Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Центрального районного суду м. Миколаїв з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог, позивача зазначила, що 13.01.2016 року між сторонами у справі було укладено шлюб, актовий запис № 6. Від шлюбу у подружжя є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з часом перебування у шлюбі стосунки між подружжям зіпсувались. Подружжя проживає окремо, не веде спільного господарства, спроби налагодити подружне життя до позитивних наслідків не призвели. На підставі викладеного позивач просить: розірвати шлюб укладений між сторонами 13.01.2016 року, актовий запис № 6. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 лютого 2024 року цивільну справу було прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, звернулась на адресу суду з заявою про слухання справи за її відсутності. Згідно поданої заяви позивач зазначила, що у зв`язку з сімейними обставинами з`явитись до суду можливості не має, у зв`язку з цим просить слухати справу за її відсутності, зазначила, що час на примирення не потрібен (а.с.35-36). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, разом з цим, на адресу суду надійшла заява представника відповідача адвоката Кваша Сергія Сергійовича про розгляд справи за відсутності відповідача, згідно поданої заяви представник зазначив, що відповідач позов про розірвання шлюбу визнає, та просив врахувати факт того, що після розірвання шлюбу спільна дитина подружжя, залишається проживати з матір`ю (а.с.30-34) Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомленні, позивач та представник відповідача звернулись з заявами про підтримку та визнання позовних вимог, а відтак підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 13 січня 2016 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 6. Свідоцтво про шлюб видане повторно 05.03.2016 року, серія [NUMBER] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження сторони у справі є батьками: [PERSON] , [INFO] (а.с.12-13). Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб і створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням того, що позивач та представник відповідача звернулись на адресу суду з заявами про підтримку та визнання позовних вимог, вказали, що час на примирення не потрібен, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін у справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Спорів з приводу поділу спільного майна подружжя під час розгляду справи заявлено не було. Згідно поданих заяв спільна дитина подружжя залишається проживати з матір`ю. Позивачем не порушувалось питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а відтак судом питання щодо судових витрат не вирішується.

Outcome: approved