Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

у грудні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Станька В.І. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати незаконним розірвання Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами в односторонньому порядку договору користування № 184 від 29.12.2018 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що 29.12.2018 між [PERSON] та Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами укладено договір користування № 184, за умовами якого з 01.01.2019 року по 31.12.2023у користування позивачу передається приміщення ІІІ класу будинок [ADDRESS] Листом від 20.11.2020 року Будинок відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами повідомило [PERSON] про виявлені 02.09.2020 року при обстеженні порушення, вчиненні [PERSON] ; повідомлено про дострокове розірвання договору; необхідність погашення заборгованості, передання майна та звільнення будинку. Позивач вважає, що розірвання договору здійснено відповідачем на підставі обставин, які не відповідають дійсності, всупереч умовам укладеного договору, та приписам чинного законодавства. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 08.12. 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 38). 29.03.2021 представником відповідача надано відзив на позов, в якому зазначено про те, що приміщення, якими користувався позивач і які є предметом договору користування від 29.12.2018, є державним майном, а відповідач лише нараховує плату за користування ним та комунальні послуги відповідно до чинного законодавства. 29.12.2018 між сторонами у справі укладено договір користування № 184, за яким відповідач передав позивачу у тимчасове користування приміщення ІІІ класу будинку № [NUMBER] в Будинку відпочинку «Конча-Заспа». У період користування, позивачем порушено пункти 3.2.6, 3.2.7 договору від 29.12.2018, а також п.п. 1.6, 1.10 Порядку користування приміщенням. Вказані порушення зафіксовано у акті комісії від 09.02.2020, про що позивача повідомлено листом від 20.11.2020. 21.11.2020 позивач власноруч написав розписку, в якій зобов?язувався повернути ключі від приміщення. Представник відповідача зазначає, що відповідно до п. 6.1 договору, відповідач має право у односторонньому порядку розірвати договір, у випадку порушення позивачем Порядку користування будинком, з яким він ознайомлювався під особистий підпис. За вказаних обставин, представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (т. 1 а.с. 55-58). 13.04.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив про те, що правовідносини сторін підпадають під ознаки договору найму житлового приміщення, а відтак, відповідно до положень ст. 108 ЖК УРСР такий договір може бути розірвано лише судом та з підстав, встановлених законом (т.1 а.с. 91-95). 16.08.2021 ухвалою, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, до участі у справі в якості третьої особи залучено Державне управління справами (т. 1 а.с. 185). 28.09.2021 представником третьої особи подано письмові пояснення, в яких остання просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість (т. 1 а.с. 189-192).є 28.09.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (т. 1 а.с. 195). У судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити повністю з викладених у позові підстав. Представник відповідача та представник третьої особи просили у задоволенні позову відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення та заперечення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.12.2018 року між Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами та [PERSON] і [PERSON] укладено договір користування № 184, предметом якого було надання Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами [PERSON] і [PERSON] в користування приміщення ІІІ класу будинок [ADDRESS] в Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, з відповідним майном, на термін з 01.01.2019 по 31.12.2023 рр. (т. 1 а.с. 9-12). Крім того, [PERSON] поставлено підпис про ознайомлення з Порядком та умовами користування приміщеннями в Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, розробленим на підставі розпорядження № 230 від 04.12.2018 року (т. 1 а.с. 13-14). Листом директора Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами від 20.11.2020 № 02/246 повідомлено [PERSON] , [PERSON] про те, що 02.09.2020 при обстеженні комісією Будинку відпочинку території тепломережі та водопостачання поблизу будинку [ADDRESS] встановлено, що: - [PERSON] та [PERSON] самовільно зайнято земельну ділянку орієнтовною площею 700 кв.м. (0,07 га), що межує із прибудинковою територією будинку [ADDRESS] ; - [PERSON] та [PERSON] самовільно демонтовано дерев?яний паркан по периметру прибудинкової території; - [PERSON] та [PERSON] самовільно встановлено капітальний бетонний фундамент для паркану по периметру самовільно зайнятої земельної ділянки, об?єднавши її таким чином із прибудинковою територією будинку [ADDRESS] ; - [PERSON] та [PERSON] заблоковано, шляхом встановлення паркану, на самовільно зайнятій ділянці фізичний доступ працівників будинку відпочинку до п?яти камер/люків теплопостачання та водопостачання, що забезпечують пансіонат № [NUMBER] та будинки №№ [NUMBER] ; - [PERSON] та [PERSON] самовільно проводяться ремонту роботи у будинку без узгодженої документації та укладеної угоди. У листі наголошено, що [PERSON] та [PERSON] порушено: - п. 1.6 Порядку та умов користування приміщеннями в Будинку відпочинку «Конча-Заспа»: ремонтні роботи проводити лише на підставі письмового дозволу, документації щодо їх переліку, обсягу і термінів проведення, отримання погодження на укладення відповідної угоди від Державного управління справами; - п. 1.10 Порядку та умов користування приміщеннями в Будинку відпочинку «Конча-Заспа»: утримання в належному стані надані у користування приміщення; - п. 3.2.4 договору: дотримання встановленого порядку користування приміщеннями та умов проживання в Будинку відпочинку; - п. 3.2.6 договору: погодження з Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами проведення поточного ремонту приміщення у разі необхідності його здійснення; - п. 3.2.7 договору: ремонт приміщень за переліком та обсягом робіт має здійснюватися за погодженням із адміністрацією Будинку відпочинку. Крім того, зазначено, що станом на 20.11.2020 [PERSON] та [PERSON] нараховано плату за користування приміщенням та комунальні послуги за період з 01.10.2019 р. по 19.11.2020 року у розмірі 18 951,80 грн. У зв?язку із викладеним, Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами повідомлено [PERSON] та [PERSON] про дострокове розірвання договору від 29.12.2018 № 184 на підставі п. 6.1 та п. 6.2 Договору; днем розірвання Договору є 21.11.2018 року; викладено вимогу про погашення заборгованості за користування приміщеннями; передачі за актом приймання-передачі майна Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами; звільнення приміщення будинку № 3 Будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами (т. 1 а.с. 15-16). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що розірвання договору здійснено відповідачем на підставі обставин, які не відповідають дійсності, всупереч умовам укладеного договору, та приписам чинного законодавства, а відтак судом має бути визнано незаконним розірвання Будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами в односторонньому порядку договору користування № 184 від 29.12.2018 року. За змістом положень ч. 1 та 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Водночас засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005, заява № 38722/02). Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. До прав, які підлягають судовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права. Загальні засади цивільного законодавства і засади здійснення судочинства закріплюють право особи на захист у суді будь-яких порушених або невизнаних прав. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеногоу постанові по справі № 916/1415/19,розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом. У даному конкретному випадку, позовна вимога про визнання протиправним розірвання відповідачем в односторонньому порядку договору користування, на думку суду, не відповідає ефективному способу захисту, оскільки в разі задоволення цієї позовної вимоги вона не може бути виконана примусово, а майнова сфера позивача не буде відновлена. Крім того така вимога не передбачена ані умовами укладеного 29.12.2018 року між сторонами договору користування, ані законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, зроблено висновок про те, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Верховний Суд неодноразового наголошував на тому, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові, зокрема, такий правовий висновок викладено у постанові №939/1078/20 від 19.05.2021р. За таких обставин, з огляду на обрання позивачем неналежного способу захисту, суд надходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed