Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 29 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем укладено кредитний договір № 4389340, відповідно до умов якого сторони погодили, що товариство надає споживачу кредит у гривні у розмірі 10 000 грн строком на 30 днів з фіксованою процентною ставкою 1,9 % в день. 03 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" та позивачем укладено договір факторингу № 03-05/2022 відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права грошової вимоги за кредитним договором № 4389340 від 29 червня 2021 року. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками відповідно до умов договору. У зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 34 091,53 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 22 800 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 054,29 грн, трьох відсотків річних у розмірі 237,24 грн та судові витрати. Ухвалою суду від 12 січня 2024 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» Столітнього Михайла Миколайовича про витребування доказів задоволено повністю: витребувати у Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» інформацію щодо належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , а також факту зарахування коштів 29 червня 2021 року на вказану платіжну картку, емітентом якої є АТ «КБ Приватбанк» у розмірі 10 000 грн від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. 29 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем укладено кредитний договір № 4389340, відповідно до умов якого сторони погодили, що товариство надає споживачу кредит у гривні у розмірі 10 000 грн строком на 30 днів з фіксованою процентною ставкою 1,9 % в день (а.с. 77-86,119-123, 157). Згідно картки обліку Договору № 4389340 від 29 червня 2021 року відповідачу нараховано заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 22 800 грн (а.с. 57-72). Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн. Підставою для задоволення позовних вимог зазначає неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, в частині неповернення у встановлений строк наданих кредитором грошових коштів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень. Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 03 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" та позивачем укладено договір факторингу № 03-05/2022 відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права грошової вимоги за кредитним договором № 4389340 від 29 червня 2021 року (а.с. 47-54, 55, 124). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Оскільки передача прав вимоги до боржника відбулася за кредитним договором № 4389340 від 29 червня 2021 року, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту повністю у розмірі 10 000 грн. Крім того позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за відсотками у розмірі 22 800 грн. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно п.1.4 Кредитного договору передбачено, що строк кредиту складає 30 днів. Згідно п. 1.5.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору. Пунктом 4.2.1 кредитного договору передбачено, що споживач, у випадку ящо заборговансіть за кредитом складає не менше 400 грн. може ініцювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп. 4.2.2 Договору. Згідно п. 4.2.2 Договору, Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 години з моменту вчинення вказаної дії споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство у спосіб визначений договором. Пунктом 4.2.3 кредитного договору встановлено, що кредитодавець має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді , акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в Договорі. Згідно п. 4.3.1 Договору, сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту псля пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день , що слідує за закінченням такого строку, але не більше ніж 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до п.п. 4.2.2 - 4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. У цій справі строк кредитування скінчився 29 липня 2021 року (останній день дії кредитного договору). Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач здійснив платіж 29 липня 2021 року на суму 57 грн (а.с. 58). Разом з тим, позивачем не додано до матеріалів справи доказів направлення споживачу текстового повідомлення про пролонгацію дії кредитного договору, що відповідало б приписам п.4.2.3 договору. Отже, суд приходить до висновку, що строк кредитування скінчився саме 29 липня 2021 року, адже, на момент сплати споживачем грошової суми у розмірі 57 грн позивачем не доведено що кредитний договір було автопролонговано, а тому відсутні підстави застосовувати п. 4.2.3 Договору, дія якого закінчилась. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 22 800 грн, які нараховані позивачем на період часу після закінчення строку дії кредитного договору є необґрунтованими. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі №564/2199/15-ц. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками підлягають задоволенню частково у розмірі 5 700 грн.( 10000 грн*1.9%*30 днів). В решті вимог слід відмовити. Крім того позивач просить стягнути з відповідача за період з грудня 2021 року по лютий 2022 року інфляційні втрати у розмірі 1 054,29 грн та три відсотки річних у розмірі 237,24 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі N 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі N 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі N 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі N 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі N 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі N 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі N 918/631/19, від 09.11.2021 у справі N 320/5115/17). Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Як убачається з договору факторингу № 03-05/2022 від 03 травня 2022 року у позивача виникло право вимоги до відповідача за кредитним зобов`язанням у розмірі 32 800 грн. Водночас позивач просить про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих з грудня 2021 року по лютий 2022 року, тобто за період, коли у нього ще не виникло право грошової вимоги до відповідача. Відтак у задоволенні вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних слід відмовити повністю. З урахуванням наведеного позовні вимоги по цій справі підлягають задоволенню частково: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 4389340 від 29 червня 2021 року у загальному розмірі 15 700 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн та заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 5 700 грн. В решті вимог відмовити. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 10 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем укладено Договір про надання правової допомоги № 10/07-2023, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався здійснити представництво та надати професійну правничу (правову) допомогу клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором (а.с. 17-19). Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує платіжною інструкцією на суму 10 000 грн (а.с. 21), рахунком на оплату замовлення (а.с. 22), звітом про надання правової допомоги (а.с. 23). Відповідач не скористався своїм правом подачі клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 137 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з урахуванням часткового задоволення позову майнового характеру, суд вважає доведеним, правомірним та співмірним відшкодування відповідачем на користь позивача суми витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у розмірі 4 605,24 грн (10 000 грн * 46 % (15 700 грн (сума задоволених позовних вимог * 100 % 34 091,53 грн (ціна позову)). При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру у розмірі 2 147,20 грн (а.с. 15). Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 988,83 грн, виходячи з такого розрахунку (15 700 грн сума задоволених позовних вимог * 100 % 34 091,53 грн (ціна позову) * 2 147,20 грн (сплачений позивачем судовий збір).

Outcome: partial