Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

11 вересня 2023 року [PERSON] звернулася до Московського районного суду м.\~Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа акціонерне товариство «Харківська товарна біржа «Слобода», у якому просить: -визнати договір купівлі-продажу № 730, трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 70 м2, житловою площею 46,1 м2, від 21 липня 1994 року, зареєстрований АТ «Харківська товарна біржа «Слобода», укладений між [PERSON] , яка діяла від свого імені та імені на той час неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрованого у КП «Харківське міське БТІ» 21 липня 1994 року, р. В-1006, дійсним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вищевказаний договір купівлі-продажу квартири не був посвідчений нотаріально з огляду на законодавство, що діяло на час його укладання, але на теперішній час позивачеві необхідно підтвердити дійсність такої угоди у зв`язку з її не засвідченням у нотаріуса. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року відмовлено [PERSON] у залученні до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, АТ «Харківська товарна біржа «Слобода»; позовну заяву [PERSON] до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~про визнання\~договору купівлі-продажу\~дійсним прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання та надано сторонам строки для подання заяв по суті справи. 28 лютого 2024 року від [PERSON] надійшла заява, до якої долучено докази у справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом [PERSON] до судового розгляду. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Зокрема, повідомлення відповідачів про відкриття провадження у справі та про час, дату судових засідань здійснювалось шляхом направлення поштової кореспонденції на останню відому адресу проживання відповідачів та шляхом розміщення оголошень про виклик останніх до суду на сайті «Судова влада України». У матеріалах справи міститься заява [PERSON] про розгляд справи без її участі, у якій позивач зазначила, що вона позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі про причини неявки суд не сповістили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали. Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких умов: 1)\~відповідач належним\~чином повідомлений\~про дату,\~час і\~місце судового\~засідання; 2)\~відповідач не\~з`явився в\~судове засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; 3)\~відповідач не\~подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відтак, оскільки відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки не повідомили, відзиву на позов не подали, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно з положеннями ст. 280 ЦПК\~України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. 21 липня 1994 року між [PERSON] , яка діяла за себе та за неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, було укладено договір купівлі-продажу № 730, за яким позивач купила у відповідачів трьох кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір було укладено на Харківській товарній біржі «СЛОБОДА» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 21 липня 1994\~року за реєстровим № В-1006. Згідно з постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Іванової О. С. від 16 лютого 2024 року № 50/02-31, остання відмовила [PERSON] у посвідченні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , а саме Договору № 730 купівлі-продажу, посвідченого 21 липня 1994 року АТ «Харківська товарна біржа «Слобода». Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень Цивільного кодексу України 2003\~року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Вищевказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 21 липня 1994 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР). Отже, для врегулювання спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР. За змістом статей\~128,\~153 ЦК УРСР\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Одночасно, частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, судом встановлено, що сторонами за договором купівлі-продажу № 730 від 21\~липня 1994 було здійснено повне виконання всіх його істотних умов. Правочин, на час його вчинення, відповідав вимогам законодавства, він не порушував особисті та майнові права сторін. За цим договором продавці передали покупцеві вказане в ньому нерухоме майно, а позивач як покупець, прийняла дане майно до своєї власності та сплатила за нього грошову суму, визначену договором. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу квартири не було посвідчено нотаріально. Відтак, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved