Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

що позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 09.06.2023 між ТОВ «Інфінанс» (позикодавець) та [PERSON] було укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0663638483. Заявка-анкета на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики № 2628664672 від 09.06.2020, акцептована відповідачем 09.06.2020 шляхом підписання електронним підписом відповідача. Відповідно до умов договору позики кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20\~000 грн., в межах строку дії договору 36 календарних місяці. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами договору. За умовами договору позики відповідач отримав грошові кошти в сумі 3000 грн. 18.10.2021 ТОВ «Інфінанс» за договором факторингу № 18-10/21 уступило право вимоги ТОВ «Вердикт капітал». У свою чергу, ТОВ «Вердикт капітал» уступило право вимоги ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0663638483 від 09.06.2023 в сумі 36 161 грн., що складається з: заборгованість за кредитом (тілу кредиту) 3 000 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 33 161 грн. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про визнання позову, справу просить розглянути у її відсутності. Також повідомила про зміну прізвища на « [PERSON] », на підтвердження чого надала копію паспорта громадянина України, № [NUMBER] . У заяві просить зменшити витрати на правову допомогу, оскільки вони є завищеними. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 09.06.2009 між ТОВ «Інфінанс» та [PERSON] укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0663638483. Пунктом 1.1 цього договору передбачено, що товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, а саме кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб. Пунктом 1.6 договору встановлено максимальну відсоткову ставку в розмірі 1,75% за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості. Максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%. Із наявної в матеріалах квитанції на сплату вбачається, що ТОВ «Інфінанс» перерахувало відповідачці 3000 грн. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Тіло кредиту відповідачка не повернула. У межах цієї справи позивач пред`явив також вимог про стягнення заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 33\~161 грн. З розрахунком заборгованості за відсотками відповідачка ознайомлена, визнала цю заборгованість, доказів на її спростування не надала. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Матеріалами справи підтверджується, що 18.10.2021 ТОВ «Інфінанс» за договором факторингу № 18-10/21 уступило право вимоги ТОВ «Вердикт капітал», ТОВ «Вердикт капітал» уступило право вимоги ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Щодо розподілу судових витрат. У цій справі відповідачка до початку розгляду справи по суті визнала позов. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, слід повернути позивачу з Державного бюджету України, а решта стягнути з відповідачки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). В інших судових рішеннях Верховний Суд також формував правову позицію щодо самостійного зменшення судових витрат на професійну правничу допомогу. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 02 липня 2020 року по справі № 362/3912/18 і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 201/14495/16-ц у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року, самостійно зменшивши судові витрати на професійну правничу допомогу, виходячи із критеріїв реальності та розумності вартості адвокатського гонорару. Суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 13\~000 грн. є завищеним, а тому

Outcome: partial