Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Посилається на те, що вона є власницею житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Вказане підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2011, який посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Малітовською Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2514 та Витягом про державну реєстрацію прав від 13.07.2012 року. У вказаному будинку крім неї зареєстровані: діти: [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2017 року народження, та її співмешканець [PERSON] , 1960 року народження, зареєстрований, але не проживає. Позивачка посилається на те, що із [PERSON] прожили більше 20 років у цивільному шлюбі. Більше двох років із останнім не проживають, не підтримують жодних відносин. Участі в утриманні вказаного житлового будинку він не приймає, не обробляє земельну ділянку приналежну до господарства, не сплачує комунальні послуги. Вона, як власниця житлового будинку не має можливості безперешкодно користуватися, розпоряджатися своїм майном через реєстрацію відповідача, а також отримати субсидію, саме тому вона змушена звернутись із даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов повністю, посилаючись на викладені обставини, просила його задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча своєчасно та належним чином повідомлявся про розгляд справи судовою повісткою, про що свідчить повернуте до суду рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130 ЦПК України відповідач вважається таким, що належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності та відзиву на позов від нього також не надходило, а тому справу, зі згоди позивачки розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] . Вказане підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку від 29.12.2011, який посвідчений приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області Малітовською Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2514 та Витягом про державну реєстрацію прав від 13.07.2012 року (а.с.8-9). У вказаному житловому будинку зареєстровані та проживають: позивачка- [PERSON] , 1984 року народження, діти: [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2012 року народження, [PERSON] , 2017 року народження, та співмешканець позивачки [PERSON] , 1960 року народження, зареєстрований, але не проживає. Вказане вбачається із Акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] (а.с.6). Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що являється сусідкою позивачки. Їй відомо, що позивачка з [PERSON] проживала у цивільному шлюбі, у них народилося п`ятеро дітей. Проживали разом у будинку позивачки. Вже більше двох років [PERSON] з позивачкою не проживає, з того часу вона не бачила його в селі. На сьогоднішній день позивачка [PERSON] не може вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном на власний розсуд та отримати субсидію через реєстрацію відповідача у її домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», ст.ст.319,321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,386,391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивачки про визнання відповідача [PERSON] , як члена сім`ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке розташоване по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved