Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви Позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС» про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. 14 серпня 2021 року між позичальником [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТ ФІНАНС», правонаступником якого є ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», було укладено кредитний договір № 10004265248 від 14 серпня 2021 року. 05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого до позивача за плату перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 10004265248 від 14 серпня 2021 року. ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 33 368, 00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 368,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Добровільно відповідач заборгованість не сплачує. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № 10004265248 у розмірі 33 368, 00 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~684, 20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3\~000 грн. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Заводським районним судом м. Запоріжжя ухвалою від 18 грудня 2023 року цивільну справу № 332/7408/23 передано до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю. 15 січня 2024 року справа надійшла на адресу Комунарського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 січня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , повідомлений своєчасно та належним чином, у судові засідання на 09 лютого 2024 року та 15 квітня 2024 року не з`явився, причини його неявки суду не відомі. Представник третьої особи, повідомлений своєчасно та належним чином не прибув, причини його неявки суду не відомі. Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 14 серпня 2021 року між позичальником\~ [PERSON] та\~ТОВ «ФК\~«ІНВЕСТ ФІНАНС»,\~правонаступником якого\~є ТОВ\~«ДІДЖИ ФІНАНС»,\~було укладено\~кредитний договір\~№ 10004265248. 05 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 556/ФК-22, відповідно до умов якого до позивача за плату перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 10004265248 від 14 серпня 2021 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторину № 556/ФК-22 від 05\~вересня 2022\~ року ТОВ «ДІДЖИ\~ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 33 368, 00 грн., з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 23 368,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», ні на рахунки попереднього кредитора. Позиція суду та нормативно правове обґрунтування Щодо стягнення основної суми боргу. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 cт. 509\~ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2\~ст. 509 ЦК України, передбачено, зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 ЦК України. Відповідно до вимог cт. 629\~ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст.\~525,\~526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст.\~1077\~та ст.\~1078 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової кошти вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитнім договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за вказаним кредитними договорами відповідач не повернув позику у строк, встановлений договорами, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача наявну заборгованість та задовольнити позовні вимоги в цій частині. При цьому суд зауважує, що відповідачем [PERSON] , доказів, які спростовують наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредитним договорам, не надано і судом таких обставин не встановлено. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 22 вересня 2023 року; детальний опис робіт виконаних адвокатом від 17 листопада 2023 року, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом від 17 листопада 2023 року у розмірі 3 000 грн., свідоцтво. Дослідивши надані стороною позивача докази на підтвердження розміру правої допомоги, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що справа не є складною, представником позивача надано достатня кількість доказів на підтвердження понесених витрат, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат за надані послуги слід задовольнити в повному обсязі. Розподіл витрат зі сплати судового збору. У зв`язку із задоволенням основної вимоги, з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684, 00 грн. за подання до суду позовної заяви.

Outcome: approved