Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , треті особи Іршавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), [PERSON] , про визнання батьківства. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2007 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від цього шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2009 року народження. З початку 2022 року позивач перебуває у фактичних відносинах з [PERSON] , що підтверджується зокрема рішенням про розірвання шлюбу від 12.07.2023.\~ В процесі їх спільного проживання з гр. [PERSON] було зареєстровано шлюб 19.12.2023 року. Перебуваючи у стосунках з позивачем [PERSON] [INFO] народила дитину [PERSON] , згідно свідоцтва про народження батьком якого вказаний [PERSON] . Батька дитина записано згідно ч.1 ст. 122 СК України. Однак однією сім`єю подружжя не проживало задовго до народження дитини. Біологічним батьком вказаної дитини є [PERSON] . Відповідач не йде на контакт щодо народженої дитини, а тому позивач змушений звернутися до суду з позовом про визнання батьківства. Посилаючись на приписи ст. 129 СК України просить суд: визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Іршавський відділ ДРАЦС виключити відомості про батька [PERSON] з актового запису про народження [PERSON] ; внести зміни до актового запису про народження [PERSON] зазначивши відомості про батька [PERSON] , змінити дитині прізвище на [PERSON] , по батькові на [PERSON] та видати нове свідоцтво про народження. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавав. В судове засідання позивач не з`явився, від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання представник третьої особи Іршавського ДРАГСу не з`явився, клопотань не подавав. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, поштова кореспонденція яка направлялася на адресу реєстрації його місця проживання повернулася до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до приписів сит. 128 ЦПК України, свідчить про вручення такої поштової кореспонденції. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2007 рок було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відомості про батька дитини записані відповідно до ст. 133 Ск України (а.с.13). Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 12.07.2023 року розірвано шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки ВК Іршавської міської ради №378 від 26.10.2023 [PERSON] дійсно проживає зі своєю співмешканкою [PERSON] та її трьома неповнолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.11). 18.12.2023 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , у результаті чого прізвище дружини змінилося на « [PERSON] » (а.с.12). Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Визнання батьківства за рішенням суду передбачено статтею 128 СК України. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, спір про визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Відповідно до частини другої, пункту 2 частини третьої статі 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно з частиною першою статі 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У рішенні Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) на підставі його практики вказав, що в подібних справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (§ 23 рішення). ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» ("Kautzor v. Germany"), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» ("Ahrens v. Germany")). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Але передумовою звернення до суду в справах про визнання батьківства є, зокрема, наявність кровного споріднення між особою, яку позивач просить визнати батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/0 Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. У даній справі позивачем не надано відповідного висновку судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, який би міг достеменно підтвердити факт кровного споріднення з дитиною [PERSON] . У процесі розгляду справи позивачем та його представником не ставилося питання про призначення судом судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, у підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, а тому суд був позбавлений можливості роз`яснити їм право на подання відповідного клопотання. Щодо інших доказів, на які посилається відповідач у своєму позові, то на думку суду такі у не є достатніми для підтвердження факту його кровного споріднення з дитиною [PERSON] . Так рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 12.07.2023 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] жодним чином не підтверджує вказані обставини. Суд вважає недоречним посилання позивача у позові, що таким рішенням встановлено його перебування у фактичних відносинах з [PERSON] з початку 2022 року , оскільки у мотивувальній частині вказаного судового рішення відповідних обставин (які б давали підстави застосувати ч.4 ст. 82 ЦПК України) не встановлено. Щодо довідки ВК Іршавської міської ради №378, то така датована 26.10.2023, і не встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у період можливого зачаття дитини [PERSON] (листопад-грудень 2022 року). Відносно заяви третьої особи [PERSON] у якій вона стверджує, що її дитина [PERSON] дійсно є сином [PERSON] , то на думку суду за відсутності відповідної заяви від відповідача [PERSON] , зокрема про визнання позову, така заява третьої особи [PERSON] не є достатньою для підтвердження вказаних обставин. Узагальнюючи наведене, на думку суду в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed