Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Представник позивачки адвокат Чубенко Ж.А., діючи в інтересах своєї довірительки, звернулася до суду із позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні будинком шляхом виселення з будинку без надання іншого жилого приміщення. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що між позивачкою та відповідачем 01.08.2000 було укладено шлюб, який розріваний за рішенням Хорольського районного суду від 02.07.2018. Від цього шлюбу сторони мають двох дітей. Позивачка є власницею житлового будинку [ADDRESS] . У цьому будинку вона зареєстрована разом із дітьми та братом [PERSON] . Відповідач тимчасово проживає без реєстрації у цьому будинку та відмовляється в добровільному порядку із нього виселитися, чим порушує її конституційне право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, тому позивачка змушена звернутися з цим позовом до суду та прохає суд усунути перешкоди для неї у володінні та користуванні цим жилим будинком шляхом виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення та стягнути із відповідача на свою користь понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~ 01.03.2024 у справі було відкрито провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників судового розгляду в судове засідання. Позивачка та її представник адвокат Чубенко Ж.А. в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві прохали суд про розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідач протягом встановленого строку надав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав повністю, у зв`язку із чим прохав стягнути з нього на користь позивачки 1/2 частину понесених нею судових витрат. Відповідь на відзив до суду не надходила. Згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки від сторін не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив чи заперечення, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] , [INFO] , є власницею жилого будинку [ADDRESS] . У цьому будинку зареєстровані позивачка разом із своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та братом [PERSON] . Зазначене доводиться копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 червня 2007 року № 1206, копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15033414 від 26 червня 2007 року, копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №09-08/285 від 07 лютого 2024 року, копією будинкової книги для приписки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , копією сторінок паспорта [PERSON] серії [NUMBER] . Рішенням Хорольського районного суду від 02.07.2018, яке набрало чинності 06.08.2018, шлюб між [PERSON] , [INFO] та\~ [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 01.08.2000 Підлиманською сільською радою Борівського району Харківської області,\~актовий запис № 05, розірвано. Від цього шлюбу сторони мають двох синів: повнолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією паспорта Серія [NUMBER] ,\~виданого Хорольським\~РС УДМС\~України в\~Полтавській області 09 серпня 2016 року, та копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 20 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 93, які зареєстровані разом із матір`ю у вищевказаному будинку. \~ \~ \~ \~ Як вбачається із відповіді від 29.02.2024, наданої суду Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області, відповідач [PERSON] 30.01.2024 знятий із реєстрації за адресою [ADDRESS] за заявою власника житла. Відповідач неодноразово вчиняв домашнє насильство стосовно позивачки - своєї колишньої дружини, в тому числі і за місцем її проживання та реєстрації [ADDRESS] , за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП Хорольським районним судом Полтавської області, що підтверджується копіями відповідних постанов суду, звернень [PERSON] до ВП №2 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, довідок і листів про результати розгляду її звернень про притягнення [PERSON] до відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. Як вбачається із відзиву від 22.03.2024, наданого суду, відповідач позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Норми права, застосовані судом. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із частини 1 статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. У відповідності до ч.1 ст 381 ЦК України власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню у випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Згідно положень статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Ця правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц. В пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. За ст. 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 цього Кодексу, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У частині третій статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено,\~що позивачка\~ [PERSON] \~є власницею\~жилого будинку\~по [ADDRESS] .\~ Позивачка\~та відповідач\~не перебувають\~в шлюбі,\~оскільки за\~рішенням суду\~від 02.07.2018\~їх шлюб\~розірвано,\~тобто відповідач не є членом сім`ї власника об`єкту нерухомості. Відповідач без реєстрації проживає в цьому будинку та відмовляється на усну вимогу позивачки добровільно виселитися з нього. Спільне мешкання позивачки та відповідача у вказаному жилому будинку є неможливим, так як порушує права позивачки на вільне володіння та розпорядження належним їй на праві власності нерухомим майном, так як відповідач є особою, яка систематично вчиняє домашнє насильство відносно останньої, що доведено матеріалами справи. За таких обставин, враховуючи волевиявлення позивачки, як власника, на усунення перешкод у користування нею належним їй жилим будинком шляхом виселення із нього відповідача без надання йому іншого жилого приміщення, що не порушує прав останнього, який не має законного права без згоди власника мешкати у цьому будинку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1, 3\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 6\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на викладене, з огляду на задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача судового збору на користь позивачки. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Приписами ч.1 ст.142 ЦПК України передбачено, що в разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як заява про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50% судового збору, сплаченого нею в сумі 1211,20 грн згідно платіжної інструкції № 0.0.3495492284.1 від 26.02.2024, що становить 605,60 грн, іншу частину судового збору слід повернути позивачці з державного бюджету. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved