Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Представник позивачів, звернувшись в суд із даним позовом посилається на те, що 26 грудня 2022 року трапилася дорожньо-транспортна пригода, за участі водія транспортного засобу «Фольксваген Пасат» д.н.з. « [NUMBER] », який здійснив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який загинув на місці події. Вказує, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у відповідача, у зв`язку із чим, представник позивачів звернулася 20 січня 2023 року із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування. Однак, представник відповідача повідомив, про те, що для вирішення питання про здійснення страхового відшкодування необхідний вирок суду по кримінальній справі, а станом на день звернення до суду із позовною заявою тривало досудове розслідування. Вважає, що зволікання із виплатою потерпілим страхового відшкодування, порушує їхні законні права та інтереси. Законом гарантовано потерпілому виплату відповідного розміру відшкодування шкоди, заподіяну його здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, який він має отримати від страховика, незалежно від вини потерпілого, якщо не встановлено, що шкода завдана внаслідок умислу або непереборної сили, чого за обставинами справи не встановлено. Тому представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивачів відшкодування на загальну суму 329 180 грн. 12 вересня 2023 року представник позивачів звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог, до встановленого страховим полісом ліміту відповідальності страховика. Вказує, що оскільки утриманцям померлого відшкодовується шкода у розмірі не менше 36 мінімальних заробітних плат, то таке відшкодування здійснюється першочергово в повному обсязі, а решта суми від ліміту відповідальності розподіляється між членами сім`ї загиблого як відшкодування моральної шкоди. Просить стягнути на користь сина [PERSON] , [PERSON] , який є інвалідом дитинства 241 200 грн, в якості відшкодування по втраті годувальника та на його ж користь та користь [PERSON] і [PERSON] моральну шкоду у розмірі по 6 266,66 грн. Позивачі та їхній представник в судове засідання не з`явилися, остання подала заяву про розгляд справи в їхній відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився. У відзиві на позовну заяву представник позивача вказав, що дійсно цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «Фольксваген» д.н.з. « [NUMBER] », на момент ДТП, яка є підставою позову була застрахована відповідачем згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 208424545. Відповідно до укладеного договору АТ СГ «ТАС» (приватне) взяло на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в межах страхової суми за шкоду, заподіяну життю, в розмірі та порядку визначеному ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме витрати на поховання, моральну шкоду та шкоду у зв`язку з втратою годувальника, в разі, якщо померлий був годувальником, але не більше 260 000 грн на одного померлого. Вказує, що позивачами не надано страховику визначених законом документів, необхідних для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, в тому числі не надано документального підтвердження того, що по справі спірної ДТП завершене провадження та прийняте рішення, що набрало законної сили. Зазначає, що кримінальне провадження, відкрите за фактом зазначеної ДТП, № 1202209000000463 та особу винну у скоєнні не встановлено. Відсутність інформації про набрання законної сили рішенням у кримінальній справі щодо спірної ДТП зумовлює припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, і на момент розгляду цивільної справи позбавляє страховика обов`язку провести страхову виплату. Вказує, що у позовній заяві викладено лише позовні вимоги, які не підтверджені належними та допустими доказами. Вважає позовну заяву передчасною, оскільки кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди не розглянуте відповідне процесуальне рішення не прийняте. Також представник відповідача вважає безпідставною вимогу представника позивачів, про одноразову виплату по втраті годувальника. Оскільки відповідно до ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами. Нормами чинного законодавства регламентовано лише право страховика, а не обов`язок відшкодовувати пов`язану зі смертю потерпілої, шляхом здійснення одноразової виплати. Тому представник позивачів повинен навести аргументи для відступу від загального порядку відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. З якими пов`язує можливість здійснення виплати одноразовим платежем. Вказує, що виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Тому страховик має право проводити виплати щомісячними платежами. Заявлена позивачами сума відшкодування перевищує страхову суму передбачену полісом, що є грубим порушенням норм матеріального правова. Зважаючи на викладене просить в задоволенні позову відмовити. 12 вересня 2023 року представник позивачів звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог, яку мотивувала тим, що оскільки страховим полісом визначено страховий ліміт у розмірі 260 000 грн, вона привела у відповідність до вказаної суми позовні вимоги. Просить стягнути на користь [PERSON] 241 200 грн - страхового відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника, та на користь [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] по 6 266, 66 грн - страхового відшкодування моральної шкоди. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши аргументи сторін на які вони посилаються як на підставу своїх доводів та заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 6 Вказаного закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Аналізуючи норми закону, настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно із ст. 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 27.2. ст. 27 вказаного закону (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п. 27.3. ст. 27 вказаного закону України страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "г" пункту 41,1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Судом встановлено, що 26 грудня 2022 року мала місце дорожньо-транспортна пригода під час якої водій транспортного засобу марки «Фольксваген Пассат» д.н.з. « [NUMBER] » [PERSON] , в м. Коломия, по вул. Мазепи, проїжджаючи в напрямку м. Чернівці, вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який переїжджав проїжджу частину дороги зліва на право в напрямку руху автомобіля. Від отриманих внаслідок ДТП травм велосипедист помер на місці пригоди (а.с. 16). До матеріалів справи долучено копію обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 30 грудня 2022 року до ЄДРДР під № 12022090000000463 за ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно вказаного документу 29 грудня о 18 год 41 хв, в темну пору доби, в м. Коломия, по вул. Мазепи, Івано-Франківської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер « [NUMBER] », проїжджаючи освітлену вуличними ліхтарями ділянку дороги в напрямку м. Чернівці наблизився до перехрестя вул. Мазепи Симоненка та пішохідного переходу через проїзну частину вулиці Мазепи, позначеного дорожньою горизонтальною розміткою 1.14.1 «Зебра» та дорожніми знаками 5.38.1 та 5.35.2 з кожної сторони переходу. В цей час у місці розташування пішохідного переходу, зліва на право відносно напрямку руху автомобіля під керуванням [PERSON] та дещо по діагоналі відносно повздовжньої осі дороги вулиці Мазепи через проїзну частину переїжджав велосипедист [PERSON] , одягнутий поверх верхнього одягу у світлоповертальний жилет. Водій [PERSON] , маючи об`єктивну можливість завчасно виявити небезпеку для руху у вигляді велосипедиста [PERSON] , при наближенні до нього проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. Внаслідок чого допустив наїзд на [PERSON] . Згідно обвинувального акту [PERSON] порушив Правила Дорожнього руху, а саме: пп. 1.5, 2.3 б), д), 12.1, 12.3 (а.с. 133-137). Як вбачається із долученої до матеріалів справи копії висновку експерта № 187 від 28 січня 2023 року, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла, про що свідчить характер, морфологія та об`єм ушкоджень голови, шиї, тулубу та кінцівок; скупчення крові в порожнинах тіла об`ємом 600мл в правій пленарній порожнині, 35 мл в лівій пленарній порожнині та 50 см3 у черевній порожнині); значні крововиливи в травмованих тканинах тіла, травмованих внутрішніх органах та ділянках переломів кісток скелету; нерівномірне ближче до зниженого кровонаповнення тканин внутрішніх органів та судин тіла, ознаки перерозподілу кровоточу у нирках, крововиливи під ендокардом лівого шлуночку серця, набряк тканини головного і спинного мозку, від яких на місці події настала його смерть. Вказані тілесні ушкодження утворилися прижиттєво незадовго до смерті (безпосередньо перед її настанням), від дії тупих твердих предметів, можливо при транспортній травмі від зіткнення легкового автомобіля з велосипедом (а.с. 125-132). У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (п.33.1.4 ст.33). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 ст.35). Страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку (п.36.1 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (п.37.1.1, п.37.1.4 ст.37). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. У постанові ВС від 21 квітня 2022 року (справа № 447/2222/20) за результатами перегляду судових рішень у справі з аналогічними обставинами і спірними правовідносинами зроблені такі висновки. Закон, що регулює правовідносини з відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, містить вказівку про перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача, тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Пунктом 36.2 ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості у відмові у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду. Тому відсутність вироку у кримінальному провадження, порушеному за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди, не перешкоджає вирішенню питання про стягнення страхового відшкодування за смерть потерпілого. З цих підстав суд відхиляє заперечення представника відповідача проти позову з підстав відсутності рішення, яке набрало законної сили, у вказаному кримінальному провадженні. Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599,1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. Пунктом 27.5 статті 27 вказаного Закону передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є поставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Статтею 27 Закону № 1961-IV визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого. Пунктом 27.1 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Пунктом 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Пунктом 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Виходячи з вищезазначених норм права, у цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон № 1961-IV визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, яким не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати. Така позиція викладена у Постанові Верховного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 474/522/19. Доводи відповідача що одноразова виплата страхового відшкодування є його правом, а не обов`язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, суд не бере до уваги, оскільки, як уже зазначалося, положення ЦК України по відношенню до Закону № 1961-IV є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон № 1961-IV, положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами не передбачена. Таким чином в судовому засіданні встановлено, та не заперечується жодною зі сторін, що 26 грудня 2022 року дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія транспортного засобу [PERSON] та потерпілого [PERSON] , внаслідок якої останній загинув на місці події. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу була застрахована відповідачем, тому з нього підлягає стягнення на користь сина потерпілого страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника, та на його користь та користь решти позивачів моральну шкоду заподіяну смертю потерпілої фізичної особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням того, що позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягнення на користь держави судового збору. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 23, 27, 36, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 11, 22, 23, 509, 599, 1166-1168, 1187, 1200, 1202 ЦК України та

Outcome: approved