Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Пересипська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Одеської міської ради, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що до органу опіки та піклування від Служби у справах дітей ОМР надійшло клопотання та документи стосовно невідкладеного відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] . Підставою для здійснення виїзду за адресою місця проживання відповідачів, став дзвінок від сектору ювенальної превенції Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області. За результатами виїзду та перевірки, двері до квартири не відчинили, однак, в квартирі булло чутно плач дитини, внаслідок чого працівниками поліції було прийнято рішення про проникнення до житла. В квартирі було виявлено чоловіка та жінку, що перебували в стані алкогольного сп`яніння та спали, на підлозі хлопчика, який плакав, та мав хворобливий вигляд. За актом проведення оцінки рівня безпеки дитини від 12.11.2023 року у малолітнього [PERSON] виявлено підвищену температуру та ознаки ГРВІ, гострого фарингіту. Бригадою швидкої допомоги дитину направлено до КНП «Дитяча міська клінічна лікарня № 3» для медичного обстеження та отримання необхідного лікування. На підставі викладеного представник позивача просить: відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі: частини всіх видів зароботку. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 27 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачам роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву, третій особі роз`яснено про право в порядку ст. 181 ЦПК України надати письмові пояснення. На адресу суду 21.12.2023 року (вх. № 38175) надійшла заява за підписом третьої особи [PERSON] про долучення до матеріалів справи копій документів на підтвердження заявлених позовних вимог (а.с.39-47). Також, 24.01.2024 року (вх. № 3057) надійшла заява представника третьої особи про долучення до матеріалів справи довідки про не відвідування дитини (а.с.57), акт про обстеження умов проживання (а.с.58). Ухвалою суду від 27 лютого 2024 року підготовче провадження по цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В останнє судове засідання сторони до суду не з`явились, звернулись на адресу суду з заявами щодо можливості розгляду справи за їх відсутності. Так, на адресу суду 03.04.2024 року (вх. № 11352) надійшла заява представника позивача Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування Дмитрієвої Т.П. щодо можливості проведення судового засідання у її відсутність, згідно якої представник позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.81). Відповідач [PERSON] , також звернулась із заявою щодо можливості проведення судового засідання за її відсутності, згідно якої зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову (а.с.83). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.64-65). Представник третьої особи: служби у справах дітей Одеської міської ради Просвіріна М.Я також звернулась на адресу суду з заявою щодо можливості слухання справи за відсутності третьої особи, в якій зазначила, що третя особа позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.86). Звертаючись до суду з позовом про відібрання дитини, стягнення аліментів без позбавлення батьківських прав, представник позивача зазначив, що органу опіки та піклування від Служби у справах дітей ОМР надійшло клопотання та документи стосовно невідкладеного відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] . Підставою для здійснення виїзду за адресою місця проживання відповідачів, став дзвінок від сектору ювенальної превенції Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області, та в подальшому за адресою: [ADDRESS] було виявлено дитину, яка потребувала невідкладеного медичного огляду. Судом досліджуються надані документи на підтвердження та спростування обставин позову. Так, згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] батьками якого зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Згідно рапорту Начальникові ВП № 3 ОРУП ГУПН в Одеській області від 12.11.2023 року інспектором чергової частини 12.11.2023 року було прийнято заяву та зареєстровано ЄО за № 31331 від 12.11.2023 року, як адміністративне правопорушення з приводу того, що за адресою: [ADDRESS] відбуваються дебош, в квартирі є малолітня дитина (а.с.6). Згідно матеріалів справи за адресою: [ADDRESS] було складено Акт про обстеження умов проживання та Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини. Так, згідно Акту (складеного на підставі дзвінка поліції) обстеження умов проживання складеного головним спеціалістом ТВ ССД ОМР у Пересипському районі, встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з двох кімнат, в квартирі наявні необхідні меблі. Зі слів [PERSON] в квартирі остання перебуває, як гостя свого знайомого [PERSON] , який у свою чергу винаймає дане житло. В квартирі відсутні особисті речі дитини, відсутні засоби гігієни для дитини відповідного віку. В квартирі перебуває багато сторонніх людей, які перебували в алкогольному сп`янінні. З метою потрапляння до квартири, працівниками поліції були вибиті вхідні двері (а.с.12 зв.). Згідно Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] [INFO] , на момент виявлення встановлено: дитина плакала, голодна, не вдягнена. Щодо стану здоров`я: висока температура. Дитина має зовнішні ознаки недогляду чи занедбаності. Коментар спеціаліста: на дитині брудний одяг, не помита. Щодо матері дитини зазначено: мати на вигляд має ознаки алкогольного сп`яніння. Зі слів матері: в даній квартирі перебуває в гостях у свого знайомого (а.с.13-17). Відповідно до Акту прийому передачі дитини 12.11.2023 року о 17 год. 14 хв. [PERSON] , [INFO] дитину передано лікарю-педіатру приймального відділення (а.с.18 зв.) Згідно листа КПН «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» ОМР зазначено, що 08.12.2023 року до закладу на підставі направлення ДОЗ ООДА від 24.11.2023 року була передана малолітня дитина [PERSON] (а.с.44). Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей Андрієво-Іванівської сільської ради зазначено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , та немовля [INFO] якого мати не зареєструвала. Мати не належним чином виконує свої батьківські обов`язки, проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В повідомлені зазначено, що [PERSON] разом з [PERSON] та немовлям виїхала до м. Одеси, малолітня дитина [PERSON] залишалась з співмешканцем [PERSON] . Начальник служби у справах дітей Андрієво-Іванівської сільської ради просить провести обстеження умов проживання [PERSON] та взяти останню під соціальний супровід (а.с.47). Отже, з досліджених судом документів та відповідно до наданих усних пояснень в підготовчих засіданнях учасниками справи судом встановлено, що малолітнього [PERSON] , [INFO] , було відібрано за адресою: [ADDRESS] , та, як встановлено матеріалами справи, дана квартира винаймається [PERSON] , [PERSON] за вказаною адресою перебувала в гостях, згідно пояснень представника позивача та третьої особи, мати дитину відвідала лише один раз, а саме 18.12.2023 року (а.с.57), його життям не цікавиться. Відповідач в ході розгляду справи надала пояснення щодо не визнання позову та зазначила, що відвідувала дитину багато разів, проживає за іншою адресою, за якою було складено Акт обстеження умов проживання, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , зареєструвала, про що надала копію свідоцтва про народження дитини. Судом досліджується Акт обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , згідно якого встановлено наступне: квартира розташована на 3 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 3 кімнат, в квартирі є: вода, газ, електропостачання та теплопостачання. Умови проживання: косметичний ремонт, чисто, наявні спальні меблі, побутова техніка, наявні окремі ліжка, дитячий стіл та стілець. Для виховання дітей створені наступні умови: наявні ліжка для сну, діти сплять з матір`ю. Забезпечені продуктами харчування, наявні речі/предмети особистої гігієни. За вказаною адресо проживають: [PERSON] - мати, [PERSON] , [INFO] , донька, та [PERSON] [INFO] . Акт обстеження складено та підписано членами комісії: головним спеціалістом ТВ ССД ОМР у Пересипському районі Остапенко І.О. [PERSON] , з актом ознайомлена [PERSON] (а.с.58). Згідно довідки про невідвідування виданої директором КПН «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» від 03.04.2024 року № 247 зазначено: на повному державному забезпечення з 08.12.2023 року у закладі знаходиться малолітній [PERSON] , [INFO] . За весь час перебування дитини в КНП «СПБД № 3 «Сонечко» ОМР мати дитини [PERSON] відвідала дитину: 18.12.2023 року, 23.02.2024 року, 07.03.2024 року, 12.03.2024 року, 20.03.2024 та 01.04.2024 року. Батько дитину не відвідував, матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні не приймає (а.с.82). Разом з цим, згідно з копією графіка відвідування дитини, [PERSON] відвідала дитину ще і 03.04.2024 року (а.с.85). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» в редакції чинній на момент відібрання дитини, визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Для прийняття рішення про негайне відібрання дитини у батьків служба у справах дітей подає голові районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади відповідне клопотання. Після надходження клопотання голова чи інша уповноважена особа районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади протягом одного дня розглядає порушене питання та приймає відповідне рішення. На підставі рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади служба у справах дітей разом з уповноваженим підрозділом органів Національної поліції, представниками закладу охорони здоров`я вживають заходів до відібрання дитини у батьків та тимчасово влаштовують її відповідно до пункту 31 цього Порядку. Якщо надійшла інформація про загрозу життю або здоров`ю дитини, яка проживає на території сільської, селищної ради, виконавчий орган сільської, селищної ради протягом одного дня приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків, забезпечує її тимчасове влаштування та у день відібрання дитини письмово повідомляє про це службу у справах дітей. Про відібрання дитини у батьків орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує прокуратуру за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або відібрання дитини у матері, батька без позбавлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також, в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органові опіки та піклування. Згідно з п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України, суд може постановити таке рішення у випадку, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 170 СК України у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Європейський суд у своєму рішенні у справі «Гаазе проти Німеччини» (заява від 08 квітня 2004 року № 11057/02) зазначив, що згідно з усталеною прецедентною практикою суду, взаємне почуття втіхи батьків і дитини від того, що вони постійно перебувають разом, становить важливий елемент сімейного життя, тому національні заходи, що перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке перешкоджають реалізації такого почуття, дорівнюють втручанню у право, яке захищається статтею 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (SAVINY v. UKRAINE, № 39948/06, § 50, ЄСПЛ, від 18 грудня 2008 року). З огляду на зазначене, судом встановлено, що підставою відібрання дитини без позбавлення батьківських прав батьків стало виникнення небезпечної для дитини обстановки: її життя, здоров`я. Актом проведення оцінки, рівень безпеки дитини, було визначено, як «дуже небезпечно». Аналізуючи доводи позивача, якими обґрунтовуються позовні вимоги, щодо підстав відібрання дитини від батьків в частині наявності загрози здоров`ю та життю малолітньої дитини у випадку залишення останньої з матір`ю, судом встановлено, що зазначені обставини, які описані в Акті станом на час розгляду справи відсутні. Судом в встановлено, що мати дитини, відповідач у справі, та двоє її малолітніх доньок проживають за адресою: [ADDRESS] , за вказаною, адресою було проведено обстеження умов проживання, про що складено Акт від 20.12.2023 року, за результатами обстеження умов проживання встановлено, що в квартирі створені належні умови для проживання дітей, є необхідні речі, продукти харчування, меблі, речі особистої гігієни. За даними довідки про відвідування, мати дитину відвідує в середньому 3 разі на місяць, останнє відвідування дитини відбулось 03.04.2024 року. Таким чином, з наданих учасниками справи та досліджених в судовому засіданні доказів суд встановив, що станом на день вирішення питання про відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від батьків, а саме від матері - відсутні. Відомості щодо батька дитини та його участі у вихованні дитини відсутні взагалі. При цьому суд виходить з наступного: Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 «Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За змістом ст. ст. 151, 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Відібрання дітей від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав має бути наслідком невиконання батьківських обов`язків або їх неналежного виконання, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я та морального виховання. Суд виходить з того, що найкращим для малолітньої дитини є її проживання в рідній сім`ї, більш того, відібрання дитини у батьків при встановлених під час судового розгляду конкретних обставин, не буде відповідати інтересам дитини. Судом встановлено, що мати відвідує дитину, створила умови для проживання малолітніх дітей, в ході розгляду справи активно заперечувала щодо обставин позову, виявила та довела стійке бажання виховувати дитину та дбати про його добробут. Судом також враховується, що поведінка відповідача [PERSON] змінилась, мати дитини зробила для себе висновки, бажає і надалі виконувати батьківські обов`язки, має любов до свого сина, і демонструє своїм ставленням дійсне бажання жити з дитиною та опікуватись неї. Таким чином, судом вставлено, що обставини, що стали наслідком відібрання дитини, вичерпані. Порівнюючи вагомість тих обставин, на які як на підставу для відібрання дитини посилається позивач, і вагомість психологічного аспекту відібрання, враховуючи особу і поведінку відповідача, а також враховуючи, що відібрання дитини від матері може бути застосовано лише як крайня міра, коли без відібрання не можна усунути загрозу для життя та здоров`я дитини у інший спосіб, то при наданих доказах і при вставлених судом конкретних обставинах, - суд не вбачає підстав для відібрання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , без позбавлення батьківських прав, на даний час та вважає, що таке відібрання не відповідатиме інтересам в першу чергу дитини, на підставі чого відсутні підстави для задоволення позову. Щодо батька дитини, судом не надається оцінка щодо його участі у вихованні сина тощо, оскільки останній не висловив думки щодо заявлених позовних вимог, з огляду на досліджені докази не приймає участі у вихованні дитини, не був присутнім при відібранні дитини. Так само не підлягає задоволенню й вимога позивача про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, оскільки зазначена вимога є похідною від попередньої вимоги про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав, в задоволенні, якої позивачу було відмовлено. Статтею ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. За внутрішнім переконанням суду, за час розгляду справи, відповідач, як мати дитини твердо довела своє бажання виховувати власну дитину та дбати про неї, судом приймається до уваги те, що мати усвідомила свою поведінку, не приховує свого негативного ставлення до своєї поведінки, що свідчить про те, що остання зробили висновки щодо стилю життя, судом враховується й обставина того, що відповідач була присутньою у кожному судовому засіданні. Аналізуючи досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, в особі органу опіки та піклування про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed