Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

У листопаді 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму заборгованості: за кредитним договором №2495636 від 21.10.2021 в розмірі 43357,50 грн. з яких: 15000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 28357,50 грн. заборгованість за процентами та за кредитним договором №2143907162/751539 від 17.11.2021 в розмірі 14000,00 грн. з яких: 4000,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 10000,00 грн. заборгованість за процентами. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що 21.10.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2495636, який підписано електронним підписом останньої. Окрім того, 20.11.2021 між цими ж сторонами було укладено Додатковий договір до вказаного вище договору. В подальшому 05.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №05052023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 05.05.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором в розмірі 43357,50 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. 17.11.2021 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2143907162/751539 який підписано електронним підписом останньої. В подальшому 12.08.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 12.08.2022 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором в розмірі 14000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 13.12.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив розглядати справу без його участі та не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У силу положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець закріпив, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» законодавець, в свою чергу, закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п.п.12,13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 21.10.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2495636, відповідно до якого відповідачу видано кредит в розмірі 15000,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 21.11.2021. Відповідно до п. 1.4.1 вказаного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству за стандартною ставкою 29653,85% річних від суми кредиту в розрахунку 1,99% на добу, тип процентної ставки фіксована. Крім того, 20.11.2021 між сторонами було укладено Додатковий договір до вказаного вище договору, яким у зв`язку із неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати зобов`язання за договором клієнт ініціював продовження строку користування кредитом на 30 днів до 21.12.2021, угодивши процентну ставку на цей період у розмірі 1.99% від суми кредиту за кожен день користування. 17.11.2021 ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2143907162/751539 відповідно до якого відповідачу видано кредит в розмірі 4000,00 грн. строком на 20 днів, тобто до 06.12.2021. Відповідно до п.1.3. вказаного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу, ти процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 2.1. та п. 1.7. кредитних договорів кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта. У той же час, у матеріалах справи відсутні й суду не надано будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Відтак, позивачем не доведено, що позичальнику надано кредитні грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах встановлених договорами. Окрім того, до позову долучено розрахунки заборгованості за кредитним договором №2495636 від 21.10.2021 за період з 05.05.2023 по 31.10.2023 та за кредитним договором №2143907162/751539 від 17.11.2021 за період з 12.08.2022 по 31.10.2023. З даних розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за період з 05.05.2023 по 31.10.2023 становить 43357,50 грн. та за період з 12.08.2022 по 31.10.2023 становить 14000,00 грн. Однак, зазначені розрахунки заборгованості суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки вказані розрахунки здійснені ТОВ «ФК«ЄАПБ», а не первісним кредитором, вони не є первинними документами та не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018, а також з вказаних розрахунків неможливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Тобто, дані розрахунки не є належним доказом суми заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Відповідний правовий висновок міститься в Постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 01.02.2023 № 199/7014/20 в якій суд, встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором було надано лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. 05.05.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №05052023, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги за кредитним договором №2495636 від 21.10.2021, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» права вимоги до боржника, вказаного у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №05052023 від 05.05.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2495636 від 21.10.2021 в сумі 43357,50 грн., з яких: 15000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 28357,50 грн - заборгованість за відсотками. 12.08.2022 між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №12082022, у відповідності до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги за кредитним договором №2143907162/751539 від 17.11.2021, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржника, вказаного у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №12082022 від 12.08.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2143907162/751539 від 17.11.2021 в сумі 14000,00 грн., з яких: 4000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 10000,00 грн - заборгованість за відсотками. Визначення факторингу наведено у статті 49 Закону України від 07.12.2000 №2121-III «Про банки і банківську діяльність», за змістом якої факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. У статті 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Невід`ємною частиною вказаного вище договору та підтвердженням факту переходу від клієнта до фактора прав вимоги боргу є підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників та підтвердження щодо сплати фактором клієнту 100% ціни продажу. Разом із цим, в матеріалах справи наявні лише акти прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №05052023 від 05.05.2023 та №12082022 від 12.08.2022 з зазначенням лише однієї особи відповідача, що підписаний клієнтом та фактором. Як вбачається із матеріалів справи, факт переходу прав вимоги від клієнта до фактора за вказаними вище договорами факторингу не підтверджується належними доказами, зокрема, відповідні платіжні доручення в матеріалах справи відсутні. Судом також враховується, що договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану фактором фінансову послугу. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 03.09.2019 у справі №910/14255/18. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зазначена позиція цивільно-процесуального законодавства щодо обов`язковості доказування тих чи інших підстав відображена також в ухвалі Верховного Суду України від 13.01.2010 року по справі №6-25561св08, у якій особі в задоволені позову було відмовлено у зв`язку з тим, що обставини, на які вона посилалася, не були підтверджені відповідними доказами. Таким чином, відсутність в матеріалах справи первинних документів позбавляє суд можливості перевірити факт відступлення прав вимоги за договором факторингу №05052023 від 05.05.2023 та договором факторингу №12082022 від 12.08.2022. Крім того, суд звертає увагу на те, що наданий позивачем витяг з Реєстру божників, права вимоги за яким відступаються, не містить підписів сторін, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги до відповідача, як боржника за вказаними кредитним договором. Безпосередньо реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу, з якого б вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором, позивачем суду надано не було. Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду позивачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed