Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

До суду надійшла спільна заява подружжя про розірвання шлюбу між заявниками. В обґрунтування своїх вимог останні зазначили, що 11 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №224, зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між заявниками не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. У зв`язку з цим подали до суду вказану заяву. [PERSON] та [PERSON] в добровільному порядку уклали між собою договір «щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини» від 24.01.2024 року, який посвідчений приватним нотаріусом Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Граждиян М.І. та зареєстрований в реєстрі за номером №88 від 24.01.2024 року. Сторони в судове засідання не з`явились, надали заяви щодо розгляду справи без їх участі, заяву підтримали. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги з огляду на наступні обставини. Відповідно до ч.3 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Судом встановлено, що 11 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зареєстровано шлюб між заявниками, актовий запис №224. Від даного шлюбу подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно копії договору про визначення місця проживання дитини, порядку умов її утримання та порядку виховання заявники узгодили, що їх неповнолітня дитина буде проживати разом з батьком. Спільне життя між заявниками не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про поділ майна, що є сумісною власністю не виникає. Вказані обставини визнані сторонами і відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, фактичні взаємини подружжя свідчать, що сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, отже, збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам подружжя. Згідно ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. До заяви подружжя додано договір, який відповідає вимогам ст. 109 СК України, від дня подання заяви пройшло більше одного місяця, подружжя не відкликало свою заяву. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд зазначає, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається зі змісту ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Задовольняючи спільну заяву подружжя про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved