Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. 1.Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] 7\~333,16 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та 2500,00 грн. витрати на правову допомогу. Аргументи учасників справи. 2.В обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] з 17.09.2008 року працює на підприємстві у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» на різних посадах, з 22.10.2011 року переведений складачем поїздів 6 розряду. За період з 2017 року по 2021 року перебував у щорічних відпустках, та користувався правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. Нарахований та виплачений розмір фактично отриманої допомоги на оздоровлення підтверджується табуляграмами за серпень 2017 р., за травень 2018 р., за липень 2019 р., за липень 2020 р. та за вересень 2021 р. Станом на момент звернення до суду із даною позовною заявою до суду недоплачена матеріальна допомога на оздоровлення становить 7\~333, 16 грн. Звертаючись до суду з даною позовною заявою позивач вважає, що відповідач порушив умови, щодо виплати працівникові матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлені п. 3.1.14 Колективного договору на 2015 рік, укладеного між Криворізькою дирекцією залізничних перевезень та головою Криворізької територіальної профспілкової організації, схваленого на конференції трудового колективу 18.03.2015 року 3.Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив. В обґрунтування відзиву на позов представником відповідача зазначено, що відповідно до п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до законодавчих актів України від 06.12.2016 року , встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. Пунктом 5 Прикінцевих положень закону встановлено, що з 01.01.2017 року мінімальна заробітна плата після набрання чинності законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Враховуючи факт відсутності визнання недійсним п.3, 5 розділу ІІ Закону 1774, імперативна норма закону щодо незастосування з 01.01.2017 року у колективних договорах розрахункової величини у вигляді мінімальної заробітної плати має виконуватися в повному обсязі всіма без винятку суб`єктами на території України. Крім того, нормою зазначеного закону передбачено, що норма незастосування розрахункової величини у вигляді мінімальної заробітної плати, застосовується щодо осіб які уклали колективні договори незалежно від їх дій чи бездіяльності, оскільки встановлено, що до внесення змін до колективних договорів і угод всіх рівнів, щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі вищевикладеного, на виконання вимог Закону та з метою приведення у відповідність умов Колективного договору до вимог законодавства відповідач та президія Криворізької територіальної профспілкової організації спільним рішенням, викладеним у формі постанови від 31.03.2017 року № П 5-8 г/а постановили на виконання пунктів 3,5 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 1774 застосовувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі замість величини «мінімальна заробітна плата», розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб», встановленого Законом. З наданих позивачем документів, жодним чином не вбачається, що голова Криворізької територіальної профспілкової організації, виступаючи особою, яка діє в інтересах члена учасників профспілки працівників підприємства та виступає від імені згідно статутних документів профспілки, як представник колективної угоди діяв з порушенням вимог колективного договору чи законодавства. Крім того, просила суд застосувати до даних про відносин строки позовної давності. Процесуальні дії у справі. 4.25 грудня 2023 року судом постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику ( повідомлення ) сторін. Обставини справи, встановлені судом 5.Відповідно до копії трудової книжки [PERSON] з 17.09.2008 року працює в Криворізькій дирекції залізничних перевезень РФ «Придніпровська залізниця Ат «Українська залізниця». З 22.10.2011 року переведений складачем поїздів 6 розряду\~( а.с. 15-18). 6.Згідно розрахунку заробітної плати за серпень 2017 року, за травень 2018 року, за липень 2019 року, за липень 2020 року, за серпень 2020, за вересень 2021 року [PERSON] отримала матеріальну допомогу в розмірі 2105,00 грн., 2254,34 грн., 2840,25 грн., 2627,50 грн., 118,75 грн. та 4540,00 грн. відповідно ( а.с. 19-24). 7.Відповідно до п. 3.1.14 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом, схваленого конференцією трудового колективу від 18 березня 2015 року при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини ( у випадку поділу відпустки на частини) незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з положеннями за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. 8.Згідно з п.1.4 Колективного договору, необхідні зміни, доповнення до колективного договору можуть вноситися за взаємною домовленістю сторін, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціально-економічні інтереси працівників, які встановлено чинним законодавством та колективним договором і затверджуються на спільному засіданні керівництва дирекції і президії Теркому, а всі інші - на конференції трудового колектив (а.с.26). 9.Постановою № П-3 від 31.01.217 року продовжено дію Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень ( а.с. 28). 10. Постановою № П-8-25г від 12 січня 2018 року Криворізької дирекції залізничних перевезень та президії Криворізького територіальної профспілкової організації продовжено здійснювання виконання зобов`язань діючого колективного договору СП Криворізька дирекція залізничних перевезень у 2018 році до укладення колективного договору ПАТ Укрзалізниця (а.с.29). 11.Постановою № П-2-25г від 04 січня 2019 року СП Криворізька дирекція залізничних перевезень РФ Придніпровська залізниця АТ Укрзалізниця та Криворізької територіальної профспілкової організації продовжено здійснювання виконання зобов`язань діючого колективного договору СП Криворізька дирекція залізничних перевезень у 2019 році до укладення колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.30). 12.Згідно Постанови № П-9-11г від 02 січня 2020 року СП Криворізька дирекція залізничних перевезень РФ Придніпровська залізниця АТ Укрзалізниця та Криворізької територіальної профспілкової організації продовжено здійснювання виконання зобов`язань діючого колективного договору СП Криворізька дирекція залізничних перевезень у 2020 році до укладення колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.31). 13.Відповідно до Постанови № П-11-89г від 28 грудня 2020 року Криворізької дирекції залізничних перевезень та Криворізької територіальної профспілкової організації продовжено здійснювання виконання зобов`язань діючого колективного договору Криворізької дирекція залізничних перевезень регіональної філії Придніпровська залізниця у 2021 році до укладення колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.31). 14.Постановою № П-5-8г/а від 31 березня 2017 року Криворізької дирекції залізничних перевезень та Криворізької територіальної профспілкової організації, застосовано з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договору СП Криворізька дирекції залізничних перевезень замість величини мінімальна заробітна плата розрахункову величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом (а.с.32). 15.Постановою № П-13-85г від 10 червня 2021 року Криворізької дирекції залізничних перевезень та Криворізької територіальної профспілкової організації, застосовано внесено зміни до Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень, а саме пункт 3.1.14 викладено у новій редакції: про наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її навчання, виплачувати один раз на рік згідно х положенням, за письмовою заявою працівника, матеральну допомогу на оздоровлення у розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового оксаду за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року (а.с34). Джерела права й акти їх застосування. 16.Відповідно до\~ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. 17.Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. 18.\~Відповідно дост.13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди»,зміст колективного договору визначається сторонами. 19.Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. 20.Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. 21.\~Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. 22.Згідно\~ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Оцінка аргументів учасників справи та висновки суду за результатами розгляду справи 23. Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3.1.14 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2015 рік, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 % тарифної ставки чи посадового окладу, які склались на початок року по професії, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. При цьому, відповідно до спільної Постанови Криворізької дирекції залізничних перевезень та Криворізької територіальної профспілкової організації, застосовано з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договору СП «Криворізька дирекції залізничних перевезень» замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом». 24.При цьому, відповідно до спільної Постанови Криворізької дирекції залізничних перевезень та Криворізької територіальної профспілкової організації, застосовано з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договору СП «Криворізька дирекції залізничних перевезень» замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом». 25.Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2000 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3200 грн. 26.Законом України Про державний бюджет України на 2018 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1860 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2325 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3723 грн. 27.Законом України Про державний бюджет України на 2019 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2401,25 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4173 грн. 28.Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2102 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2627,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4723 грн. 29.Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2837,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 6000 грн. 30. Згідно з п.1.4 Колективного договору, необхідні зміни, доповнення до колективного договору можуть вноситися за взаємною домовленістю сторін, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціально-економічні інтереси працівників, які встановлено чинним законодавством та колективним договором і затверджуються на спільному засіданні керівництва дирекції і президії Теркому, а всі інші - на конференції трудового колектив. Отже, Спільна постанова Криворізької дирекції залізничних перевезень та Криворізької територіальної профспілкової організації, застосовано з 01 квітня 2017 року, якою прийнято рішення про застосовування з 01.04.2017 року розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величини 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом замість величини «не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги», призвела до погіршення становища працівників порівняно із законодавством. 31.Виходячи зі змісту п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що призводять до погіршення соціального становища працівників, повинні були прийматися на конференції трудового колектива, а отже самостійне вирішення керівництвом Криворізької дирекції залізничних перевезень та Криворізької територіальної профспілкової організації питання щодо застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами суперечить вимогам Колективного договору, а отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення величина 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. 32. Крім того, матеріали справи не містять доказів , що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. 33.Відповідно до ст. 9 КЗпП України,умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю,є недійсними. 34.\~Ст. 9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. 35.За таких обставин, твердження представника відповідача, що відсутність до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплат які суперечать Закону, не приймаються судом до уваги та спростовуються положенням КЗпП України. 36.Крім того, суд зазначає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.14. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом Криворізької дирекції залізничних перевезень, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, яким визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. 37.Закон України «Про внесення змін до законодавчих актів України» погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив її право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотної сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги. 38.Суд також вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків та перешкод для застосування п.3.1.14 Колективного договору в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається виключно Колективним договором. 39. За таких обставин, суд погоджується з доводами представника позивача, що при розрахунку розміру матеріальної допомоги на оздоровлення слід використовувати розмір мінімальної заробітної плати встановлений законом по Україні на момент виплати допомоги. 40.Проте, підприємством позивачу було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 2105,00 грн. в 2017 році, 2254,34 в 2018 році, 2840,25 грн. в 2019 році, 2746,25 грн. в 2020 році та 4540,00 грн. в 2021 році. 41. За таких обставин, виходячи з розрахунку 3200,00 грн. 2105,00 грн. + 3723,00 грн. 254,34 грн.+ 4173,00 грн. 2840,25 грн.+ 1723,00грн. 2746,25 грн. + 6000,00-4540,00 грн. з відповідача на корить позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 7333,16 грн. 42.Щодо клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 43.Згідно з ч.1 ст.233 КЗпП України (із змінами, внесеними Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Водночас, на підставі п.1 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 КЗпП, продовжуються на строк дії такого карантину. \~ \~ \~ \~Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, який неодноразово продовжувався, і був відмінений постановою КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 24.00 год. 30 червня 2023 року. 44.Відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. \~ \~ \~ \~Отже, строки звернення позивача до суду за вирішенням трудового спору не було пропущено, оскільки з вимогою про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за період з 2017 року по 19 липня 2022 року він мав право звернутися до суду без обмеження будь-яким строком. \~ \~ \~ \~При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, суд доходить висновку про поширення дії частини першої\~статті 233 КЗпП України\~в редакції\~Закону України від 01.07.2022 №2352-IX\~тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності. \~ \~ \~ \~Аналогічний висновок викладено у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023. Розподіл судових витрат. 45.Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 46.Згідно п.1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати\~на професійну правничу допомогу. 47.Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.\~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:\~1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 48.Позивачем було понесені судові витрати пов`язані з наданням правої допомоги в розмірі 2500,00 грн. 49.На підтвердження, понесених витрат позивачем до позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги № 06/10/01 від 06.10.2023 року ( а.с.41-46) та квитанцію № 3253820 від 06.10.2023 року ( а.с. 47). 50.Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 2500,00 грн. 51.Крім того, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1073,60\~ грн, оскільки позивач під час звернення до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» На підставі викладеного, та

Outcome: approved