Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] та встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , призначивши його, [PERSON] , [INFO] опікуном над [PERSON] , [INFO] .. Припинити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] які стягуються за рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська від 11 червня 2010 року на користь, [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] .. Стягнути з [PERSON] , [INFO] на його користь аліменти на утримання неповнолітньої, [PERSON] , [INFO] у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] , [INFO] на його користь аліменти на утримання неповолітньої, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачка, [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - є його донькою. 06 червня 2009 року його донька, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , актовий запис про шлюб № 102, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану від 19.10.2023 року, змінила дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] » Від шлюбу з [PERSON] відповідачка [INFO] народила доньку, його онуку - [PERSON] . За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 жовтня 2010 року шлюб між відповідачкою та [PERSON] було розірвано, відповідачка змінила своє прізвище з « [PERSON] » на дівоче « [PERSON] ». За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 червня 2010 року з [PERSON] , [INFO] на користь відповідачки сплачуються аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] до її повноліття. З часу присудження аліментів, відповідач - [PERSON] аліменти не сплачує, має велику заборгованість, життям доньки з 2010 року не інтересується. 02 квітня 2011 року відповідачка уклала шлюб з [PERSON] , відповідачка змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Від другого шлюбу відповідачка народила дитину - [PERSON] [INFO] . За рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 грудня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Зараз вихованням молодшої доньки, [PERSON] займається її батько, [PERSON] , донька повністю знаходиться на його утриманні. 12 вересня 2020 року відповідачка уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] та змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] ». Шлюб між відповідачкою та [PERSON] було розірвано 05 січня 2021 року, зараз відповідачка має прізвище - « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] з 2010 року не піклується про розвиток доньки, не займається її вихованням, не турбується про стан її здоров`я. Ніде не працює, аліменти не сплачує. Відповідачка [PERSON] веде аморальний спосіб життя, вживає спиртні напої, ніде не працює, повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не проживає разом з дитиною. Згідно наказу Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Служби у справах дітей від 07.08.2023 року [PERSON] тимчасово влаштована в його сім`ю, рідного діда та баби. [PERSON] є ученицею 8-А класу КЗ «Ліцей № 38 ім. І.О. Секретнюка» КМР м. Кам`янського. Згідно характеристики наданої йому ліцеєм, [PERSON] має достатній ступінь сформованості вміння вчитися, планувати свою роботу та контролювати себе. За характером врівноважена, доброзичлива, життєрадісна, комунікабельна, але потребує з боку дорослих нагляду, оскільки піддається чужому впливу. Біологічний батько [PERSON] [PERSON] в житті доньки участі не приймає, успіхами не цікавиться. Мати дитини (відповідачка по справі) не приділяє належної уваги вихованню та навчанню доньки, не цікавиться її успіхами та не контролює коло друзів доньки. Майже весь час [PERSON] знаходиться у бабусі та дідуся, які завжди підтримують дитину та цікавляться її успіхами у навчанні і дозвіллям. В будинку який належить йому на праві власності та в якому без реєстрації проживає неповнолітня дитина є газо, водо, електропостачання, опалення, умови проживання задовільні. У [PERSON] є окрема кімната, яка облаштована окремим спальним місцем, в наявності куточок для вивчання домашніх робіт та проведення дозвілля. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Відповідачі не зважаючи на те, що їхня дитина тривалий час проживає з дідусем та бабусею, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надають, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не спілкуються з нею. Оскільки батьки дитини не проживають з нею та тривалий час не піклуються нею, стало питання про призначення його її опікуном. Також вважає, що з відповідачів підлягають стягненню аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів - щомісячно з кожного, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Він має власне житло та необхідні побутові речі, до кримінальної відповідальності не притягувався (робітник правоохоронних органів, перебуває на пенсії), не знятої чи не погашеної судимості не має, гарно характеризується за місцем проживання, за медичними висновками щодо стану здоров`я протипоказань не має. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав повністю. Просив задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Судом вживалися заходи щодо її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності та з урахуванням Висновку №8 вих-20/345 від 10.04.2024 року щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] покладався на розсуд суду. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. У судовому засіданні було встановлено наступне: Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 579 від 13 жовтня 2009 року, вчинений Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, її матір`ю є [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Згідно рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.06.2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітної плати (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно на користь [PERSON] , до досягнення доньки віку повноліття. Наказом служби у справах дітей міської ради №31тв/05-15 від 07.08.2023 неповнолітня [PERSON] , 2009 р.н. тимчасово влаштована в сім`ю дідуся гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , який піклується про неї та матеріально утримує. Відповідно до Акту №188/01-15 від 26.10.2023 року [PERSON] , [INFO] фактично проживає (без реєстрації) за адресою: [ADDRESS] . Згідно Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 12.09.2020 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис №173. Відповідно до характеристики директора КЗ «Ліцей №38 ім. І.О.Секретнюка» КМР м.Кам`янське [PERSON] є ученицею 8-А класу КЗ «Ліцей № 38 ім. І.О. Секретнюка» КМР м. Кам`янського, має достатній ступінь сформованості вміння вчитися, планувати свою роботу та контролювати себе. За характером врівноважена, доброзичлива, життєрадісна, комунікабельна, але потребує з боку дорослих нагляду, оскільки піддається чужому впливу. Біологічний батько [PERSON] - [PERSON] в житті доньки участі не приймає, успіхами не цікавиться. Мати дитини - [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню та навчанню доньки, не цікавиться її успіхами та не контролює коло друзів доньки. Майже весь час [PERSON] знаходиться у бабусі - [PERSON] та дідуся - [PERSON] , які завжди підтримують дитину та цікавляться її успіхами у навчанні і дозвіллям. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії [NUMBER] від 28.03.2005 року, [PERSON] на праві приватної власності 1/1 належить будинок [ADDRESS] . Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. У відповідності до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідачка по справі жодним чином не була позбавлена інформації стосовно міста перебування дитини, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні сина з матір`ю та прийманні участі матері у вихованні. Вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на матір законом. У відповідності до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов`язками з боку матері, на мою думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті сина, як з моральної, так і з правової точки зору. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ст.32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітніх та неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому як найкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини від 19.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-XII). При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-ІІІ), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону №2402-ІІІ, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Неодноразові звернення до відповідачів змінити свою поведінку відносно своєї доньки, яка дуже потребує батьківського піклування, до позитивних результатів не призвело. Навпаки, відносини погіршилися, відповідачі взагалі змінили номера телефону і спілкування з ними взагалі припинилося. Місце їх проживання позивачу та бабусі не відомо. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 по справі № 366/2047/18, зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 13.07.2022 по справі № 366/2047/18, зазначив, що вирішуючи спір, суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України», втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Згідно з частиною третьою статті 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, тому вирішення судом першої інстанції у цій справі вимоги про стягнення аліментів не є порушенням норм процесуального права, оскільки суд одночасно з позбавленням батьківських прав може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позов, суд вважає, що з відповідів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1073 гривень 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved