Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

У лютому 2024 року позивач через свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування позову зазначив, що відповідно до рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24.12.2021 року з нього на користь відповідачки з 05.10.2021 року стягуються аліменти на утримання дітей- [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З відповідачем разом не проживають. З 31.12.2022 року син [PERSON] за власним бажанням постійно проживає разом з позивачем, перебуває на його утриманні. Посилаючись на вказані обставини, просить суд припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] з 31.12.2022 року, стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини, а також витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] подали суду заяви, в яких просили справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують (вх.№2321/24-вх.від 25.3.2024р., вх.№2862/24-вх.від 09.04.2024р.). Представник відповідача [PERSON] надала відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги відповідач визнає, оскільки син [PERSON] з 30.12.2022 року проживає з позивачем, з цього часу направляла сину на його банківську картку кошти, посилала речі. Розмір витрат на правову допомогу вважає завищеним, вважає обгрунтованим буде розмір витрат у сумі 1000 грн. Відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов про припинення аліментів та стягнення з неї аліментів визнає, просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу (вх.№2863/24-вх.від 09.04.2024р.). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає можливим ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Оскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що з 21.11.2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується наданою копією рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23.11.2021 року у справі №485/1319/21. Від шлюбу мають трьох дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають. З часу роздільного проживання подружжя діти проживали з відповідачем за адресою [ADDRESS] , та перебували на її утриманні. Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 23.11.2021 року з позивача на користь відповідачки присуджено стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн на кожну дитину, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 жовтня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття. На виконання зазначеного рішення суду про стягнення аліментів від 23.11.2021 року Снігурівським районним судом Миколаївської області 24.12.2021 року видано виконавчий лист. Відповідно до довідки від 26.01.2024 року, виданої Нововасилівським старостинським округом Снігурівської міської ради Баштанського району Миколаївської області [PERSON] зареєстрованим та проживає за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: син [PERSON] , [INFO] ; проживають на території старостинського округу з 31.12.2022 року по теперішній час (а.с.17). За даними довідки №21, виданої 07.02.2024 року Снігурівським ліцеєм №1 Снігурівської міської ради Баштанського району Миколаївської області [PERSON] , [INFO] , він дійсно навчається в 9-В класі Снігурівського ліцею №1 (а.с.16). Відповідно до заяви [PERSON] від 06.02.2024 року він дійсно з 31.12.2022 року і по теперішній час за власним бажанням проживає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 273 СК України передбачено, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (звільнення від сплати аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Відповідно до ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З наданих доказів суд встановив, що з 31.12.2022 року [PERSON] , [INFO] не проживає з матір`ю, на користь якої були стягнуті аліменти з позивача - батька дитини, і що з 31.12.2022 року син постійно проживає з позивачем, батьком і платником аліментів, і знаходиться на його утриманні. Відповідачка зазначені обставини визнала, у відзиві на позов підтвердила суду, що син постійно проживає з позивачем з 31.12.2022 року. Син сторін [PERSON] , який досяг 14-го віку, самостійно визначив своє місце проживання з батьком, спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що дитина проживає з батьком, який є платником аліментів, відпали підстави для стягнення з нього аліментів на утримання цієї дитини на користь матері, яка проживає окремо від дитини. Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За таких обставин, суд доходить висновку, що проживання дитини з батьком і перебування на його повному утриманні свідчить про суттєву зміну обставин, що були підставою для стягнення аліментів з позивача і має тягнути за собою звільнення від сплати аліментів з часу подання позову, тобто з 27.02.2024 року. Враховуючи викладене вище, є обґрунтованою та підлягає задоволенню вимога позивача про припинення стягнення аліментів, однак з 27.02.2024 року, що є датою звернення позивача з позовом до суду, оскільки вимог про звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач не заявляв. Разом з тим, відповідач доказів у підтвердження своєї участі в утриманні дитини, яка проживає з позивачем з 31.12.2022 року, у вказаний період не надала. Матеріали справи не містять доказів того, що сторони досягли згоди щодо способів участі утриманні дитини. Згідно з ст.ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що угоди про сплату аліментів в добровільному порядку сторонами не досягнуто, обов`язок обох батьків утримувати дитину, з метою захисту прав дитини на матеріальне забезпечення, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх її видів заробітку ( доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню за присудження аліментів у заявленому розмірі, від дня пред`явлення позову, тобто з 27.02.2024 року. У силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Отже, позов позивача підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача мав би бути присуджений сплачений останнім судовий збір за вимогу про припинення стягнення аліментів у розмірі 1211,20 грн., та з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач був звільнений при подачі позову. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір"у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті. За таких обставин, з відповідача на користь позивача суд стягує 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн, інші 50 відсотків підлягають поверненню позивачу з державного бюджету; з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн. Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача [PERSON] здійснював адвокат Сафіна О.Т. підставі Договору про надання правничої допомоги від 31.01.2024 р. На підтвердження розміру витрат представник подав: Акт приймання-передачі виконаної роботи №1 до Договору про надання правничої допомоги від 31.01.2024 року, розрахунок наданих послуг (детальний опис робіт), з яких попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин вартість 1000 грн., вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, судової практики - 2000 грн., складання позовної заяви - 2000 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера № 26.02.2024 про прийняття оплати від [PERSON] 5000 грн.; Ордер серії ВЕ № 1110146 від 23.02.2024 року, Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК №001797. Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн не відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги, реальності таких витрат, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2500 грн. витрат на правничу допомогу. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 3105,60 грн., з яких 605,60 грн. витрат зі сплати судового збору та 2500 грн. витрат на правничу допомогу; з відповідача на користь держави 605,60 грн.

Outcome: approved