Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, посилаючись на наступні обставини. 05.01.2015 року вона та [PERSON] одружились. 09.03.2016 року вона купила будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , в якому з того дня і по момент смерті чоловіка вони проживали разом. [INFO] її чоловік помер, після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно - вказаний житловий будинок. Звернувшись 28.12.2023 року до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Богомолова В.І. із заявою про прийняття спадщини на вказане майно як спадкоємця за законом, отримала постанову про відмову у видачі такого свідоцтва. В обґрунтування вказаної вище постанови зазначено, що спадкоємицею за законом не подано відомості (інформацію та документи), що безспірно підтверджують факт прийняття нею спадщини після смерті спадкодавця оскільки у встановлений строк не звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини та на момент смерті спадкодавець проживав сам за іншою адресою, а саме за адресою реєстрації: [ADDRESS] . Вона звернулася із заявою про прийняття спадщини після спливу шести місяців з моменту відкриття спадщини. В зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з вказаною заявою. Заявниця та її представник в судове засідання не з`явились, представник надав заяву, в якій просять розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Зеленодольська міська рада в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання, в якому просить розглянути справу за відсутності їх представника, проти позову не заперечують. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] Виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №2 (а.с.8). Згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 09.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Романченко Ю.В., [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] (а.с.9-11). [INFO] помер чоловік заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис №83 (а.с.7). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №55030398 від 14.03.2016 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі №75297930 від 28.12.2023 року, приватним нотаріусом Богомоловим В.І. заведена спадкова справа №279/2023. Спадкодавець - [PERSON] (а.с.14). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75297904 від 28.12.2023 року, наданої приватним нотаріусом Богомоловим В.І. у зв`язку з відкриттям спадкової справи. [PERSON] , дата смерті [INFO] (а.с.54). 28.12.2023 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Богомолова В.І. з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Але приватний нотаріус Богомолов В.І. постановою від 28 грудня 2023 року відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що спадкоємець у встановлений строк для спадкування не вернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом та не проживала постійно і не була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою на момент смерті (а.с.13). Згідно інформації виконкому Зеленодольської міської ради №1/04-03 від 04.01.2024 року щодо спільного проживання та ведення господарства [PERSON] та [PERSON] : - згідно записів в погосподарських книгах: №5 за 2011-2015рр. номер об`єкта погосподарського обліку [NUMBER], [ADDRESS] є запис про дату реєстрації [PERSON] , [INFO] - 04.12.2014р.; - №5 за 2016-2020рр. номер об`єкта погосподарського обліку [NUMBER], [ADDRESS] є запис про фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] , а саме - [ADDRESS] з 09.03.2016р. ; - №5 за 2021-2025рр. номер об`єкта погосподарського обліку [NUMBER], [ADDRESS] є запис про фактичне місце проживання [PERSON] , [INFO] , а саме - [ADDRESS] та відмітка про повне вибуття - «помер [INFO] »; - [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.03.2016 року та фактичне проживання: [ADDRESS] (записи в погосподарських книгах: «№ 5 с.160, за 2016-2020рр., номер об`єкта погосподарського обліку [NUMBER]; №5 с.297 за 2021-2025рр., номер об`єкта по господарського обліку [NUMBER]). [PERSON] , [INFO] разом з [PERSON] , [INFO] фактично проживали з 09.03.2016 року за адресою - [ADDRESS] . Стосовно ведення спільного господарства, точною інформацією не володіють (а.с.23-24). Встановлення факту постійного проживання заявниці разом з [PERSON] має юридичне значення внаслідок того, що від встановлення вказаного факту залежить виникнення її майнових прав на спадкове майно, що залишилося після його смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. 1218, 1231 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми ст. 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до ч.3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які мають бути оцінені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України, окрім справ передбачених ч. 1 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За таких обставин суд приходить до висновку, що встановлення вищезазначеного юридичного факту відповідає вимогам закону та інтересам заявника, встановлюється з метою отримання свідоцтва про право на спадщину та повністю доведено дослідженими доказами, а тому заяву [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, необхідно задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved