Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

14 березня 2023 року позивач в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх: [PERSON] , [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом у якому з врахуванням уточнених позовних вимог просила визнати за нею і її неповнолітніми дітьми права та обов`язки забудовника (замовника будівництва) в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову позивач посилався на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на об`єкт незавершеного будівництва, який розташований на земельної ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що складається з: магазинів - літ. А1, Б1, тамбуру - літ. а2, прибудов - літ. а3, а4, навісу - літ. а5, складу - літ. В1, огорожі - літ. № 1, хвіртки - літ. № 2, літ. № 3, літ. № 5, воріт - літ. № 4, огорожі - літ. № 6, замощення - літ. І, літ. ІІ, літ. ІІІ. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, за яким заповідав все своє майно позивачу - [PERSON] . Також спадкоємцями за законом після смерті спадкодавця є його спільні з позивачкою малолітні діти: [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивачем, у встановлений законом строк було подано заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, але постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, в зв`язку з тим, що спадкоємиця не надала документи, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності спадкодавця відсутні. У зв`язку з тим, що іншим чином ніж рішенням суду позивач не може захистити свої права та права дітей, вимушена звернутися до суду з позовом. Відповідачем Черкаською селищною радою відзиву на позов на подано. Відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відзиву на позов не подано. Ухвалою суду від 17 березня 2023 року позовна заява була залишена без руху. На виконання ухвали суду 24 березня 2023 року представником позивача адвокатом Напара М.В. подана заява про усунення недоліків з уточненою позовною заявою та додатковими доказами. Ухвалою суду від 28 березня 2023 року у цивільній справі відкрито провадження та призначено справу в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15 травня 2023 року прийнятий уточнений позов та витребувано докази у справі - спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 02 червня 2023 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 28 серпня 2023 року за заявою представника позивача ухвалою суду залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». 04 грудня 2023 року за заявою представника позивача ухвалою суду залучено в якості співвідповідача Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». Ухвалою суду від 09 квітня 2024 року закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач Черкаська селищна рада в судове засідання не з`явився, подавши заяву в якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника. Відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, направивши на адресу суду відомості про відсутність у клієнта [PERSON] станом на 30.11.2023 року заборгованості. Третя особа Перша Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилася, подавши заяву в якій просить розглянути справу за відсутності їхнього представника. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом по справі встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , про що Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний актовий запис № 323 від 11 лютого 2022 року. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження від 03 серпня 2002 року, видане виконкомом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області серії [NUMBER] , [PERSON] (спадкодавець), [INFO] , і [PERSON] (спадкоємець), [INFO] , одружились [INFO] , актовий запис № 18, прізвище позивача після реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] . Зі свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що вона народилася [INFO] , батьком вказаний [PERSON] (спадкодавець), матір`ю вказана [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] - народився [INFO] , батьком вказаний [PERSON] (спадкодавець), матір`ю вказана [PERSON] . З копії заповіту, складеному [PERSON] , вбачається, що на випадок своєї смерті він заповідав усе майно, що буде належати спадкодавцю на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право заповідано позивачці - [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Логвіновою О.А. 12 серпня 2003 року та зареєстровано в реєстрі за № 910. З копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] вбачається, що: - 15 червня 2022 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася дружина [PERSON] - [PERSON] ; - згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 69207944 від 15 червня 2023 року - приватним нотаріусом Логвіновою О.А., 12 серпня 2003 року посвідчений заповіт за реєстровим номером № 910, інформація про заповідача - [PERSON] ; - з довідки за № 1340 від 15 грудня 2022 року, виданої виконавчим комітетом Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав по день смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом з [PERSON] були зареєстровані та проживали [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; - 18 січня 2023 року позивач звернулася до Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кіоск, нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З копії державного акту на право постійного користування землею, серії ДП НВ 000163 від 26 серпня 1996 року, виданому відповідно до рішення Черкаської селищної Ради народних депутатів від 01 липня 1996 року № VIII сесія, вбачається, що земельну ділянку надано у постійне користування приватному підприємцю [PERSON] для будівництва ринку і крамниці. Згідно з рішенням Черкаської селищної ради Новомосковського району від 29 листопада 2007 року від підприємця [PERSON] прийнято ділянку землі у розмірі 0,3 га на території ринку і внесені зміни до Державного акту про право на постійне користування земельною ділянкою від 26 серпня 1996 року. Рішенням Черкаської селищної ради Новомосковського району від 11 травня 2017 року № 06 - [PERSON] надано дозвіл на відновлення меж земельної ділянки, яка знаходиться у його постійному користуванні на підставі Державного акту про право на постійне користування земельною ділянкою від 26 серпня 1996 року. З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права від 25 жовтня 2017 року, вбачається що земельна ділянка кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, розташована в [ADDRESS] ; Вид речового права: Право постійного користування земельною ділянкою [PERSON] ; цільове призначення: 03.04 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Відповідно до відомостей КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної Ради» № 20234/23 від 01 березня 2023 року, станом на 29 грудня 2012 року реєстрація прав власності на об`єкт незавершеного будівництва, ринок і магазин, за адресою: [ADDRESS] не проводилась. Право власності на об`єкт в БТІ не зареєстровано. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09 березня 2023 року, відсутні відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з рішення виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 07 липня 1995 року № 7/2 - [PERSON] надано дозвіл на встановлення кіоску. Рішенням виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 29 квітня 1996 року надано дозвіл підприємцю [PERSON] на будівництво ринку і кафе. Рішенням виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 01 липня 1996 року № 1/9/22 відведено земельну ділянку в постійне користування підприємцю [PERSON] для будівництва ринку і магазину, загальною площею 0,4 га. Згідно Акту вибору земельної ділянки для будівництва ринку і магазину в смт Черкаське підприємцем [PERSON] від 26 травня 1996 року, комісією проведено обстеження земельної ділянки загальною площею 0,4 га. та зроблено висновок, що ділянка підходить для будівництва ринку і магазину. Рішенням виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 07 серпня 1996 року виділено підприємцю [PERSON] земельну ділянку для будівництва ринку і магазину. Нотаріусом Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Голубовою О.С. 18 січня 2023 року винесена постанова про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом: на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кіоск, нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкоємець не надав документи, що посвідчують право власності спадкодавця на земельну ділянку кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо права власності спадкодавця відсутні. На даний момент нерухоме майно, будівництво якого не завершене, розташоване на земельній ділянці 0,1 га, кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на об`єкт незавершеного будівництва (ринок і магазин), станом на 01 лютого 2023 року від 16 лютого 2023 року загальна площа забудови 454,7м2. Складається з наступних об`єктів: магазин, Літер А1, рік початку будівництва 2004, площа забудови 124,7 м2, відсоток готовності об`єкта - 54,2; тамбур, Літер а2, рік початку будівництва 2005, площа забудови 4,5 м2; прибудова, Літер а3, рік початку будівництва 2005, площа забудови 21,4 м2; прибудова, Літер а4, рік початку будівництва 2005, площа забудови 36,3 м2; навіс, Літер а5, рік початку будівництва 2005, площа забудови 38,9 м2; магазин, Літер Б1, рік початку будівництва 2004, площа забудови 28 м2, відсоток готовності об`єкта 57,5; склад, Літер В1, рік початку будівництва 2006, площа забудови 200,9 м2, відсоток готовності об`єкта 38; огорожа Літер № 1, рік початку будівництва не вказано, рік завершення будівництва 2010, площа 39,8 м2; хвіртка, Літер № 2, рік початку будівництва не вказано, рік завершення 2010; хвіртка, Літер № 3, рік початку будівництва не вказано, рік завершення будівництва 2010; ворота, Літер № 4, площа 8,2 м2, рік початку будівництва не вказано, рік завершення будівництва 2005; хвіртка, Літер № 5, рік початку будівництва не вказано, рік завершення будівництва 2005; огорожа , Літер № 6, площа 72,5м2, рік початку будівництва не вказано, рік завершення будівництва 2005; замощення, Літер І, площа тротуару 6 м2, рік початку будівництва не вказано, рік завершення будівництва 2010; замощення, Літер ІІ, площа тротуару 50,7 м2, рік початку будівництва не вказано, рік завершення будівництва 2010; замощення, Літер ІІІ, площа тротуару 71 м2, рік початку будівництва не вказано, рік завершення будівництва 2005. КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації «Дніпропетровської обласної ради» за вих. 20234/23 від 01.03.2022 року повідомило, що станом на 29.12.2012 року реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, ринок і магазин, за адресою: [ADDRESS] не проводилась. Право власності на об`єкт в БТІ не зареєстроване. Технічний опис майна згідно з відомостями, наведеними у технічному паспорті ви зготовленому 16.02.2023 року: магазин А1: незавершене будівництво (54,2% готовності), заг.пл.167,7 кв.