Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~\~«ОНЛАЙН ФІНАНС» грошові кошти в розмірі 11300,60 грн. порядку повернення стягнутого за виконавчим написом від 21.05.2021, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Грисюк О.В., зареєстрованого в реєстрі за №31221, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 15000 грн., а також судовий збір. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 30.03.2022 по справі №289/217/22 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 31221 від 21.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського РНО Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~ «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості в розмірі 42137,18 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. повідомлено позивача про те, що в рамках виконавчого провадження №66378308 було перераховано стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~\~«ОНЛАЙН ФІНАНС»\~в рахунок\~погашення боргу\~11300,60\~грн. Позивач вважає, що оскільки кошти були стягнуті на підставі виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тому на підставі ст. 1212 ЦК України підлягають поверненню стягнуті кошти. Ухвалою судді від 12.02.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 23). Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав. Окрім того, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін від учасників справи також не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше і, з урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\~ Згідно відомостей з автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» встановлено, що відповідно до рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 30.03.2022, ухваленого у справі №289/217/22, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса №31221 від 21.05.2021, вчинений Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості у розмірі 42137,18 грн. Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення 03.08.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Житомирської області Лужинецьким П.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66378308 з примусового виконання виконавчого напису №31221 від 21.05.2021, вчиненого Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованість у розмірі 42137,18 грн. Згідно повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. від 28.05.2023 в рамках виконавчого провадження №66378308 було стягнуто кошти в загальному розмірі 13130,64 грн., із них 11300,60 грн. перераховано стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ\~ «ОНЛАЙН ФІНАНС» в рахунок погашення боргу (а.с. 5). Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про повернення безпідставно набутих коштів, однак вони проігноровані відповідачем (а.с. 6, 7, 8, 9, 10). Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. З урахуванням змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання. Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним. Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція\~це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності речово-правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2017 року у справі № 3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 757/42443/15-ц (провадження № 61-38890св18). Отже, як вже було зазначено, положення глави 83 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18. Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, підстава, за якою відповідач стягнув з позивача 11300,60 грн. відпала, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про повернення стягувачем коштів на підставі ст. 1212 ЦК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу адвокатом Приведьоном В.М. в розмірі 15\~000 грн., суд виходить із наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, суд виходить із диспозиції ч. 1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом даної справи підтверджуються наданими копіями: договору про надання професійної правової допомоги від 02.01.2024, укладеного між позивачем та адвокатом Приведьон В.М., детальним описом та розрахунком наданих послуг (робіт), згідно Договору про надання правничої допомоги №1/8 від 02.01.2024 у сумі 15000,00 грн. (а.с. 4, 11). Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 листопада 2019 року у справі №902/347/18, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Отже, на підставі викладеного, враховуючи, що позивачем надано належні докази витрат на правову допомогу, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути ці витрати в повному обсязі, а саме в сумі 15000,00 грн. На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 968,96 грн. за подання позовної заяви.

Outcome: approved