Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

[PERSON] , законний представник [PERSON] , звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із цивільним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Війтівецької сільської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна, стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що відповідач зловживає алкогольними напоями та ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно позивача (доньки), а весь тягар утримання позивача лежить на бабі по материній лінії - [PERSON] , яка забезпечує належні умови проживання та виховання дитини. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно неї, призначити бабу її опікуном, а також стягнути з відповідача на користь баби аліменти на її утримання в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 28.12.2023 позивача звільнено від сплати судового збору, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 02.02.2024 зобов`язано орган опіки та піклування надати суду висновок щодо розв`язання спору, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, представники позивача у судовому засіданні підтримали позов та просили задовольнити позовні вимоги. Позивач пояснила, що вона проживає разом із бабою, яка займається її вихованням та утриманням, мати зловживає алкогольними напоями та не виконує батьківських обов`язків, а тому вона вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав стосовно неї та призначити бабу її опікуном. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує, підтверджує невиконання батьківських обов`язків стосовно доньки, яка проживає із бабусею. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань, письмових щодо позову не подала. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Фактичні обставини Позивач є донькою відповідача, навчається за державним замовленням у КЗ ВО "Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж", за місцем навчання характеризується позитивно, здорова, вихованням та навчанням позивача займається баба - [PERSON] (а.с. 5-6, 16-18, 20-23). Позивач зареєстрована та проживає разом із бабою - [PERSON] , яка є пенсіонером, працює, здорова, до кримінальної відповідальності не притягувалась, судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с. 6-11, 25-28). Відповідач зареєстрована за однією адресою із позивачем, однак проживає окремо, за місцем проживання характеризується негативно, оскільки зловживає алкогольними напоями, на зауваження не реагує, вихованням дітей не займається (а.с. 12-15, 19, 24). Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а.с. 72-73) позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки є доцільним. Згідно висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області (а.с. 74) [PERSON] має можливість виконувати обов`язки опікуна, а тому призначення її опікуном [PERSON] є доцільним. Позиція суду Щодо вимоги про позбавлення батьківських прав Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Згідно із ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Сама по собі озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав з огляду на те, що думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, а тому при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності (вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 520/17217/13-ц). Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 57, 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, думки дитини, дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки знайшов своє підтвердження, оскільки відповідач не виховує дитину, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не готує її до самостійного життя, тобто фактично відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків стосовно доньки. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання доньки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Війтівецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, оскільки такий висновок узгоджується з іншими дослідженими судом доказами та встановленими обставинами. За встановлених обставин позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню, що відповідатиме інтересам дитини. Щодо вимоги про встановлення опіки та призначення опікуна Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ч. 1 ст. 59 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Приймаючи до уваги те, що позивач є неповнолітньою, що унеможливлює встановлення над нею опіки, суд дійшов висновку, що вимога про встановлення опіки та призначення опікуна не підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення та визначення розміру аліментів Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч. 3 ст. 166 СК України). Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені судом обставини, зокрема те, що відповідач є матір`ю позивача, дитина проживає разом із бабою, яка займається її вихованням та утриманням, а також те, що відповідач має обов`язок щодо утримання доньки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 180, ч. 2 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, тобто у даній справі з 19.12.2023 до 27.03.2026. Щодо розподілу судових витрат між сторонами Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги те, що позов підлягає задоволенню частково, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору, суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь держави судових витрат - судового збору в розмірі 2147,20 грн (за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів). Щодо негайного виконання судового рішення Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду, в частині стягнення аліментів, слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial