Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

07 липня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить стягнути із [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 5\~000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. щомісяця довічно. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю 1-ї групи підгрупи «А», що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , за станом свого здоров?я не може існувати без стороннього спеціального догляду, певних медичних процедур, допоміжних засобів для пересування, спеціального взуття, медикаментів, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації особи з інвалідністю № 373. Вказує, що з самого народження і до цього часу, постійний догляд за ним здійснює його мама [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), яка вкладає багато часу, сил та коштів. Батько, [PERSON] , офіційно розлучився з мамою 28.02.2017 р., що підтверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області про розлучення. Після того як батько залишив їх, тягар підтримки життя позивача ліг на плечі матері, яка на даний момент вже є пенсіонеркою. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.12.2015 р. у справі №367/5670/15-ц з відповідача вже стягувались аліменти на його утримання до закінчення навчання, до 30.06.2017 року. Після закінчення навчання відповідач перестав добровільно платити аліменти, а також не надає будь-якої іншої матеріальної допомоги та не бере участі в підтримці його існування. Наголошує, що відповідач не являється інвалідом, працездатний, не досягнув пенсійного віку, не має інших осіб на своєму утриманні, має автомобіль, забезпечений житлом, неофіційно працює таксистом. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання, між сторонами не досягнуто, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07.07.2023 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М. Ухвалою суду від 09.08.2023 відкрито позовне провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 29 вересня 2023 року представником відповідача адвокатом Чеховською Д.Р. подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів у повному обсязі. Вказав, що дійсно його син [PERSON] є особою з інвалідністю, йому було встановлено діагноз ДЦП. Коли відповідач з матір?ю позивача ще був у шлюбі, працював кам?янщиком, слюсарем, муляром, що підтверджується трудовою книжкою відповідача, забезпечував потреби сім?ї, у тому числі і позивача. Для того, щоб забезпечувати сім?ю і зокрема лікування сина, відповідач їздив на заробітки закордон у Польщу, працював неофіційно. Відповідач заробив, працюючи за кордоном, близько 100 000 тисяч доларів США, які пішли на операцію позивача у 1998 році, яка була зроблена в Інституті травматології та ортопедії НАМН України відомим лікарем [PERSON] , після цієї операції позивач почав ходити. У подальшому стосунки відповідача з дружиною [PERSON] погіршилися і вона будучи ще у шлюбі подала на відповідача позовну заяву про стягнення аліментів. Після розірвання шлюбу у 2017 році позивач дійсно залишився проживати з матір?ю. Однак відповідач ніколи не відмовлявся від допомоги сину, він сплачував аліменти, допомагав продуктами харчування. Зазначив, що у матеріалах справи немає беззапечних доказів того, що саме мати позивача здійснює за ним постійний сторонній догляд, несе фінансовий тягар. Відповідачу відомо, що мати позивача [PERSON] на даний момент проживає з чоловіком, однак офіційно їх шлюб не зареєстрований. Окрім цього\~вказав,\~що з 2016 року по 2017 рік відповідачем сплачувалися аліменти, які були присуджені рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.12.2015 року у справі № 367/5670/15-ц. Після виплати аліментів відповідач надавав допомогу позивачу наскільки у нього була така можливість, перекази здійснювалися через відділення поштового зв?язку Укрпошти, однак у відповідача не збереглися усі перекази. Окрім того, відповідач часто передавав позивачу продукти харчування, а саме: картоплю, моркву, буряки, сир, молоко, сало, які вирощені відповідачем у селі Салтикова Дівиця Чернігівського району Чернігівської області, оскільки там проживала матір відповідача. З 2016 року по 2017 рік відповідачем сплачувалися аліменти, які були присуджені рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24.12.2015 року у справі № 367/5670/15-ц. Після виплати аліментів відповідач надавав допомогу позивачу наскільки у нього була така можливість, перекази здійснювалися через відділення поштового зв?язку Укрпошти, однак у відповідача не збереглися усі перекази. Вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що після того, як закінчив навчання позивач, відповідач не надавав будь-якої іншої матеріальної допомоги та не брав участі у підтримці його існування. 18 жовтня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якому заперечив проти доводів відповідача та просив позовні вимоги задовольнити, серед іншого зазначив, що не заперечує того факту, що в 2016-2017 відповідач сплачував аліменти згідно рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24.12.2015, проте, після закінчення навчання в червні 2017 року, відповідач не зробив жодної виплати, лише в квітні 2023 він отримав від відповідача 1500 грн., які позивач сприйняв як подарунок на свої день народження. 17 жовтня 2023 року від представника відповідача адвоката Чеховської Д.Р. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначила, що позивачем не доведено факту того, що він потребує матеріальної допомоги і що визначений законодавством прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не забезпечують його першочергових потреб. 07 грудня 2023 року ухвалою суду витребувано від Бучанської міської ради Київської області копії рішення про надання громадянину України [PERSON] , [INFO] , земельної ділянки у власність на території м. Буча Київської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові, просила їх задовольнити. 10 квітня 2024 року від представника відповідача - адвоката Чеховської Д.Р. надійшло клопотання, в якому просила розглянути справу без участі відповідача та його представника. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідач у справі є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Бучанською селищною радою Київської області 16 серпня 1993 року, актовий запис №155. Також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства та йому встановлена перша група підгрупи «А» інвалідності з 01.06.2011 довічно, вказане підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] , випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 876, індивідуальною програмою реабілітації особи із інвалідністю № 736. Згідно довідки №432 та 21.06.2023, виданої Управлінням соціальної політики Бучанської міської ради, [PERSON] отримує державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю з дитинства 1 групи в розмірі 7131,00 грн. на місяць. Згідно довідки про доходи № 4715 3877 1764 матір позивача [PERSON] перебуває на обліку в Ірпінському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області та отримує пенсію за віком, сума пенсії за період з 01.01.2023 по 30.06.2023 складає 24\~824,00 грн. Згідно копії довідки від 27.06.2023, виданої Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Шевченківського району м. Києва, [PERSON] працює в Територіальному Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Шевченківського району м.Києва, займає посаду соціального працівника з середньомісячною заробітною платою в розмірі 10\~061,14 грн. Вирішуючи вимогу позову про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина, суд виходить з такого. Відповідно до статті 180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Зокрема, статтею 199 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних доньку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Якщо застосовувати вказані роз`яснення до правовідносин, врегульованих статтею 198 СК України, є очевидним, що обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто непрацездатністю сина або доньки, які досягли повноліття, їхньою потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. Враховуючи наведені в статті 198 СК України передумови для звернення до суду за стягненням аліментів на утримання повнолітніх непрацездатних дітей, суд зважає на доведеність того, що донька сторін потребує матеріальної допомоги, про що свідчать надані позивачем фактичні дані про її захворювання. Відповідач у відзиві зазначив, що на даний час ніде не працевлаштований, пенсію не отримує, на підтвердження чого надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/суми нарахованого доходу станом на 18.09.2023. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В статті 182 СК України визначені обставини, що враховуються судом при визначенні розміру аліментів, і до них відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини (1); стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів (2); наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина (3); інші обставини, що мають істотне значення (4). Інвалідом визнається особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що призводить до обмеження нормальної життєдіяльності, викликає в особи потребу в соціальній допомозі і посиленому соціальному захисті, а також виконання з боку держави відповідних заходів для забезпечення її законодавчо визначених прав (ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні»). Подібне визначення інваліда міститься і у Законі України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина. Окрім наведених в статті 182 СК України обставин, при визначенні розміру аліментів, що присуджуються з одного з батьків повнолітнього сина (доньки), суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином повнолітніх непрацездатних осіб, які претендують на отримання аліментів, як слідує із частини 2 ст. 201 СК України. Вказані порушення здоров`я [PERSON] у сукупності мають логічним наслідком медико-експертний висновок про його непрацездатність та потребу в постійному сторонньому догляді, який, як встановлено судом, здійснює позивач. У зв`язку з цим суд не знаходить підстав для звільнення батька від участі в утриманні повнолітнього непрацездатного за станом здоров`я сина. Судом беззаперечно встановлено, що повнолітній син сторін є особою з інвалідністю першої групи підгрупи «А» з дитинства. Проживає з матір`ю, за станом свого здоров`я потребує постійного стороннього догляду. Відповідач проживає окремо, не допомагає позивачці доглядати за їхнім спільним непрацездатним сином, який потребує матеріальної допомоги у зв`язку з інвалідністю. При визначенні розміру аліментів по зазначеній справі, судом також враховано визначені у ч. 9 ст. 7 СК України загальні засади регулювання сімейних відносин, а саме: справедливість, добросовісність і розумність. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що його утримання потребує витрат саме у розмірі 5\~000,00 грн. щомісячно, а відповідач спроможний надавати йому матеріальну допомогу в такому розмірі. Разом з тим, відповідач є працездатним за віком, а тому також має брати участь у забезпеченні свого повнолітнього непрацездатного сина. Оскільки законодавець передбачив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які є непрацездатними за станом здоров`я, під умовою можливості надання такої допомоги, тобто обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка непрацездатна за станом здоров`я, поставлений у залежність від матеріального стану батьків, то суд, із врахуванням вимог ст. 182 СК України, приходить висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1000 (тисяча) гривень 00 коп., починаючи з 07.07.2023 і довічно. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів, спрямований на утримання повнолітніх дітей відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, в зв`язку з навчанням. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 214 (двісті чотирнадцять) грн. 72 коп. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial