Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

10 березня 2023 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила надати додатковий строк, терміном 14 днів, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилась після смерті матері [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя остання заповіту не склала. Спадкова справа не заводилась, оскільки остання у власності майна не мала. В лютому 2023 року від представника сільської ради, позивач дізналась, що у власності її матері знаходилась земельна ділянка (пай). Звернувшись до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позивачу повідомили, що для продовження пропущеного строку для прийняття спадщини слід звернутися до суду. У зв`язку з тим, що про наявність майна у померлої позивач дізналась від представника сільської ради тільки в лютому 2023 року, після спливу терміну для подання заяви про прийняття спадщини, та у зв`язку з військовою агресією з боку РФ, позивач вимушена була перебувати за межами місця проживання. Порушення строку для прийняття спадщини відбулося з поважних причин, а тому вона змушена вирішувати питання визначення додаткового строку на прийняття спадщини в судовому порядку. Ухвалою суду від 14 березня 2022 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права і обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 18 липня 2023 року ухвалою суду замінено відповідача Бориспільську міську раду на належного відповідача [PERSON] , та третю особу [PERSON] на третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги - Бориспільську міську раду. Ухвалою суду від 17 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідом-лені належним чином. Натомість представник позивача адвокат Семиполець В.В. подав до суду заяву з проханням слухати справу без його участі та позивача, позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, якою вона не заперечувала проти задово-лення позовних вимог та розгляд справи просила здійснити без її участі. Представник третьої особи Бориспільської міської ради направив до суду відзив, в якому просив розгляд справи провести без участі представника міської ради, у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, проте подала заяву про розгляд справи у її та третьої особи [PERSON] відсутність. У задоволенні позову просить відмовити, оскільки позивачкою не підтверджено жодними доказами поважність пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Приписами ч. 1, 3\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обґрунтовуючи судове рішення, суд також приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, № 303А, п. 2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 24 жовтня 2017 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 19). Родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18 липня 2018 року повторно Бориспіль-ським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим 28 липня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 6,7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3,87 га, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю виданого громадянину України IV-КВ №058618. Земельна ділянка розташована на території Іванківської сільської ради (а.с. 15). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Наведене підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 75362270 від 09 січня 2024 року (а.с. 118). З позовної заяви вбачається, що позивач про наявність майна дізналась від представника сільської ради лише в лютому 2023 року, тобто після спливу терміну для подання заяви про прийняття спадщини та у зв`язку з військовою агресією з боку РФ, через яку позивач була вимушена перебувати за межами місця проживання. Відповідно ст.\~1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220, ч. 1\~ст. 1270 ЦК України). Відповідно ч. 1\~ст.\~1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 2\~ст.\~1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1\~ст. 1268 ЦК України). Частиною 1\~ст.\~1269 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно ч. 3\~ст.\~1272 ЦК України\~за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом\~ст.\~1272 ЦК України\~якщо спадкоємець протягом строку, встановлю-ного\~ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно пункту 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкомця на вчинення цих дій. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне воле- виявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Таким чином, відповідно наведених вище положень цивільного законодавства України для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Позивачка у термін, встановлений\~ст. 1270 ЦК України, не звернулася до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом. Поважними причинами пропуску строку визначеного для прийняття спадщини позивач зазначає те, що в нього склалися об`єктивні, непереборні істотні труднощі для спадкоємця на вчинення цих дій. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позивач з поважних причин пропустила строк, встановлений законом для прийняття спадщини. Крім того, суд вважає, що оскільки заяву про відмову від спадщини позивач не подавав, спадщина не визнана судом відумерлою, інші спадкоємці не вчинили дій щодо прийняття спадщини, то в інший спосіб, крім як звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та відновити своє порушене право позивач не може. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю 14 днів з дня набрання даним судовим рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved