Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати нечинним та скасувати розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 171-01 від 29.03.2019 за яким [PERSON] визнано наймачем двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та відкрито їй особистий рахунок на вказану житлову площу; визнати недійсним договір №583/20-кв. найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 17.04.2020, укладений між [PERSON] та Київською районною адміністрацією Одеської міської ради; визнати нечинним та скасувати розпорядження органу приватизації КП «Міського агентства з приватизації житла» №280733 від 24.07.2020 про передачу у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] ; визнати нечинним та скасувати Свідоцтво про право власності на житло виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради від 24 липня 2020 року про передачу у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59185425 від 08.07.2021, здійсненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Тітаренко Ольгою Сергіївною; визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS] ; визнати [PERSON] , [INFO] , наймачем житлового приміщення у вигляді квартири [ADDRESS] . При цьому позивачка посилається на те, що після смерті її дідуся [PERSON] , якому було видано ордер ЖР №457 на квартиру [ADDRESS] , особовий рахунок на вказану квартиру було оформлено на його дружину [PERSON] , з якою проживали: син [PERSON] , онучки [PERSON] і [PERSON] . Після смерті [PERSON] , особовий рахунок було переоформлено на її сина [PERSON] . В 2011 році [PERSON] звертався до суду з заявою про встановлення факту того, що він є батьком [PERSON] , а також визнав обставини того, що з 2000 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою Молдови [PERSON] , від яких у них народилось двоє дітей які з дати народження і по теперішній час проживають за спірною адресою. Рішенням суду було встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком позивачки. [INFO] [PERSON] помер. На день його смерті в квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] з дітьми [PERSON] і [PERSON] , яка на день смерті була неповнолітньою, а зареєстровані в спірній квартирі були відповідачі по справі, які фактично не проживали. 29.03.2019 року відповідачі незаконно отримали розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради №171-01, яким визнано [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] , 17.04.2020 укладено договір №583/20-кв. найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. 24.07.2020 [PERSON] отримала розпорядження №280733 про передачу у спільну сумісну власність спірну кватиру [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та свідоцтво про право власності на житло. Позивачка, як член сім`ї наймача квартири, яка постійно проживала в спірній квартирі звернулась з заявою до Київської райадміністрації Одеської міської ради про визнання її наймачем та укладання договору найму, однак її було відмовлено так як договір переоформлений на її сестру [PERSON] , яка фактично з 2000 року не проживає в спірній квартирі. Вказані обставини позбавили [PERSON] законного права винаймати, проживати та приймати участь у безкоштовній приватизації державного житлового фонду, а тому вона вимушена звернутись до суд з даним позовом. Представник позивачки - адвокат Бандиш Г.І. у судовому засіданні позовні вимоги визнала, просила задовольнити в повному обсязі, в подальшому надала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність. Представник відповідачки [PERSON] , яка також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] - адвокат Петров Є.В. надав до суду відзив та просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві, в подальшому надав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність. [PERSON] до судового засідання не з`явилась, повідомлялась. Представник Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, повідомлявся. Представник Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового зсідання не з`явився, повідомлявся, надав до суду письмові пояснення в яких просив у задоволенні позову відмовити, при цьому зазначив, що Київською райадміністрацією Одеської міської ради оскаржуване розпорядження №171-01 від 29.03.2019 приймалось на підставі наданих документів згідно вимог діючого законодавства, в межах встановлених повноважень, а тому воно є законним. Представник КП «Міське агентство з приватизації житла», представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради до судового засідання не з`явились, повідомлялись. 3-ті особи: [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, повідомлялись. 3-я особа: представник приватного нотаріусу [PERSON] - адвокат Кузьменко В.В. до судового зсідання не з`явився, повідомлявся, надав до суду письмові пояснення в яких просив врахувати той факт, що заявлена позовна вимога щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59185425 від 08.07.2021 є похідною від позовної вимоги стосовно скасуванняСвідоцтва про право власності на житло виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради від 24 липня 2020 року, прийняти відповідне судове рішення в залежності від вирішення питання по основній позовній вимозі, справу розглянути у відсутність 3-ї особи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно Ордеру № 457 серії ЖР від 15 листопада 1984 року, який був виданий на підставі рішення ВК Жовтневої районної ради народних депутатів міста Одеси №436 від 16.11.1984 [PERSON] та члени його родини дружина [PERSON] та син [PERSON] отримали для проживання та вселилися в двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Рішенням ВК Київської районної ради народних депутатів міста Одеси від 25.10.1994 № 855 за відповідною заявою дружини померлого [PERSON] внесено зміни до договору найму житлового фонду у вигляді вищевказаної квартири та переоформлено на неї особовий рахунок на житлову площу, що складається з двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: син [PERSON] , та онучки: [PERSON] та [PERSON] . Згідно актового запису №422 від 24.06.1998 шлюб зареєстрований між [PERSON] і [PERSON] розірвано. При розгляді справи за заявою [PERSON] про встановлення юридичного факту, останній зазначав, що з 2000 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з громадянкою Молдови [PERSON] , від яких народились діти [PERSON] і [PERSON] , які з моменту народження і на час прийняття рішення проживала разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] з лютого 2008 року зникла і місце проживання її не відомо. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16 березня 2012 року було встановлено факт того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] і не є біологічним батьком [PERSON] [INFO] померла [PERSON] . На підставі розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 443-01р від 27.09.2018 [PERSON] визнано наймачем двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та відкрито йому особистий рахунок на вказану житлову площу. Склад сім`ї: донька [PERSON] , донька [PERSON] , онук - [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом №1523 від 01.02.2019 Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. На час смерті за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , якій на 2019 рік було 16 років проживала в спірні квартирі, однак не була зареєстрована. Статтею 61 ЖК УРСР встановлено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української PCP. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно ст.65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ "Про приватизацію державного житлового фонду". Безоплатна приватизація може здійснюватися в один або два етапи: безоплатної передачі в межах номінальної вартості житлового чеку та продажу надлишків жилої площі з частковою доплатою грошима, шляхом купівлі надлишків жилої площі, не покритої житловими чеками. Згідно з Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (в редакції, що діяла на час виниклих правовідносин) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації. Пунктом 18 цього Положення передбачено, що громадянином до органу приватизації подаються: - заява про приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; -копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; -копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); -копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); -довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; -технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; -копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; -документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; -копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); -заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. За малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За розглядом справи на виконання положень ст. 76-81 ЦПК України, позивачкою надано до суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що при прийнятті Київською райадміністрацією Одеської міської ради розпорядження №171-01 від 29.03.2019, неповнолітня [PERSON] проживала в квартирі [ADDRESS] , як член сім`ї наймача та мала право разом з відповідачами приймати участь у безкоштовній приватизації на спірну квартиру, а тому суд вважає вимоги [PERSON] про визнання нечинним та скасування розпорядження голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 171-01 від 29.03.2019 такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що вимоги [PERSON] про визнання недійсним договір №583/20-кв. найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 17.04.2020, укладений між [PERSON] та Київською районною адміністрацією Одеської міської ради, визнання нечинним та скасуваня розпорядження органу приватизації КП «Міського агентства з приватизації житла» №280733 від 24.07.2020 про передачу у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] , визнання нечинним та скасуваня Свідоцтво про право власності на житло виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради від 24 липня 2020 року про передачу у спільну часткову власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59185425 від 08.07.2021, здійсненого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Тітаренко О.С., визнати [PERSON] наймачем житлового приміщення у вигляді квартири [ADDRESS] є похідними від вимоги про скасування розпорядження, вони також підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання відповідачів такими, що втратили право на житлове приміщення у вигляді квартири [ADDRESS] , суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність відповідачів понад встановленні статтею 71 ЖК УРСР строки у спірному жилому приміщенні без поважних причин, а також сторонами не заперечується і той факт, що на даний час [PERSON] вселилась та проживає за спірною адресою і згідноПостанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", її не можна вважати такою, що втратила право на житлову площу. Окрім того, відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Зазначені конституційні приписи відображені і на рівні житлового законодавства, зокрема статтею 9 Житлового кодексу УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Європейський суд з прав людини у своїй практиці послідовно дотримується позиції, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла («Kryvitska and Kryvitskyy v.Ukraine», заява № 30856/03), наголошує, що втручання у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві» (Zehentner v.Austria), заява № 20082/02, пункт 56, ECHR 2009).

Outcome: partial