Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Рішенням Шевченківського районного суду від 11 березня 2024 року задоволений позов [PERSON] до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), державного підприємства «Сетам», [PERSON] , третя особа акціонерне товариство «Укрсиббанк», про визнання електронних торгів недійсними. Означеним рішенням всупереч вимог пункту 2 частини 5 ст. 265 ЦПК України не вирішено питання про судові витрати, відомості про які надані суду. Окрім того, до суду через систему «Електронний суд» 15 березня 2024 року надійшла заява представника позивачки адвоката Сухорукової Н.М., що за змістом є заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів судових витрат. В заяві зазначено, що під час підготовки до судового розгляду та вирішення справи в суді інтереси [PERSON] представляли адвокати Мякота С.В. та Сухорукова Н.М, за отримання професійної правничої допомоги яких позивачка сплатила 17\~200 грн. Представник просить стягнути з відповідачів в рівних частках на користь її довірительки означену суму, яка складається з вартості складання позовної заяви в сумі 4000 грн. та участі адвоката в судових засіданнях в сумі 13 200 грн. з розрахунку 1200 грн. за участь в одному судовому засіданні. Відсутність рішення з приводу судових витрат в силу ст. 270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення як з ініціативи суду, так і за заявою учасників справи. У відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України учасники справи для вирішення питання про розподіл судових витрат не викликалися. Вирішуючи означене процесуальне питання, суд виходить з такого. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться, в тому числі судовий збір і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. При зверненні до суду позивачкою сплачений судовий збір в сумі 1984 грн. 80 коп., які суд вважає за необхідне покласти на відповідача - Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), оскільки саме його рішення і дії потягли за собою порушення права позивачки, тобто він є активним порушником права позивача, тоді як навмисними діями державного підприємства «Сетам», яке наділено статусом відповідача лише як організатор проведення електронних торгів, а також відповідачки [PERSON] , що стала добросовісним набувачем як переможник електронних торгів, права позивачки не порушені. Вирішуючи вимогу про відшкодування витрат, пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги, суд виходить з тих самих міркувань про покладення цих видатків на першого відповідача. Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4). Право на професійну правничу допомогу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, гарантовано статтею 59 Конституції України. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved