Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

I.Виклад позицій позивача та відповідача 18\~березня 2024\~року [PERSON] (далі позивач) через свого представника адвоката Залокоцьку В.Д. звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про зміну способу стягнення аліментів на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , визначеного рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2021 року у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 гривень на кожну дитину, щомісячно, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але\~ не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування\~позовних вимогпосилається \~на те,\~що розмір\~аліментів визначений\~у твердій\~грошовій сумі\~в розмірі\~по 1300\~грн.\~на кожну\~дитину не\~може забезпечити\~належний рівень\~матеріального забезпечення\~дітей,\~оскільки зчасу присудження аліментів значно змінився рівень життя, підвищились ціни та соціальні гарантії. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Від представника позивача [PERSON] адвоката Залокоцьку В.Д. та представника\~відповідача [PERSON] адвоката\~Кугутюка О.В.\~до суду\~поступили заяви\~про \~розгляд справи\~в їх\~відсутності,\~при цьому\~представник позивача\~позовні вимоги\~підтримує,\~а представник\~відповідача позовні\~вимоги в\~частині зміни\~способу стягнення\~аліментів визнає,\~у задоволенні\~позову в\~частині стягнення\~витрат на\~правничу допомогу\~просить відмовити\~(а.с. 33-41, 42-43). Інших заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи, від учасників справи не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 19.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 28). Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою судді відповідачеві [PERSON] запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву (а.с.28). Ухвалу судді від 19.03.2024 разом з копією позовної заяви надіслано відповідачу [PERSON] , яку він отримав 22.03.2024 (а.с.31). Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін у справі про розгляд справи. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. За приписами ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі у сторін даного цивільно правового спору 11 жовтня 2014 року народився син [PERSON] та [INFO] син [PERSON] (а.с.15,16).\~ \~ \~ \~ Відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 1300 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17 березня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 в редакції Закону від 06.02.2003 (а.с.10-13). 05.12.2023 позивач [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого Шаргородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №15 (а.с.14). Згідно з вимогами ст.ст. 81, 263, 264 ЦПК України та принципу оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд перевірив доводи сторін як у підтвердження, так і в заперечення позову та факти, які підлягають встановленню, з метою з`ясування та дослідження матеріального стану, стану здоров`я сторін, наявність у відповідача інших дітей і непрацездатних членів сім`ї, його спроможності сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірах, визначених у позовній заяві. Судом встановлено, що матеріальне становище неповнолітніх дітей сторін змінилося у зв`язку із зростанням розміру прожиткового мінімуму, подорожчанням продуктів харчування та інших товарів першої необхідності, необхідних для забезпечення належного утримання і виховання дітей. На утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відповідач за рішенням Шаргородського районного суду від 09.04.2021 сплачує аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17.03.2021 і до досягнення дітьми повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 в редакції Закону від 06.02.2003, що є недостатнім для забезпечення належного рівня виховання та утримання синів, оскільки зазначений розмір аліментів є меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, який на дитину віком до 6 до 18 років станом на 01.01.2024 становить 3196\~гривень, а 50 відсотків відповідно складає 1598 гривень, що є порушенням вимог ч.2 ст.182 СК України, ставить сторони у нерівні умови, призводить до погіршення матеріального становища позивача, яка змушена нести більший обсяг витрат на утримання дітей для забезпечення їх гармонійного розвитку. Позивач, як мати несе рівні з відповідачем витрати по утриманню дітей, тому, на переконання суду, розмір аліментів в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними стабільного матеріального утримання з боку батька. При цьому суд виходить із захисту інтересів перш за все самих дітей, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Статтею 51\~Конституції України\~передбачено,\~що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Статею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно \~ст.\~8\~ЗУ "Про\~охорону дитинства"\~кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного\~і соціального\~розвитку.\~Батьки або\~особи,\~які їх\~замінюють,\~несуть відповідальність\~для всебічного\~розвитку дитини,\~відповідно до\~законів України. За приписами ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно положень ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Статтею 141 СК України\~передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України\~\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. У пункті 54 рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Ослон проти Швеції" №2 від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1\~ст. 181 СК України). За приписами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Означене узгоджується із висновком ВС, викладеним у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Крім того, згідно правової позиції, викладеної у постанові ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2\~ст. 182 СК України). Згідно з положеннями\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аналіз змісту ч. 3 ст. 181, ст.ст. 183, 184 СК України\~дає підстави для висновку, що право вибору способу стягнення аліментів, в тому числі право вимагати зміни раніше визначеного рішенням суду способу стягнення коштів на утримання дитини, належить стягувачу (позивачу у даній справі). Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд визначає їх розмір за правилами, встановленими\~ст. 182 СК України, При цьому ч. 2\~ст.\~182\~СК України визначає \~гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.183 та ст.184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На відміну від зміни розміру аліментів (ст. 192 СК України), визначених за рішенням суду, законом не визначено переліку підстав для зміни способу стягнення аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~ст. 182-184 СК України,\~не може\~обмежуватися разовим\~її здійсненням. При зміні способу стягнення аліментів, суд враховує норми ст. ст.\~141,\~181,\~184 Сімейного кодексу України\~щодо рівності обов`язків матері і батька перед дитиною, мінімального розміру аліментів на дитину, та обставини на які посилалися сторони. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181,192\~\~Сімейного кодексу України\~\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182 - 184\~\~Сімейного кодексу України , не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192\~\~Сімейного кодексу України\~\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. У справі, що розглядається розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання синів визначено судом у твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 гривень на кожну дитину щомісячно, що є недостатнім для забезпечення їх життєдіяльності, достатніх та належних умов для проживання дітей. VІ.\~Висновки суду Дослідивши всі\~обставини справи,\~оцінивши кожний\~доказ з\~точки зору\~належності,\~допустимості,\~достовірності,\~а сукупність\~зібраних доказів\~ з\~точки зору\~достатності та\~взаємозв`язкута виходячи із закріплених ч. 9\~ст. 7 СК України\~принципів справедливості,\~добросовісності,\~розумності та\~обов`язку\~обох батьків\~утримувати своїх\~дітей, суд прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] надані належні, достовірні, допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву і є достатніми для ухвалення судом рішення про зміну способу стягнення аліментів. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. VІІ. Розподіл судових витрат Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно із вимогами ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав до\~початку розгляду\~справи по\~суті. Враховуючи, що позовні вимоги відповідачем визнано в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] судові витрати\~в сумі\~605,60 грн., а іншу частину в сумі 605,60 грн. компенсувати за рахунок держави. Позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3028 грн. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача (ч.2 ст.141 ЦПК України). Метою впровадження принципу відшкодування судових витрат є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Право на правову допомогу гарантовано статтями\~ 8,\~59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (рішення від 16 листопада 2000 р. №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 р. №23-рп/2009; рішення від 11 липня 2013 р. №6-рп/2013). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При вирішенні судом позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд серед іншого враховує практику ЄСПЛ щодо розподілу судових витрат. Так, Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.\~ Статтею 15 ЦПК України\~ визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК\~України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з вимогами ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат :1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Наявність договірних відносин між адвокатом Залокоцькою В.Д. та [PERSON] підтверджується договором про надання правничої допомоги\~\~від 12 лютого 2024 року (а.с. 19-21). При цьому у матеріалах справи міститься розрахунок витрат на правничу допомогу від 18.03.2024 (а.с.24), акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 18.03.2024 (а.с.23), квитанція про оплату правничої допомоги від 18.03.2024 в розмірі 3028 грн. (а.с. 22). Відтак, у справі, що розглядається, суд, дослідивши всі обставини, оцінивши докази з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до висновку, що позивачем [PERSON] надані належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки суд задовольнив позовні вимоги. Відповідач [PERSON] \~клопотання \~про зменшення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами не\~заявляв.\~ У\~заяві до\~суду від\~09.04.2024\~у \~стягненні витрат\~на правничу\~допомогу просив\~відмовити,\~оскільки дана\~справа за\~своєю категорією\~не є\~складною для\~адвоката,\~який має\~достатню правову\~кваліфікацію,\~виходячи з\~принципу добросовісності,\~взагалі не\~є підставою\~для відшкодування\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу \~в зазначеному\~розмірі 3028\~грн.\~(а.с.\~33-34). З огляду на викладене та приймаючи до уваги обставини справи, яка розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження та виходячи з характеру доказів у справі (відсутності експертиз, виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн, що відповідає вимогам розумності та співмірності. На підставі викладеного,

Outcome: approved