Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін. Позивач 01.09.2023 звернувся до суду, просить стягнути з відповідача на його користь недоплачену частку заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) у сумі 6\~466,07 грн, а також витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги, у сумі 2\~500 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 2017 по 2021 рік йому надавалась щорічні відпустки, у зв`язку з чим він звертався до відповідача з заявою про надання матеріальної допомоги на оздоровлення, яку останній не сплатив. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі. Ухвалою від 24.11.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем подано заяву про застосування строків давності. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Відповідно до Трудової книжки серії [NUMBER] , позивач з 28.07.1997 працює на підприємстві СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», з 16.10.2014 працює старшим оглядачем-ремонтником вагонів 7-розряду пункту технічного обслуговування вагонів станції Інгулець. \~ \~ \~ \~Позивач просить стягнути з відповідача на його користь недоплачену частку заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за період з -14.10.2017 по 14.11.2017 у сумі 1\~070,00 грн, -22.05.2018 по 22.06.2018 у сумі 1\~029,74 грн, -25.08.2019 по 24.09.2019 у сумі 1\~187,14 грн, -17.12.2020 по 19.01.2021 у сумі 1\~728,19 грн, -14.08.2021 по 14.09.2021 у сумі 1\~460,00 грн. Згідно з розрахунками заробітної плати позивач отримав таку матеріальну допомогу: за жовтень 2017 року 2 130,00 грн, за квітень 2018 року 2 702,26 грн, за липень 2019 року 2 985,86 грн, за листопад 2020 року 2 994,81 грн, за липень 2021 року 4\~540,00 грн. \~ \~ \~ \~ ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Відповідно до ч. 1,2 ст. 17 КЗпП України колективний договір набирає чинності з дня його підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у ньому. Після закінчення строку чинності колективний договір продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором. Згідно зі ст. 18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» встановлено структуру заробітної плати, яка складається з: основної заробітної плати винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткової заробітної плати винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з матеріалами справи пунктом 3.1.5. Колективного договору, укладеного між адміністрацією та профспілковим комітетом відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на 2014-2015 роки від 25.03.2014, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загально тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. В окремих випадках матеріальна допомога на оздоровлення у більшому розмірі може встановлюватися начальником залізниці. Згідно з п. 1.4. Колективного договору зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 3200 грн, позивачу виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2 130,00 грн, недоплачена частина 1\~070,00 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 3723 грн, позивачу виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2 702,26 грн, недоплачена частина 1\~020,74 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 4 173 грн, позивачу виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2\~985,86 грн, недоплачена частина 1\~187,14 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2020 року була встановлена у розмірі 4 723,00 грн, з 01 вересня 2020 року 5 000 грн, позивачу виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2\~994,81 грн, недоплачена частина 1\~728,19 грн. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» мінімальна заробітна плата з 01 січня 2021 року була встановлена у розмірі 6 000 грн, з 01 грудня 2021 року 6 500 грн, позивачу виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 4\~540,00 грн, недоплачена частина 1 460 грн. Відповідно до ст. 9 КЗпП України умови трудових договорів, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9 КЗпП України не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати (частини першу і другу статті 233 КЗпП викладено в новій редакції Законом №2352-IX) строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Отже строк давності позивачем не порушено. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищезазначене\~суд дійшов\~висновку щодо\~задоволення позовних\~вимог позивача\~у частині\~стягнення заборгованості\~недоплаченої частки\~заробітної плати\~(матеріальної\~допомоги на\~оздоровлення)\~за 2017-2021\~роки у\~розмірі 6\~466 грн. \~ \~ \~ \~V. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується. Відповідно до\~ст.\~4\~ Закону\~ України\~ «Про\~ судовий\~ збір»\~ставка судового\~збору встановлюється\~з позовної\~заяви майнового\~характеру,\~яка подана фізичною\~особою або\~фізичною особою\~ підприємцем,\~у розмірі1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду). Ціна заявленої позовної вимоги майнового характеру 6 466,07 грн. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022\~прожитковий мінімум для працездатних осіб (з розрахунку на одну особу) становить 2684 грн з 01.01.2023. Отже, судовий збір за позовну вимогу майнового характеру становить 1\~073,60 грн. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1, ч. 1, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач від сплати судового збору звільнений. З відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1\~073,60 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, щодо необхідності стягнення витрат пов`язаних з наданням правничої допомоги в сумі 2 500 грн, що підтверджується Договором про надання правової допомоги № 15/08, актом про надання правової допомоги, квитанцією № 3253957. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Враховуючи викладене,

Outcome: approved