Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

До суду із вказаним позовом звернувся [INFO] .\~ Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] працюючи на посаді ТВО начальника [INFO] видав наказ №15 від 16.08.2021 року згідно з яким головний спеціаліст відділення офіцерів запасу і кадрів [INFO] [PERSON] звільнений з 16 серпня 2021 року зі скороченням штату за п.1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 року по справі № 440/14894/21, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023, визнано протиправним та скасовано наказ начальника [INFO] №15 від 16.08.2021 року в частині звільнення з 16.08.2021 року державного службовця [PERSON] ; поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів [INFO] з 17.08.2021 року. Цим же рішенням стягнуто з [INFO] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113 178,00 грн. Стягнуто з [INFO] на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5093,01 грн. На виконання вказаного судового рішення наказом Кременчуцького районного територіального начальника центру комплектування соціальної підтримки №39 від 29.06.2022 року [PERSON] поновлено на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів [INFO] з 17.08.2021 року. Також на виконання вказаного судового рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 113178,00 грн. [PERSON] фактично виплачено 91108,29 грн., а також сплачено військовий збір - 1697,67 грн., ПДФО (податок на доходи фізичних осіб) - 20372,04 грн., ЄСВ (єдиний соціальний внесок) - 9518,27 грн., а всього 122696,27 грн. Вказані виплати підтверджуються платіжними інструкціями від 04.08.2023 №№ 6234, 6233, 6232, 6231. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [INFO] шкоду завдану незаконним звільненням працівника у розмірі 122 696 грн. 27 коп. та судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп., а всього 125\~380 грн. 27 коп. Ухвалою судді від 17.01.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Від представника відповідача 13.02.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві представник просить відмовити в позові. Зазначає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача шкоди, завданої незаконним звільненням працівника, оскільки відсутня вина відповідача [PERSON] у звільненні [PERSON] , проект наказу про його звільнення готували інші працівники, попущено річний строк звернення до суду з даним позовом, справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 16.02.2024 представником позивача надано суду відповідь на відзив із запереченнями на вищенаведені доводи. 26.02.2024 до суду надійшли письмові заперечення представника відповідача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечила проти позову, просить відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з огляду на наступне. Встановлено, що [PERSON] працюючи на посаді ТВО начальника [INFO] видав наказ №15 від 16.08.2021 року згідно з яким головний спеціаліст відділення офіцерів запасу і кадрів [INFO] [PERSON] звільнений з 16 серпня 2021 року зі скороченням штату за п.1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 року у справі № 440/14894/21, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023, визнано протиправним та скасовано наказ начальника [INFO] №15 від 16.08.2021 року в частині звільнення з 16.08.2021 року державного службовця [PERSON] ; поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів [INFO] з 17.08.2021 року. Цим же рішенням стягнуто з [INFO] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 113 178,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5093,01 грн. На виконання вказаного судового рішення наказом начальника [INFO] №39 від 29.06.2022 року [PERSON] поновлено на посаді головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів [INFO] з 17.08.2021 року. 04.08.2023 [PERSON] фактично виплачено 91 108,29 грн., а також сплачено у зв`язку з цим військовий збір - 1697,67 грн., ПДФО (податок на доходи фізичних осіб) - 20372,04 грн., ЄСВ (єдиний соціальний внесок) - 9518,27 грн. (всього 122696,27 грн.), що підтверджується платіжними інструкціями від 04.08.2023 №№ 6234, 6233, 6232, 6231. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (провадження № 11-720апп18) указано, що відшкодування шкоди у порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. У статті 237 КЗпП України визначено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих судам у пункті 33 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. У даній цивільній справі суд ураховує, що судовими рішеннями адміністративних судів у справі № 440/14894/21, які набрали законної сили, встановлений факт незаконного звільнення [PERSON] згідно з наказом відповідача [PERSON] . Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт незаконного звільнення працівника встановлений судами й свідчить про вину особи, яка уповноважена на звільнення працівника і яка має нести повну матеріальну відповідальність. Таким чином,\~відповідач\~ [PERSON] , як службова особа, яка видала наказ про звільнення працівника, який у подальшому визнано незаконним та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем матеріальної шкоди у розмірі 122696,27 грн., яка понесена позивачем у зв`язку зі стягненням коштів судовими рішеннями та сплатою їх позивачем на користь звільненого працівника. Суд ураховує, що обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної позивачу у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини. Указане спростовує посилання представника відповідача про недоведеність\~вини [PERSON] у завданні матеріальної шкоди позивачу, а також про те, що відповідальність за незаконне звільнення працівників несуть інші особи, які приймали участь у звільненні працівника, зокрема виготовляли наказ про звільнення та погоджували його. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 332/832/18 (провадження № 61-3858св19). Щодо строку звернення до суду слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 233 КЗпП для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу. Рішення суду про поновлення на роботі та стягнення належних до виплати працівнику коштів набрало законної сили на підставі постанови апеляційного адміністративного суду 05.06.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 09.11.2023 року, після сплати 04.08.2023 відповідних коштів, а тому суд вважає, що строк звернення до суду позивачем не пропущений. Таким чином суд відхиляє доводи представника відповідача в частині пропуску строку звернення до суду. За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у сумі 2684,00 грн. (платіжна інструкція від 01.11.2023 № 8502). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Outcome: approved