельній ділянці відсутні. Встановивши обставини цієї справи та перевіривши їх доказами, надавши оцінку належності сторін як учасників справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, спираючись на наступні релевантні джерела права. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Застосовуючи відповідний спосіб захисту прав особи, суд має перевірити, чи є він ефективним, тобто таким, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту його прав шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності відповідача на нерухоме майно є належним способом, що передбачений нормами чинного законодавства та відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постановах по справі № 925/1265/16 від 22.08.2018 року, № 915/127/18 від 04.09.2018 року, № 367/2022/15-ц від 29.05.2019 року. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності до ч. 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року. Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2 Закону України № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно . Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження. За змістом п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 3 Закону України № 1952-IV, загальними засадами державної реєстрації прав є: обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України № 1952-IV, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України № 1952-IV, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Статтею 27 Закону України № 1952-IV визначено підстави для державної реєстрації, за п. 1 ч. 1 якої віднесено укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Як слідує з інформаційної довідки за номером 350260159 від 13.10.2023 року, право власності відповідача на нерухоме майно було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2019 року. Зазначений договір купівлі-продажу в матеріалах справи відсутній, разом з тим, суд вважає, що перелік нерухомого майна, що був набутий відповідачем за таким договором та право власності на яке внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є ідентичним, а тому суд доходить висновку, що на підставі договору купівлі-продажу відповідачем було набуто: нежитловий будинок літ. А-1 загальною площею 56,9 кв.м.; навіс літ. Б; трансформаторну літ. В; сарай літ. Г; навіс літ. Д; огорожі № 1-5; споруди № 6-14; замощення І,ІІ. Зазначений висновок суду узгоджується з приписами ч. 2 ст. 12 Закону України № 1952-IV, відповідно до якого відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Разом з тим, суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи було долучено Висновок експерта № 2023-03-01 за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 03.11.2023 року, зі змісту якого можна встановити, що інші будівлі та споруди за адресою [ADDRESS] на земельній ділянці з кадастровим номером 2310100000:05:019:0022, окрім тих, які належать на праві власності позивачці - відсутні. Підстави недовіряти наведеному Висновку експерта або ж вважати його завідомо необґрунтованим у суду відсутні. Також, слід зауважити, що відповідачем до суду не надано доказів на спростування наведеного висновку експерта та правомірність здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ним. Частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В частині даного, суд критично ставиться до існування договору купівлі-продажу від 13.09.2019 року, як достовірного, оскільки наведене у такому договорі нерухоме майно фактично за адресою його місцезнаходження є відсутнім, що в свою чергу свідчить про те, що його ніколи не існувало як такого, а тому твердження позивача про нікчемність такого договору знайшли своє підтвердження відповідними доказами, у зв`язку з чим приймаються судом. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, суд доходить висновку, що прийняття рішення державним реєстратором Солошенко Ю.В. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за відповідачем індексний номер 48678979 від 13.09.2019 року не відповідало вимогам закону та не базувалося на належних документах, внаслідок чого зазначене рішення державного реєстратора слід вважати протиправним, а відтак здійснений нею запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ТОВ «БРИДЖ ГЛОБАЛ 2019» підлягає скасуванню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача судовий збір по справі в розмірі 1073,60 гривень, сплачений нею при подачі позову до суду.

Outcome: approved