Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

У березні 2023 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулося ТОВ «Вердікт Капітал» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказували, що 26 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , було укладено електронний договір № 101030971 про споживчий кредит у розмірі 17\~000,00 грн. строком на 19 днів, тобто до 14.09.2021 року, зі сплатою процентів в розмірі 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Кошти надавалися позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. 30 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердікт Капітал» було укладено договір факторингу № 30-11-65, відповідно до вимог якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердікт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами до вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і за договором, укладеним зі [PERSON] . У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за договором, станом на день відступлення права вимоги, утворилася заборгованість у розмірі - 70\~603,66 грн., яка складається із: - 16\~150,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, - 54\~453,66 грн. заборгованість за процентами. Загальний розмір заборгованості станом на 07.02.2023 року складає 114\~208,66 грн., яка складається із: - 16 150,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, - 54 453,66 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, - 43\~605,00 грн. заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості), яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн. та 20\~000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Кременчуцького районного суду Полтавської області Даніліної Ж.О. справу передано до Автозаводського районного суду м. Кременчука за підсудністю (т. 1 а.с. 94). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2023 року визначено головуючим-суддею Семенову Л.М. (т. 1 а.с. 97). Ухвалою судді від 21 червня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 101). 03 серпня 2023 року до суду від ТОВ «Дебт Форс» подане клопотання про залучення до участі у справі правонаступника позивача (т. 1 а.с. 105). Ухвалою суду від 15 серпня 2023 року (головуючий суддя Семенова Л.М.) замінено позивача у справі ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс», призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 149). Розпорядженням керівника апарату суду від 12 січня 2024 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2024 року визначено головуючим-суддею Нестеренка С.Г. (т. 1 а.с. 161-162). Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року залучено у справі третіми особами ТОВ «Мілоан», ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс», зобов`язано позивача та третіх осіб надати суду письмові докази, призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 185). 14 березня 2024 року до суду, від ТОВ «Вердикт Капітал», на виконання вимог ухвали суду від 20.02.2024 року, надійшли копії витребуваних документів (т. 1 а.с. 199-238). 14 березня 2023 року до суду від позивача ТОВ «Дебт Форс», на виконання вимог ухвали суду від 20.02.2024 року, надійшов електронний доказ укладеного кредитного договору з додатками та копії інших письмових доказів (т. 2 а.с. 11-34). 14 березня 2024 року до суду від третьої особи ТОВ «Капсіс Фінанс», на виконання вимог ухвали суду від 20.02.2024 року, надійшли копії витребуваних документів (т. 2 а.с. 42-78). У судове засідання представник позивача ТОВ «Дебт Форс» не прибув. У поданій заяві просили справу розглядати без участі їх представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула повторно з невідомих суду причин. Була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила. Не скористалася своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву. Представники третіх осіб - ТОВ «Мілоан», ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» у судове засідання не прибули з невідомих суду причин. Повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки своїх представників суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили. Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року постановлено провести заочний розгляд справи. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 26 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] в електронному вигляді було укладено договір про споживчий кредит № 101030971, який підписано електронним підписом позичальника та за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 17 000 грн. зі сплатою процентів в розмірі 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, строком кредитування 19 днів, до 19 вересня 2021 року (а.с. 9-17). Відповідно до п. 1.2. договору сума кредиту становить 17\~000,00 грн. За п. 1.3. договору кредит надається строком на 19 днів з 26.08.2021 року. Дата повернення кредиту і сплати комісії та процентів за користування 14.09.2021 року (п. 1.4. договору). Сторони погодили розмір комісії за надання кредиту 1700,00 грн., проценти за користування кредитом в розмірі 4037,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 22\~737,50 грн. Відповідно до п. 2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. За п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до п. 6.1. договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Згідно з п. 6.2. Договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через Веб - сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті позичальника. Відповідно до п. 6.3. Договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством, що розміщені на веб - сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з п. 6.4. Договору укладення Товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Згідно з Додатком № 1 до Договору про споживчий кредит № 101030971 від 26.08.2021 сторони затвердили Графік платежів та орієнтовну вартість кредиту (а.с. 18). За даним Графіком, 14.09.2021 року відповідач зобов`язався погасити суму кредиту в розмірі 17 000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 4037,50 грн. та комісію за надання кредиту в розмірі 1700,00 грн. До укладання договору про споживчий кредит, позичальник ознайомилася з паспортом споживчого кредиту та підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Далі, відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 17 000 грн. Отже, судом встановлено, що відповідач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Мілоан», [PERSON] , з якою було укладено договір № 101030971 від 26 серпня 2021 року, ідентифікована ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) S98361. Укладений договір про споживчий кредит було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якій в свою чергу були перераховані кошти в розмірі 17 000 грн., відповідно до умов п. 1.2. договору на її банківську картку, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. 30 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 30-11-65, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 28-36). Так, згідно наявного у справі реєстру боржників за [PERSON] , станом на 30 листопада 2021 року, рахується заборгованість за кредитним договором у розмірі 70\~603,66 грн., яка складається з: - 16\~150,00 грн. заборгованість зі тілом кредиту, - 54\~453,66 грн. заборгованість за процентами (а.с. 37-39). Крім того, з`ясовано, що ТОВ «Вердикт Капітал» скористалося своїм правом згідно ст. ст. 512, 514 ЦК України та відступило ТОВ «Кампсіс Фінанс» згідно Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 09-03/23 від 09.03.2023 - право грошової вимоги до боржника за договором № 101030971, при цьому, ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло статусу кредитора по відношенню до боржника (а.с. 108-121). 11 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «Дебт Форс» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 11-05/23, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило ТОВ «Дебт Форс», а ТОВ «Дебт Форс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором № 101030971, при цьому, ТОВ «Дебт Форс» набуло статусу кредитора по відношенню до боржника (а.с. 122-127). Отже,\~до ТОВ\~«Дебт Форс»\~відповідно до\~укладеного договору\~про відступлення\~(купівлю-продаж)\~прав вимоги\~№ 11-05/23\~від 11\~травня 2023\~року,\~перейшло право\~грошової вимоги\~до відповідача\~на загальну\~суму 114\~208,66\~грн.,\~яку позивач\~просив стягнути\~з відповідача. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 цього Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно ст. 3 цього ж Закону, електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] прийняла пропозицію (оферта) укласти електронний договір споживчого кредиту з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитором позичальнику у електронному смс-повідомленні, що свідчить про укладення кредитного договору з дотриманням встановленої Законом форми правочину. Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними за та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Судом встановлено, що відповідач користувалася кредитними коштами, 14.09.2021 року сплатила борг за тілом кредиту у розмірі 850,00 грн. та 1147,00 грн. процентів по кредиту, що вбачається із відомості про щоденні нарахування та погашення, надані ТОВ «Мілоан» (т. 1 а.с. 25-26). Однак, відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання договором про споживчий кредит, у передбачений в договорі строк кошти (суму позики) не повернула у повному обсязі, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із суми кредиту 16\~500,00 грн. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, позивач заявив про стягнення заборгованості у розмірі 114\~208,66 грн., яка складається з: - 16 150,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, - 54 453,66 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги, - 43 605,00 грн. заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) (а.с. 27). Як вбачається із розрахунку позивача, останнім були нараховані проценти за користування кредитом по дату виготовлення розрахунку заборгованості, тобто по 07.02.2023 року. Щодо вимог про стягнення заборгованості за простроченими процентами, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 4037,50 грн. які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а. с. 9). При цьому, як вбачається з договору сторони погодили, що кредит надається строком на 19 днів з 26 серпня 2021 року (строк кредитування). Дата повернення кредиту - 14.09.2021 року. Отже, за таких умов договору, які були погоджені сторонами, кредитор має право нараховувати відсотки за договором лише 19 днів, починаючи з дня укладення договору. Даним договором не передбачено нараховування відсотків після закінчення терміну дії договору, який складав 19 днів. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 4037,50 грн. (п. 1.5.2), виходячи із суми наданого кредиту у 17\~000,00 грн., строку кредитування 19 днів та відсоткової ставки 1,25% за кожен день користування кредитом. Відповідачем було частково погашено тіло кредиту 14.09.2021 року, тобто в межах строку кредитування, і борг за ним становить на дату звернення до суду та дату розгляду справи 16\~500,00 грн., а тому суд приходить до висновку, що сума процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3 918,75 грн. (16 500 грн. х 1,25 % х 19 днів). Щодо стягнення процентів в іншій частині, то суд виходить із наступного. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Суд вважає, що відповідно до п. 1.4 договору про споживчий кредит № 101030971 від 26 серпня 2021 року термін повернення кредиту визначено 14 вересня 2021 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам з 15 вересня 2021 року по 20 листопада 2021 року відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні. Суд звертає увагу на те, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування відповідача за договором про споживчий кредит № 101030971 від 26 серпня 2021 року був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1.2 договору. Також, не було надано суду оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), тому строк кредитування становив 19 днів. Крім того, суд зауважує, що згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, укладеним із [PERSON] , нарахування процентів згідно п.п. 1.6, 2.3.1.2. відбулося по 20.11.2021 року включно (а.с. 26). За розрахунком заборгованості (а.с. 27), позивачем здійснено нарахування процентів за період з 15 вересня 2021 року по 30 листопада 2021 року (дату відступлення права вимоги), згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2 договору, тоді як у справі встановлено, що строк кредитування становив по 14 вересня 2021 року. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку, що правових підстав для нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку кредитування у кредитодавця не було, а вимога позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 15 вересня 2021 року по 07 лютого 2023 року (дата розрахунку) задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Згідно п. п. 1.6, 2.3.1.2. договору, доказів того, що строк кредитування відповідача був пролонгований позивачем відповідно до п. 2.3.1.2 договору суду не надано, також не надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), відповідно до розрахунків заборгованості нарахування процентів у відповідності до статті 625 ЦК України позивачем не здійснювалось. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (п. 4.2. договору). У справі відсутні докази виконання кредитором умов п. 4.2 договору, пов`язаного з пролонгацією договору, направлення відповідної вимоги боржнику, що з урахуванням змісту договору виключає підстави до стягнення відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору. Доказів того, що позивачем нараховувались проценти відповідно до п. 4.2 договору суду не надано, а, отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою за період з 15 вересня 2021 року по 07 лютого 2023 року є безпідставними та задоволенню не підлягають. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що зі [PERSON] підлягають до стягнення відсотки за вказаним договором позики у розмірі 3\~918,75 грн. (16\~500 грн. х 1,25 % х 19 днів). Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконувала, жодних заперечень щодо цього суду не надала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольнити позовні вимоги та стягнути зі [PERSON] на користь ТОВ «Дебт Форс» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 20\~418,75 грн., що складається із: - 16\~500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 3 918,75 грн. заборгованість за відсотками. В іншій частині позову слід відмовити. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «Вердикт Капітал» при подачі позову до суду сплатило судовий збір у розмірі 2684,00 грн. та просив стягнути на його користь понесені судові витрати, що складаються із судового збору у зазначеному розмірі та понесених витрат на правову допомогу у розмірі 20\~000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, пізніше, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором про споживчий кредит, укладений зі [PERSON] , ТОВ «Кампсіс Фінанс», надалі, останній, вже під час розгляду справи судом, відступив таке право ТОВ «Дебт Форс», який є позивачем у даній справі. На час розгляду справи, матеріали справи не містять докази про понесення позивачем ТОВ «Дебт Форс» судових витрат та їх остаточний розрахунок, позивач не подав до суду заяву про остаточно визначений розмір понесених судових витрат. При цьому суд роз`яснює, що відповідні заяву та докази щодо відшкодування судових витрат в остаточно визначеному розмірі позивач може подати протягом 5-ти днів після ухвалення судом рішення у справі відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог.

Outcome: partial