Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач ТОВ ««Росвен Інвест Україна»» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Посилався на те, що 25.08.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №18356-08/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «Інвеструм» 25.08.2022 року направило [PERSON] пропозицію укласти договір про надання фінансового кредиту №18356-08/2022 після заповнення відповідачем електронної заявки на отримання фінансового кредиту на сайті первісного кредитора в мережі інтернет, що знаходиться за адресою https://www.zecredit/com/ua/. Того ж дня [PERSON] прийняв пропозицію щодо укладення договору №18356-08/2022 на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «ФК «Інвеструм» направило [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор W0143, який боржником введено/відправлено. Таким чином, 25.08.2022 року між сторонами було укладено договір про надання фінансового кредиту №18356-08/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями. ТОВ «ФК «Інвеструм» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти. Проте, відповідач виконував свої зобов`язання з істотним порушенням умов договору, не здійснивши повернення суми наданого йому кредиту та процентів, нарахованих у строк користування кредитом, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 25 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу №25042023, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору належне йому право вимоги за кредитними договорами, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує грошові кошти за відступлення права вимоги. Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №25042023 від 25 квітня 2023 року, було відступлено право вимоги і до [PERSON] Позичальник на користь нового кредитора жодних платежів станом на дату подання позовної заяви не здійснював, внаслідок чого заборгованість за договором №25042023 від 25 квітня 2023 року становить 50637 грн. 50 коп., а тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 13750 гривень; заборгованість по відсотах - 36887 грн. 50 коп. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №25042023 від 25 квітня 2023 року у розмірі 50637 грн. 50 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 16.01.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник позовні вимоги не визнав. Зазначив, що позивач не надав належних доказів ознайомлення його з умовами договору та його підписання шляхом використання електронного підпису, в тому числі із застосуванням одноразового алфавітно-цифрового ідентифікатора. Окрім того, не надано доказів, що відповідач є позичальником за кредитним договором, зокрема того, що такий договір було розміщено в його особистому кабінеті. Вважає, що факт укладення та досягнення згоди щодо усіх істотних умов договору між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] недоведений. Із заявленим розміром заборгованості не погоджується, оскільки додатковими угодами №3 від 19.09.2022 року та від 28.09.2022 року виконання зобов`язань за договором було відстрочено в сукупності терміном на 30 днів. Тобто, останнім днем виконання договору є саме 17.10.2022 року. Так, п.2 додаткової угоди №3 від 28.09.2022 року сторони погодили, що клієнт зобов`язується здійснити повернення кредиту відповідно до умов зміненого графіка розрахунків, який враховує сплачені відповідачем кошти заборгованості по тілу кредиту та суми відсотків за користування кредитом. Враховуючи зазначене, сума заборгованості відповідача за договором №25042023 від 25 квітня 2023 року становить 13750 гривень. Кредитор мав право нараховувати відсотки до 17.10.2022 року, а тому заборгованість за відсотками відсутня. Посилався на те, що позивач не надав доказів того, що на момент переходу до нього права вимоги за кредитним договором на підставі договору про відступлення права існувало право вимоги до відповідача саме в тому обсязі та на умовах, що зазначені у позовній заяві. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. Ухвалою суду від 27.02.2024 року від позивача витребувано докази. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. У поданих до суду заявах просили розглянути справу у їх відсутності з урахуванням викладеної у відзиві позиції. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 25 серпня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №18356-08/2022. Згідно даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 15000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності. Кредит надано строком на 25 днів до 18.09.2022 року (п.1.2 Договору). За користування кредитом клієнт сплачує товариству 365% річних від суми кредиту в розрахунку 1% на добу (п.1.3 Договору). Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п.1.7). Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору (п.2.1 Договору). У пункті 3.3.3 Договору сторони погодили, що клієнт має право відстрочити виконання зобов`язання на строк 10/20 днів, сплативши для цього проценти відповідно до розрахунку: 7 або 10 днів - 3% на добу від тіла кредиту; 14 або 20 днів - 2,5 % від тіла кредиту. Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 11.12.2023 року встановлено, що товариство на підставі договору про переказ коштів №ФК-150920 від 15.09.2020 року надавало послуги ТОВ «ФК «Інвеструм» та здійснювало операцію з перерахування коштів на банківську карту, згідно листа за вих.3767 від 11.12.2023 року, а саме: за номером договору №18356-08/2022 від 25.08.2022 року на ім`я [PERSON] на картку № [NUMBER] у розмірі 15000 гривень (а.с.75,76). Суд зауважує, що договір про надання фінансового кредиту містить докладну інформацію щодо [PERSON] , зокрема, його індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації і адресу проживання, номер мобільного телефону та електронний підпис W0143. Вказаний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю). Так, із дослідженої судом довідки про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору №18356-08/2022 від 25.08.2022 року встановлено, що в кредитному калькуляторі, що був розміщений на сайті Товариства, позичальник попередньо обрав суму кредиту і термін кредитування, ознайомився з відсотковою ставкою та натиснув кнопку «отримати кредиту». Надалі позичальник здійснив заповнення у відповідні поля сайту анкету з своїми особистими даними. Також позичальником було обрано персональний логін і пароль входу в особистий кабінет. Надалі позичальником самостійно було внесено до інформаційно-телекомунікаційної системи кредитора номер своєї банківської картки, на яку він бажав отримати кредит. З метою впевненості, що клієнт є власником вказаної банківської картки, Товариство здійснило верифікацію зазначеної картки. Після вчинення вказаних дій позичальник натиснув на посилання отримати кредит і направив заявку товаритсву. У відповідь Товариство направило позичальнику на номер телефону [NUMBER] повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який клієнт ввів на веб-сторінці (а.с.10). Судом також встановлено, що 25 квітня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено Договір факторингу №25042023, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає новому кредитору належне йому право вимоги за кредитними договорами, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує грошові кошти за відступлення права вимоги. Згідно з Витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу №25042023 від 25 квітня 2023 року, було відступлено право вимоги і до [PERSON] . Розглядаючи аргументи наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Так, між сторонами склались правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із дослідженого судом договору про споживчий кредит №18356-08/2022 від 25.08.2022 року встановлено, що його укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, Договір про надання фінансового кредиту №18356-08/2022 від 25.08.2022 року укладений в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованим електронним підписом директора, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору (W0143), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із копії вказаного договору також видно, що [PERSON] як позичальник за кредитним договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу свої персональні дані. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що позивач не довів факту укладення договору з [PERSON] , не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Доказів того, що його персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) були використані товариством для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій [PERSON] не звертався. Окрім того, суд звертає увагу на те, що до відзиву на позовну заяву представником відповідача було додано додаткову угоду до договору №18356-08/2022 від 25.08.2022 року від 19.09.2022 року та додаткову угоду до договору №18356-08/2022 від 25.08.2022 року від 28.09.2022 року, які не долучались представником позивача до позовної заяви, що також підтверджує факт укладення договору відповідачем [PERSON] . Відповідно до ч. 1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Відповідно до ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно дост. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього кодексу. Звертаючись до суду з позовними вимогами, ТОВ «Росвен Інвест Україна» посилався на те, що станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача становить 50637 грн. 50 коп., а тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 13750 гривень; заборгованість по відсотах - 36887 грн. 50 коп. Розглядаючи доводи сторін щодо дійсного розміру заборгованості, суд виходить із наступного. Згідно з п. 1.2 кредитного договору строк дії кредиту 25 (двадцять п`ять) днів по 18.09.2022 року. Із дослідженого судом графіку платежів встановлено, що розмір відсотків за період з 25.08.2022 року по 18.09.2022 року становить 3750 гривень. Із розрахунку заборгованості видно, що 18.09.2022 року відповідач погасив заборгованість за відсотками у розмірі 3750 гривень та 1250 гривень у рахунок заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, на 18.09.2022 року залишок заборгованості за кредитним договором становив 13750 гривень - заборгованість за тілом кредиту. 19.09.2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №18356-08/2022 від 25.08.2022 року. В угоді сторони домовились відстрочити виконання зобов`язання за договором на 10 днів, тобто до 28.09.2022 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються (а.с.45). 28.09.2022 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №18356-08/2022 від 25.08.2022 року. В угоді сторони домовились відстрочити виконання зобов`язання за договором на 20 днів, тобто до 17.10.2022 року. Будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 13750 гривень. (а.с.43). Право клієнта на відстрочення виконання зобов`язань передбачено п.3.3 Основного договору №18356-08/2022 від 25.08.2022 року, при цьому за відстрочення клієнт сплачує проценти за наведеним розрахунком. Починаючи із 19.10.2022 року та до 17.01.2023 року, кредитор продовжив нарахування відсотків на заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13750 гривень. Положеннями статті 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідач у поданому до суду відзиві заперечує проти вимог позивача про стягнення відсотків, вважаючи вказані нарахування необгрунтованими. Розглядаючи наведені доводи, суд враховує, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. Відповідно до кредитного договору №18356-08/2022 від 25.08.2022 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 15 000,00 грн. строком на 25 днів, тобто з 25.08.2022 до 18.09.2022 року. ТОВ «Росвен Інвест Україна» відповідно до договору факторингу набуло право вимоги заборгованості. Отже, ТОВ «Росвен Інвест Україна» мало право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором за 25 днів по 18.09.2022 року, що виходячи з передбаченої договором процентної ставки, становить 3750 гривень. Проте, вказаний розмір процентів відповідачем було погашено 18.09.2022 року. Нарахування та стягнення із [PERSON] процентів за користування кредитом поза визначеними строками суперечить вищевказаним вимогам ЦК України та правовим висновкам Верховного Суду. Ураховуючи викладені обставини суд вважає, що з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Росвен Інвест Україна" підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13750 гривень. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial