Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

ДП «Експлуатаційна Служба «Місто квітів» звернулося до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач [PERSON] не своєчасно оплачує спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим позивач просить стягнути на користь Дочірнього підприємства «Експлуатаційна служба «Місто квітів» суму основного боргу 19 849,53 грн. Між позивачем та відповідачем укладено договір про надання житлово-комунальних послуг № 278 від 15 квітня 2019 року. За умовами договору позивач забезпечує виконання комплексу робіт по управлінню багатоквартирного будинку у відповідності до діючого законодавства України, а відповідач оплачує за надані управителем послуги з управління не пізніше 20-го числа поточного місяця. Відповідач частково оплачував послуги, про що свідчать квитанції про сплату, чим підтверджується фактичне існування договірних відносин. Відповідач користується житлово-комунальними послугами в квартирі [ADDRESS] , що надає ДП «Експлуатаційна Служба «Місто квітів». Відповідно до розрахунку заборгованість за житлово-комунальні послуги щодо квартири [ADDRESS] , заборгованість [PERSON] складає 19 849,53 грн. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу позивача не надходило. Відповідачу нагадувалося про необхідність сплатити за житлово-комунальні послуги, проте неодноразові звернення проігноровано. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між Дочірнім підприємством «Експлуатаційна служба «Місто квітів», як управителем та [PERSON] , як власником квартири в житловому будинку за адресою [ADDRESS] укладено Договір № 278 від 15.04.2019, згідно з яким управитель зобов`язується надавати послуги по управлінню багатоповерховим будинком, забезпечення обслуговування будинку, його технічного обладнання, надання комунальних та інших послуг, дотримання санітарного стану прибудинкової території, згідно з єдиним Договором про надання послуг з управління багатоповерховим будинком від 5 березня 2019 року (пункт 1.1. Договору). Згідно умов зазначеного договору [PERSON] констатує, що він є власником квартири [ADDRESS] та зобов`язується щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги. З наданого позивачем розрахунку заборгованості у [PERSON] за спожиті житлово-комунальні послуги існує заборгованість, яка складається з суми основного боргу 19 849,53 грн. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України). Відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг регулюється Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з ст. 1 вказаного Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Також, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено суб`єктний склад відносин з надання житлово-комунальних відносин. Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 1 Закону виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 68 ЖК України споживачі повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтями 10, 11 ЦПК України визначено принцип змагальності та диспозитивності цивільного процесу. Відповідно до зазначених норм кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, обов`язок доведення виконання зобов`язання належним чином має бути покладено саме на виконавця, а не кредитора. Враховуючи, що у зв`язку з неналежною сплатою [PERSON] коштів за спожиті житлово-комунальні послуги утворилась заборгованість, розрахунок якої надано позивачем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення заборгованості. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved