Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

До суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] третя особа орган опіки та піклування Топорівської сільської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що 28 серпня 2020 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який ввесь час проживав та знаходився на утриманні позивача. Спочатку сімейне життя складалось добре, проте починаючи із січня 2022 року сторони проживають окремо, відповідач [PERSON] виїхала за кордон, а саме в Італію, де і планує створити нові шлюбні відносини та сім`ю. Рішенням Хотинського районного суду від 02 серпня 2022 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано, а при цьому неповнолітнього сина [PERSON] було залишено проживати разом із батьком [PERSON] , враховуючи згоду відповідачки [PERSON] . Так, починаючи із січня 2022 року відповідач [PERSON] не проживає із позивачем [PERSON] , а також із малолітнім сином [PERSON] , фактично не спілкується із ними, так як виїхала за кордон, а саме в Італію, де створила нову сім`ю, й проживає, із нею по теперішній час, не займаючись при цьому вихованням малолітнього сина, в той час як останній перебуває на повному утриманні свого батька [PERSON] . Позивач [PERSON] , не чинив жодних перешкод матері в спілкуванні із сином, якого вона не хотіла, створивши при цьому іншу сім`ю у Італії, із якою й проживає на даний час. Таким чином, слід зазначити, що така поведінка матері дитини - відповідачки [PERSON] свідчить про фактичну відмову від свого малолітнього сина [PERSON] . Відповідачка [PERSON] взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо малолітнього сина. Так, через тривалий час окремого проживання між відповідачкою та малодітнім сином втрачено родинні зв`язки та розуміння їх вікових психологічних особливостей. Мати дитиною зовсім не цікавиться, не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується із ним, не виявляє інтересу до нього, що слід розцінювати як свідоме нехтування своїх батьківських обов`язків та фактичне самоусунення від їх виконання. Враховуючи вище викладене позивач просить суд позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 09.02.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 12.03.2024 року у справі витребування докази. Позивач та його представник в судовому засіданні 01.04.2024 року вказали, що позовну заяву підтримують та просять її задовольнити. 11.04.2024 року представник подав до суду заяву в якій просить суд слухати справу у їх відсутності щодо заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи в судовому засіданні 01.04.2024 року вказав, що органом опіки приймався висновок з приводу доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що з слів її дитини, оскільки останній товаришує та грається з сином позивача, свідку відомо, що відповідач виїхала за кордон і ніякої інформації від неї не надходило. Позивач перешкод відповідачу не чинить з приводу виховання та зустрічі з дитино. Позивач піклується про дитину, виховує. Дитина ніколи не скаржилася на батька. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснила, що відповідач покинула сина ще малого, не дзвонила до нього, не приїжджала. Хлопчик сумував за матір`ю. [PERSON] виїхала за кордон та створила там нову сім`ю. На даний час син навіть не згадує за матір та завжди знаходиться з татом. Дитина всім забезпечена. Позивач - відповідачу не чинив жодних перешкод у спілкування та зустрічі з дитиною. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні пояснив, що дізнався від позивача, що його дружина поїхала за кордон в Італію. Дитину залишила йому. Хлопчик не бажає говорити з мамою. Дитина постійно доглянута, ходить в школу. Позивач повністю може забезпечити сім`ю. Позивач - відповідачу не чинив жодних перешкод у спілкування та зустрічі з дитиною. Хлопчик на початку переживав питав де мама, а зараз каже, що мами йому не потрібно. Згідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, та відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 05.09.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Шлюб в подальшому було розірвано рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.08.2022 року справа № 724/800/22 та сина [PERSON] , залишено проживати разом з батьком. Відповідно до довідки від 07.02.2024 року № 122 батько [PERSON] , зареєстрований, утримує сина [PERSON] [INFO] . Згідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 07.02.2024 року № 121 комісією встановлено, що дружина позивача не проживає разом з ним з січня 2022 року і вихованням сина не займається, дитина знаходиться на утриманні батька. Відповідно до характеристики батько [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться його успіхами в школі. 01.04.2024 року на ухвалу суду про витребування надійшов лист від ДПС в якому вказується, що [PERSON] 07.02.2022 року виїхала за межі країни та назад на територію країни не поверталася. З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджено рішенням виконавчого комітету Топорівської сільської ради № 22-05/24 від 22.03.2024 року, комісією вирішено за доцільно позбавити батьківських прав матір [PERSON] , відносно її сина [PERSON] . Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч. 4.ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до позиції Верховного суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) в які суд вказав на те, що: «Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків». Верховний Суд у своїй постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21) вказав, що: «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини». Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) вказав, що: «позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків». Враховуючи вище викладене суд вважає, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо свого сина. Мати ним не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до нього та фактично самоусунулася від виконання свої батьківських обов`язків. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ним не займається, не піклувалася про нього, матеріально не утримує його, не проявляє інтересу до стану його здоров`я та навчання, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд вважає, що слід позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо судових витрат. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову - на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у розмірі 1211,20 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved