Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

У серпні 2022 року Колошкін Павло Ігорович в інтересах [PERSON] (далі - Позивач) звернувсь до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» (далі - Відповідач, ТОВ Везем Шиппінг») про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 грудня 2021 року між ТОВ «Везем Шиппінг» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-11273, відповідно до умов якого сторони зобов`язались до «30» квітня 2022 року укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу, належного ТОВ «Везем Шиппінг». На виконання умов договору Позивач в повному обсязі оплатила вартість транспортного засобу, що підтверджується квитанцією № 109Т003РUМ від 21 грудня 2021 року. Основний договір до 30 квітня 2022 року укладений не був. Вказує, що зобов`язання за Договором виконано лише Позивачем, отже зобов`язання є припиненим в силу не укладення до 30 квітня 2022 року Основного договору, що свідчить про безпідставність набуття Відповідачем грошових коштів у сумі 258 640 грн. 90 коп. Вказані обставини свідчать про наявність підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача грошові кошти у сумі 258 640 грн. 90 коп. Враховуючи викладене Позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2022 року заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Колошкін Павло Ігорович, про забезпечення позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів задоволено частково. Накладено арешт на грошові кошти (в тому числі ті, що знаходяться на банківських рахунках) Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» в межах заявлених позовних вимог у розмірі 258640,90 (двісті п`ятдесят вісім тисяч шістсот сорок грн. 90 коп.) грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.11.2022 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду [PERSON] Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва [PERSON] від 03.04.2023 року позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів - прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 04.07.2023 року відповідно до розпорядження № 207 від 03.07.2023 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , з посади судді Печерського районного суду м.Києва. Відповідно до ст. ст. 14, 33 ЦПК України справу було розподілено до розгляду судді Печерського районного суду Соколову О.М. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2023 року цивільну справу №752/11186/21-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення грошових коштів - прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. та залишено без руху. 17.07.2023 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.07.2023 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2023 року цивільну справу № 752/11186/22-ц - прийнято до провадження судді Печерського районного суду м. Києва Соколова О.М. Ухвалено розглядати справу суддею одноособово за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню доданих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Матеріалами справи встановлено, що між ТОВ «Везем Шиппінг» та [PERSON] 20 грудня 2021 року було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № ПКП-11273 (далі-Попередній договір). У відповідності до предмета Попереднього договору, сторони зобов`язались до 30 квітня 2022 року укласти Основний договір з купівлі-продажу транспортного засобу марки «DODGE», модель: «JOURNEY», 2013 рік випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] за погодженою договірною ціною (вартістю) в розмірі 258 640,86 грн., у тому числі ПДВ - 43 106,81 грн. Позивачем було повністю виконано свої зобов`язання за Попередній договором, та внесено в день укладання договору на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» повну суму, а саме 258 640,86 грн., що підтверджується банківською квитанцією про оплату № 109Т003PUM від 21 грудня 2021 року. Згідно з частиною першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною першою та другою статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу другого частини першої, другої та третьої статті 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Судом установлено, Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «DODGE», модель: «JOURNEY», 2013 рік випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в строк до 30 квітня 2022 року, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між Позивачем та Відповідачем не був укладений. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана Позивачкою Відповідачу сума коштів в розмірі 258 640,90 грн. є авансом в розумінні статті 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18 лютого 2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2012 у справі №6-82цс13, від 13 лютого 2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 № 461/5297/16-ц, від 17 червня 2021 у справі №711/5065/15-ц. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що відповідач допустив істотне порушення прав позивача, як сторони попереднього договору, оскільки остання позбавлений можливості отримати у власність обумовлений автомобіль певної марки та моделі, на що вона розраховувала при укладенні попереднього договору. З огляду на зазначене вимоги Позивача про стягнення сплачених Позивачем коштів в розмірі 258 640 грн. 90 коп. підлягають задоволенню, оскільки основний договір між сторонами у визначений строк не було укладено, то зобов`язання за попереднім договором є припиненими в силу статті 635 ЦК України. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені Позивачем з оплати судового збору в розмірі 3 083 грн. 20 коп., за подання позову 2 587 грн. 00 коп. та за подання заяви про забезпечення позову 496 грн. 20 коп. підлягають стягненню з Відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved