Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 130 000, 00 грн, суму інфляційного збільшення 40 894, 64 грн, суму трьох відсотків річних 7 522, 19 грн, що становить загальну суму у розмірі 183 416,83 грн та інші понесені витрати. В обґрунтування позову вказано, що після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 грудня 2020 року, автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, тому він подав до відповідача заяву про виплату страхового відшкодування разом необхідними документами. Проте жодної відповіді отримано не було. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 06 грудня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю, для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано 08 грудня 2023 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 12 грудня 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному порядку з викликом сторін. 26 лютого 2024 року представник позивача подав до суду заяву, зареєстровану у суді 27 лютого 2024 року, про розгляд справи за відсутності сторони позивача, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення, позов підтримує і просить задовольнити. Позивач, його представник не з`явилися у судове засідання, враховуючи подану завчасно заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі частини першої ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень позивача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення у справі заочного рішення та задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. ІІІ. Фактичні обставини справи. 03 грудня 2020 року приблизно о 00:45 год. громадянин [PERSON] , керуючи автомобілем марки OPEL OMEGA (реєстраційний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] ), рухаючись автодорогою сполученням Київ-Чоп М06 468 км + 94 м в напрямку м. Київ, порушив вимоги Розділу 2 п.п. 2.3 б, д, 2.9 а, Розділу 10 п. 10.1 Розділу 11 п. 11.3 Розділу 14 п. 14.2 в. Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вибрав безпечної швидкості руху та не переконався перед початком випередження попутного транспортного засобу та перестроювання, не надав перевагу автомобілю який рухався у зустрічному напрямку, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Mersedes Benz Sprinter 313 (реєстраційний номер [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку по свої смузі руху, внаслідок чого водій автомобіля марки Mersedes Benz Sprinter 313 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а автомобіль Mersedes Benz Sprinter 313 реєстраційний номер [NUMBER] власником, якого є [PERSON] зазнав ушкоджень. Відомості про зазначену подію були внесенні до єдиного реєстру досудових розслідувань № 12020140170000274 й оголошено підозру про вчинення кримінального правопорушення. Вироком Буського районного суду Львівської області від 24 листопада 2021 року у справі № 943/1893/21 провадження №1-кп/943/149/2021 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною першою ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк до двох років з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Mersedes Benz Sprinter 313 (реєстраційний номер [NUMBER] ), що належить позивачеві отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, у результаті отриманих пошкоджень автомобіль став непридатним до експлуатації та подальшого використання. Відповідно до висновків викладених у звіті №1718/23 ТОВ АК «Експерт-Сервіс» про оцінку автомобіля Mersedes Benz Sprinter 313CDI (реєстраційний номер [NUMBER] ) внаслідок пошкодження автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди матеріальні збитки приймаються рівним дійсним (ринковій) вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становлять 292 915,70 грн. Ринкова вартість автомобіля Mersedes Benz Sprinter 313CDI (реєстраційний номер [NUMBER] ), що належить [PERSON] складає 292 915, 70 грн. Ринкова вартість автомобіля у пошкодженому стані Mersedes Benz Sprinter 313CDI (реєстраційний номер [NUMBER] ), що належить [PERSON] складає: 63 121, 95 грн. Вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу складових колісних транспортних засобів складає 510 873, 42 грн. Цивільна відповідальність транспортного засобу з державним номером [NUMBER] (VIN-код [NUMBER] Типом B2: легковий автомобіль від 1601 до 2000 куб. см. Марка та модель OPEL OMEGA, на дату дорожньо-транспортної пригоди 03 грудня 2020 року Поліс № 165839672 був діючий застрахований АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», з лімітом страхової суми 130 000, 00 грн. Страховик АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», позбавлений права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ з 01 вересня 2021 року, у зв`язку із застосуванням Національним банком України заходу впливу у вигляді тимчасового зупинення дії ліцензій на провадження діяльності ОСЦПВВНТЗ, водночас в силу положень п. 52.5 ст. 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний виконувати свої зобов`язання за раніше укладеними договорами. Про настання страхового випадку було повідомлено АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», оскільки відповідальність заподіювача шкоди - [PERSON] , згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР 165839672 застраховано у АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» та позивачем була подана заява про виплату страхового відшкодування та низка інших документів страховику. Однак жодної відповіді отримано не було. Відповідач не сплатив страхове відшкодування та не відшкодував понесенні матеріальні збитки Позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним у вчинені якої був [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у Відповідача, а тому до Відповідача перейшов обов`язок відшкодування шкоди в межах сум невиплаченого страхового відшкодування, а також нараховані інфляційне збільшення, 3 % річних та пені та понесених витрат, щодо оплати експертизи. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Положення ст 15,16 ЦК України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. За приписами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Факт настання страхового випадку підтверджується вироком Буського районного суду Львівської області від 24 листопада 2021 року у справі № 943/1893/21 (провадження №1-кп/943/149/2021). Відповідно до частини шостої ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, - є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, вина водія [PERSON] , чия цивільно-правова відповідальність була застрахована в ПАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на підставі полісу ЕР 165839672 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди була встановлена, що потягло за собою заподіяння матеріальної шкоди позивачу. За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 Цивільного кодексу України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, стаття 999 Цивільного кодексу України визначає, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Законом України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону). Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до статей 9, 22 - 31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно пункту 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21), від 26.01.2023 по справі № 349/487/21(провадження № 61-8156св22). Також наголошуємо, що закон не покладає на Позивача обов`язок доказування вини Відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди Відповідачем та її розмір. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 640/14169/17. У Постанові Верховного Суду колегії суддів Касаційного кримінального суду від 27 липня 2021 року по справі №431/1397/20, викладено висновок, що рішення суду про стягнення коштів з винуватця без урахування відповідальності страховика, визначеної договором страхування та посвідченої відповідним полісом, суперечить вимогам закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV. Тобто, Позивач, якому належить на праві власності пошкоджений транспортний засіб, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, страховик ПАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» за полісом №165839672 зобов`язана відшкодувати Позивачу шкоду, виходячи з ліміту суми страхового відшкодування в розмірі 130 000, 00 грн. Вимога про сплату страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням і у разі неналежного його виконання настають наслідки у сплаті пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Вимога про сплату страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням і у разі неналежного його виконання настають наслідки у сплаті пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, згідно з розрахунком, загальна сума, що підлягає стягненню становить суму 178 416, 83 грн = 130 000, 00 (сума боргу) + 40 894, 64 (інфляційне збільшення) + 7 522, 19 (штрафні санкціі). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що, оскільки відповідачем порушено вимоги законодавства та договору щодо строків виплати, з останнього підлягає стягненню сума відшкодування з разом з штрафними санкціями та інфляційного збільшення, у межах суми позову. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1 834, 18 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За частиною третьою статті 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (1); пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (2). Згідно із заявою №1718 від 26 липня 2023 року, погодженою між ТзОВ «АК «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС» та [PERSON] та рахунку № 1718 від 26 липня 2023 року, вартість послуг з експертного дослідження й оцінки суми заподіяної шкоди колісному транспортному засобу становить 5 000, 00 грн, яку позивач сплатив у повному обсязі, що підтверджується актом № 1718/23 прийому-передачі виконаних робіт від 26 липня 2023 року та квитанцією № 91 від 28 липня 2023 року. Як встановлено з матеріалів справи, представником позивача на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 29092023 від 29 вересня 2023 року, укладеного з АБ «Наталії Пухи», є [PERSON] , що також підтверджується ордером серії ВК № 1105490 від 29 вересня 2023 року. Актом приймання-передачі наданих послуг від 29 вересня 2023 року, підписаним керівником АБ «Наталії Пухи» Пухою Н. С. та клієнтом - [PERSON] , підтверджується, що загальна вартість послуг складає 7 000, 00 грн. Відтак, згідно з положеннями частини третьої статті 133, пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає також стягненню сума витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, - 5 000, 00 грн і витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги у розмірі 7 000, 00 грн. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved