Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~В листопаді 2023 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати дійсним договір №656 купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений товарною біржою «Марія» 02 липня 2001 року та зареєстрований у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації. Вказав, що при реєстрації договору ними були виконані всі умови договору купівлі-продажу. При укладенні договору користувалися положеннями ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», яким передбачено, що такий договір купівлі-продажу подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Проте на тепер дізнався, що нормами Цивільного кодексу передбачено обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, тому просив суд визнати договір дійсним. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, а позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його повідомлявся, причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 02 липня 2001 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір №656 купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір був укладений в письмовій формі на товарній біржі «Марія». Згідно довідки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 06 травня 2019 року за вих. №2-491 станом на 31 грудня 2012 року, право власності зареєстровано за позивачем згідно договору купівлі-продажу №656 від 02 липня 2001 року, виданого товарною біржою «Марія». Вказаний житловий будинок розміщений на земельній ділянці КН:4823380600:04:011:0003, яка належить на праві приватної власності позивачу. В той же час позивачу, як покупцю, в теперішній час стало відомо, що для розпорядження житловим будинком потрібно, щоб договір купівлі-продажу був укладений в письмовій формі та посвідчений нотаріально. Однак, на теперішній час, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки відбулися зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а також в зв`язку з тим, що місце знаходження відповідача не відомо. Відповідно до ст.224 ЦК України 1963 року, який діяв на той час (час укладення договору), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язаний передати майно у власність покупця, а останній зобов`язаний прийняти майно та сплатити за нього обумовлену грошову суму. Право власності на майно, придбане за таким договором настає, відповідно до ст. 128 того ж кодексу, з часу передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що між сторонами відбулася домовленість про купівлю-продаж квартири. На підтвердження угоди між сторонами був підписаний в простій письмовій формі договір купівлі-продажу №656 від 02 липня 2001 року, посвідчений товарною біржою «Марія» та зареєстрований у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації». Після укладення договору позивач сплатив власнику повну вартість житлового будинку і отримав його у користування та володіння. В той же час, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбулося, що не дає можливості [PERSON] розпоряджатися ним. Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаєві), до складу якого увійшла і Первомайська територіальна громада (із смт. Первомайське Жовтневого району Миколаївської області), а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч.1 ст.47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що його сторони узгодили всі суттєві умови угоди, в тому числі й ціну, а потім виконали зобов`язання за ним, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved