Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

21.12.2023р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь: - 867 345 грн. 60 коп. заборгованість з основної суми боргу за договором позики № 26022021 від 27.02.2021р.; - 433 672 грн. 80 коп. заборгованість з відсотків за договором позики № 26022021 від 27.02.2021р.; - 1 109 479 грн. 58 коп. заборгованість з основної суми боргу за договором позики від 09.09.2021р.; - 288 464 грн. 69 коп. заборгованість з відсотків за договором позики від 09.09.2021р.; - 50 000 грн. 00 коп. моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що 27.02.2021р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики № 26022021, за умовами якого відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 24 000 доларів США 00 центів, під 24 % річних (з виплатою один раз на рік), на строк 24 місяці, який сплив 27.02.2023р. 09.09.2021р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за умовами якого відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 30 700 доларів США 00 центів, під 26 % річних, з кінцевим строком повернення до 09.09.2022р. За договорами від 27.02.2021р. та 09.09.2021р. було визначено грошовий еквівалент суми зобов`язання в іноземній валюті долар США. Факт передачі грошових коштів за договорами підтверджується розписками. На теперішній час відповідач не повернув ні суму позики, ні відсотки за користування грошовими коштами. На день складання позову, 20.11.2023р., офіційний курс долару США складає 36,1394 грн./1 долар США. Таким чином, за договором позики № 26022021 від 27.02.2021р. сума основного боргу становить 867 345 грн. 60 коп., виходячи з офіційного курсу долара США до української гривні станом на 20.11.2023р. - 1 долар США/36,1394 грн., в еквіваленті іноземної валюти - 24 000 доларів США (24 000 доларів США 00 центів х 36,1394). Відсотки за договором позики № 26022021 від 27.02.2021р., виходячи із умов договору позики, строку надання позики (2 роки), та офіційного курсу долара США до української гривні станом на 20.11.2023р. - 1 долар США/36,1394 грн., становлять 433 672 грн. 80 коп., в еквіваленті іноземної валюти 12 000 доларів США (24 000 доларів США 00 центів х 25% х 2 х 36,1394). За договором позики від 09.09.2021р. сума боргу становить 30 700 доларів США, що еквівалентно 1 109 479 грн. 58 коп., виходячи з офіційного курсу долара США до української гривні станом на 20.11.2023р. - 1 долар США/36,1394 грн. (30 700 доларів США 00 центів х 36,1394). Відсотки за договором позики від 09.09.2021р. становлять 7 982 долари США 00 центів, що еквівалентно 288 464 грн. 69 коп., виходячи з строку надання позики та офіційного курсу долара США до української гривні станом на 20.11.2023р. - 1 долар США/36,1394 грн. (30 700 доларів США х 26% х 36,1394). Щодо відшкодування моральної шкоди позивач послався на ст.ст. 23, 1167 ЦК України, та вказуючи на те, що він за договорами позики передав відповідачу всі свої заощадження, які збирав десятки років, на що вмовив свою родину, і станом на сьогодні його родина з ним не розмовляє, він погано спить, постійно винить себе за те, що довірив гроші людині, яка його обдурила, з огляду на що вважає, що йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 50 000 грн. 00 коп. Позивач в судові засідання 01.04.2024р. та 17.04.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, із заявами на адресу суду не звертався. Представник позивача [PERSON] в судові засідання 01.04.2024р. та 17.04.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду. Водночас, 22.01.2024р. звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, в якій позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судові засідання 01.04.2024р. та 17.04.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-131 ЦПК України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду шляхом направлення судових повісток про виклик у судові засідання з прикріпленими до них файлами одержувачу [PERSON] в його електронний кабінет, а також через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України про виклик відповідача до суду. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позов, заяву про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи. З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті без участі сторін за наявними у справі доказами. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленим таке. Так як вбачається з матеріалів справи, 27.02.2021р. між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позивальник) було укладено договір позики № 26022021, відповідно до п. п. 1.1, 2.1, 2.2, 2.3, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.6 якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти в сумі 670 320 грн. 00 коп., що дорівнює еквіваленту суми 24 000 доларів США по офіційному курсу Національного банку України на момент підписання договору (1 долар США = 27,93). Позикодавець має право на отримання процентів від суми позики в розмірі 25% річних, які нараховуються на суму позики. Позикодавець надає позику одночасно з підписанням договору, в готівковій формі, з видачею розписки. Строк на який надається позика складає 24 місяці з моменту її отримання позичальником. Позика повинна бути повернутою одноразово в повному обсязі, та повертається в готівковій формі або шляхом зарахування грошових коштів на рахунок позикодавця. Позичальник виплачує належні позикодавцеві проценти раз на рік. Проценти нараховуються виходячи із розміру позики вказаної у договорі у національній валюті гривні. 27.02.2021р. відповідачем було надано позивачеві власноручно підписану розписку в якій він підтвердив отримання від позивача у позику, готівкою, грошові кошти у розмірі 24 000 доларів США. та зобов`язався виплачувати проценти у розмірі 25% річних, кожних 12 місяців і до дня повернення позики, включно. В ній же зазначив, що строк позики складає 24 місяці. 09.09.2021р. між позивачем (позикодавець) та відповідачем (позивальник) було укладено договір позики, відповідно до п.п. 1-5, 8, 9, 11, 16, 17 якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у позику грошові кошти у розмірі 30 700 доларів США 00 центів, що у гривневому еквіваленті за курсом НБУ 26,7459 грн./1 долар США на дату укладення договору складає 821 077 грн. 64 коп. Сторони домовилися, що за кожен рік користування грошовими коштами позичальник сплачує позикодавцю 26% річних від суми проінвестованих ним коштів, та що виплата відсотків відбувається щопівроку, в останній календарний день розрахункового періоду. Відсотки за користування грошовими коштами нараховуються починаючи з наступного дня їх фактичного отримання позичальником по день передуючий даті закінчення договору, з розрахунку факт/365днів за формулою: сума відсотків = сума позики х річний відсоток х фактична кількість днів користування позикою у розрахунковому періоді/365днів. Якщо позика повертається частинами то відсотки нараховуються на суму залишку неповернутої позики. Повернення позиченої суми грошових коштів та відсотків по ній повинне проходити в готівковій формі у м. Києві у валюті позики або в безготівковій формі на розрахунковий рахунок [NUMBER] , номер карти 5472761252570937, у гривні по курсу НБУ на дату нарахування відсотків чи повернення позиченої суми. Сторони домовилися, що окрема розписка позичальником про передання йому визначеної суми грошових коштів за даним договором надається і є фактом передачі коштів. Позичальник має право повернути, а позикодавець прийняти позичену суму грошових коштів до закінчення вказаного у п. 1 терміну в повному обсязі або частинами. Остаточне повернення позики здійснюється протягом 10 банківських днів з дати закінчення договору. Договір вважається укладеним з моменту передання грошей. Дата закінчення договору - 09.09.2022р. 09.09.2021р. відповідачем було надано позивачеві власноручно підписану розписку в якій він підтвердив отримання від позивача у позику грошових коштів у розмірі 30 700 доларів США. та зобов`язався повернути їх до 09.09.2022р. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманих за договором позики № 26022021 від 26.02.2021р. коштів та відсотків за ним, не виконав, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, станом на 20.11.2023р. за ним рахується заборгованість по основному боргу у розмірі 867 345 грн. 60 коп., виходячи з офіційного курсу долара США до української гривні станом на 20.11.2023р. - 1 долар США/36,1394 грн., що в еквіваленті іноземної валюти становить 24 000 доларів США (24 000 доларів США 00 центів х 36,1394). А також за відсотками у розмірі 433 672 грн. 80 коп., виходячи із суми позики, погодженої сторонами відсоткової ставки, строку надання позики (2 роки), офіційного курсу долара США до української гривні станом на 20.11.2023р. як 1 долар США/36,1394 грн., що становлять в еквіваленті іноземної валюти 12 000 доларів США (24 000 доларів США 00 центів х 25% х 2 х 36,1394). Відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманих за договором позики від 09.09.2021р. коштів та відсотків за ним, не виконав, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, станом на 20.11.2023р. за ним рахується заборгованість по основному боргу 30 700 доларів США, що еквівалентно 1 109 479 грн. 58 коп., виходячи з офіційного курсу долара США до української гривні станом на 20.11.2023р - 1 долар США/36,1394 грн (30 700 доларів США 00 центів х 36,1394). А також за відсотками, у розмірі 7 982 долари США 00 центів, що еквівалентно 288 464 грн. 69 коп., виходячи з погодженої сторонами відсоткової ставки, суми позики, строку надання позики та офіційного курсу долара США до української гривні станом на 20.11.2023р. як 1долар США/36,1394грн. (30 700 доларів США х 26% х 1 х 36,1394). Офіційний курс долара США до української гривні, за курсом НБУ, станом на 20.11.2023р. становить 1 долар США/36,1394 грн. Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В свою чергу, ст.ст. 76-89 ЦПК України визначено поняття доказів, їх належності, допустимості, достовірності та достатності, обов`язок доказування і подачі доказів, а також підстави звільнення від доказування, порядок подачі доказів, витребування доказів та оцінки доказів. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Верховний Суд України у постанові від 18.09.2013р. у справі № 6-63цс13 виклав правовий висновок, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі № 464/3790/16-ц. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України, визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, і за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк і термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У справі, що розглядається між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики укладеним у письмовій формі, зміст якого, як і складена позичальником розписка, підтверджують факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів, які позичальником позикодавцеві не повернуті. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, ЗУ Про зовнішньоекономічну діяльність від 16.04.1991р., ЗУ Про валюту і валютні операції № 2473-VIII від 01.04.2023р.(далі - № 2473-VIII). Відповідно до ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ст. 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16.01.2019р. у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.09.2019р. в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.12.2022р. у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21)). Про стягнення заборгованості у валюті позики та (або) в гривневому еквіваленті за курсом НБУ України на час ухвалення судом рішення, позивач не заявляв. Тож, враховуючи обов`язок суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення суми заборгованості за договором позики № 26022021 від 27.02.2021р. та договором позики від 09.09.2021р. саме у гривні, виходячи із курсу долара США до української гривні, встановленого НБУ станом на 20.11.2023р. (дата визначена позивачем) як 36,1394 грн./1 долар США, у розмірі: - за договором позики № 26022021 від 27.02.2021р. - 867 345 грн. 60 коп.; - за договором позики від 09.09.2021р. - 1 109 479 грн. 58 коп. Позивач також просив стягнути з відповідача на свою користь відсотки за користування грошовими коштами, виходячи із погодженої сторонами відсоткової ставки у договорі позики № 26022021 від 27.02.2021р. - 25% річних від суми позики, в загальному розмірі 433 672 грн. 80 коп. та у договорі позики від 09.09.2021р. - 26 % річних від суми проінвестованих коштів в загальному розмірі 288 464 грн. 69 коп., які розраховані ним виходячи із сум позики, строків їх надання визначених договорами позики, та курсу долара США до української гривні, встановленого НБУ станом на 20.11.2023р. (дата визначена позивачем) як 36,1394 грн./1 долар США. З огляду на вищевикладене позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами за договором позики № 26022021 від 27.02.2021р. в загальному розмірі 433 672 грн. 80 коп. та за договором позики від 09.09.2021р. в загальному розмірі 288 464 грн. 69 коп. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020р. у справі №216/3521/16-ц, провадження №14-714цс19, дійшла висновку, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, §62, 12.07.2007р.). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Водночас, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказуючи на заподіяння йому моральної шкоди обмежився виключно зазначенням загальних формулювань без зазначення конкретних обставин, які б свідчили про заподіяння йому моральної шкоди. При цьому позивач вказуючи на негативні наслідки в його житті не надає суду жодних доказів на підтвердження наявності останніх. Таким чином, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує як характер моральних страждань позивача, так і їх тривалість та вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. відповідатиме засадам розумності та справедливості, а також обставинам справи та наслідкам, що настали для позивача, який зазнав моральних страждань. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 13 420 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 13 199 грн. 91 коп. (98,36%).

Outcome: partial