Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом до відповідача та просить розтлумачити зміст заповіту складеного 06.07.2009р. [PERSON] відповідно до якого остання заповіла своєму онуку [PERSON] грошові вклади та інше все майно, яке належало їй на день смерті, крім земельного паю який належав за життя спадкодавцю та згідно заповіту від 21.08.2007р. заповіла сину [PERSON] . Свої вимоги мотивує наступним. [INFO] померла мама позивача [PERSON] , яка на випадок своєї смерті [INFO] склала заповіт та заповіла йому, своєму сину земельний пай на підставі державного акту ВЛ №144 та майновий пай\~ згідно свідоцтва [NUMBER] . Однак 06.07.2009 року [PERSON] склала заповіт яким заповіла внуку [PERSON] грошові вклади та інше майно, яке належало їй на день смерті. Позивач бажає успадкувати майно та звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено з підстав, що за змістом двох заповітів неможливо визначити справжню волю заповідача. Враховуючи вищенаведене позивач змушений звернутися до суду із даним позовом та просить розтлумачити зміст заповіту. Позивач подав заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не прибув та не повідомив суд про причини неявки, заяв чи клопотань на адресу суду не надсилав тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Третя особа Приватний нотаріус Червоноградського нотаріального округу Бойчук Н.І. в судове засідання не прибула, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.\~\~\~ Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З оглянутої копії свідоцтва про смерть [NUMBER] вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Згідно наданої копії Державного акту на право приватно власності на землю встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 2,83га на території Заставненської сільської ради із цільовим призначенням ведення особистого селянського господарства. Також за життя [PERSON] володіла грошовими вкладами, що підтверджено матеріалами справи З довідки №321 від 23.09.2020р. встановлено, що [PERSON] проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] , заповіт від її імені посвідчувався виконавчим комітетом\~ Опільської сільської ради 06.07.2009р. №28. Однак 21.08.2007 року секретарем виконавчого комітету Заставненської сільської ради Волинської області, за реєстровим № 33 був посвідчений заповіт [PERSON] яким вона призначила спадкоємцем належного їй майна, що складається з земельного паю згідно Державного акту ВЛ №144, майновий пай згідно свідоцтва [NUMBER] свого сина\~ [PERSON] . Даний заповіт не змінювався та не скасовувався (чинний), що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. 06.07.2009 року секретарем виконавчого комітету Опільської сільської ради Львівської області, за реєстровим № 28 був посвідчений ще один заповіт [PERSON] яким вона заповіла все своє майно, грошові вклади КВ №2748 КР505\~ [PERSON] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався (чинний). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно до частини першої статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (частини перша та друга статті 1234 ЦК України). Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. З огляду на зазначене, заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст.1256 ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст.213 ЦК. Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Згідно із статтею 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до пункту 2.1 Глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Аналогічні за змістом вимоги до заповіту містяться в абзаці 2 пункту 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036. Отже, об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст. Згідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30 липня 2020 року в справі № 378/1160/15-ц убачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Відповідно до статей 1216, 1218, 1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком тих, котрі нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне, розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст, виходячи з волі [PERSON] , згідно заповіту від 06.07.2009р яка фактично заповіла [PERSON] все майно (враховуючи земельний пай згідно державного акту ВЛ №144 та майновий пай згідно свідоцтва ВЛ №0165730) та майнові права - на грошові вклади. Таким чином, враховуючи, що на момент укладення заповітів не було сформовано чіткої практики чи роз`яснення Верховного Суду що грошове право є майновим правом, а\~ право на розпорядження грошовим вкладом входить до складу спадщини. Отже, розтлумачуючи зміст\~ заповіту [PERSON] від 06.07.2009 року потрібно звертати увагу на текст та зміст розпорядження, а не на розділові знаки та враховуючи\~ волю, вказану у заповіті, яка за юридичною природою є об`єктом правонаступництва, суд приходить до висновку, що після смерті вкладника вклади переходять до спадкоємців за заповітом, а тому спадкодавець [PERSON] розпорядилась правом на все своє майно та\~ на грошовий вклад на випадок своєї смерті (конкретизовано все майно, в тому числі і грошові вклади оскільки такі є теж майном) зробивши відповідне розпорядження -\~ заповіла все своє майно в т.ч.\~ земельний та майновий паї, грошові вклади, відповідачу - [PERSON] . Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з метою реалізації спадкових прав між спадкоємцями.

Outcome: approved