м., стіни цегла; магазин Б1: незавершене будівництво (57,5% готовності), заг.пл.25.5 кв.м., стіни метал, склад В1: незавершене будівництво (38% готовності), заг.пл.193,0 кв.м., стіни з\\б плити; огорожі - літ. № 1-6; замощення І; замощення ІІ; замощення ІІІ. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, що діяла на момент звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини) передбачено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 (чотири) місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. ст.1261, 1262 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Статтею 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 встановлено що, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності й зареєструвати право власності. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 4 травня 2022 року у справі № 372/4235/19 (провадження № 61-655св21). Згідно п. 3.2. інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Згідно правової позиції Верховного Суду (постанова від 28 квітня 2022 року справа № 359/9695/17, провадження № 61-18743св20) якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки, як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Верховний Суд зазначає, що системний аналіз норм статті 376, 1218 ЦК України дає підстави дійти висновку, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. У листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що якщо будівництво відбулося на відведеній для цього земельній ділянці на законних підставах, але після закінчення будівництва житловий будинок не було здано в експлуатацію, до спадкоємців переходить право забудовників на оформлення зазначеного жилого будинку та господарських будівель і споруд у встановленому законом порядку, а сам житловий будинок слід вважати до здачі його в експлуатацію незавершеним будівництвом. Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Згідно п. 4.16 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/54.16. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Зазначене підтверджує ту обставину, що потенційні спадкоємці не мають змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Разом з тим, відсутність правовстановлювальних документів на спірне нерухоме майно не є підставою для відмови у задоволенні позову (правова позиція Верховного Суду згідно Постанови від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц, провадження № 61-19875св18). Адже позов про превентивний захист права власності (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися) може бути пред`явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою (правова позиція Верховного Суду згідно постанови від 11 квітня 2018 року у справі №910/5630/17). Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право) (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі №597/1070/15-ц). Таким чином, якщо будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини на підставі статті 1216 ЦК України. Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено термін замовник будівництва - це фізична чи юридична особа, яка має у власності чи користуванні одну чи декілька земельних ділянок або у власності чи управлінні будівлю/споруду і має намір щодо виконання підготовчих та/або будівельних робіт. У разі виконання підготовчих/будівельних робіт щодо багатоквартирного будинку замовником будівництва може бути об`єднання співвласників багатоквартирного будинку або управитель багатоквартирного будинку чи житлово-будівельний (житловий) кооператив, який здійснюватиме утримання такого будинку на підставі рішення (договору) співвласників багатоквартирного будинку (п.4 ч. 1 ст. 1 Закону). Судом встановлено, що померлий [PERSON] здійснював будівництво на підставі наданого йому дозволу (рішень виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 29 квітня 1996 року про дозвіл [PERSON] на будівництво ринку і кафе; від 01 липня 1996 року № 1/9/22 «Про відведення земель приватному підприємцю [PERSON] для будівництва ринка і магазина»; від 07 серпня 1996 року про виділення підприємцю [PERSON] ділянки землі для будівництва ринку і магазину), проте будівництво не завершив, право власності на нерухоме майно не зареєстрував та не здав об`єкт нерухомого майна в експлуатацію у встановленому законом порядку, до його спадкоємців переходить право забудовника на завершення будівництва (як правонаступники спадкодавця - замінені у порядку спадкування забудовники), право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності й зареєструвати право власності. Слід зазначити, що права та обов`язки спадкодавця - фізичної особи-підприємця як забудовника входять до складу спадщини. Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст.42 Конституції України). Це право закріплено й у ст. 50 ЦК України, в якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх. Статтею 51 ЦК України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (ч.1 ст.320 ЦК України). Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності. Водночас законодавство не виділяє такого суб`єкта права власності як фізична особа-підприємець, а лише встановлює, що фізична особа відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Суб`єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому правовий статус підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у власності фізичної особи (зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №920/50/19). Про нероздільність майна, прав та обов`язків фізичної особи, набутих як у зв`язку із підприємницькою діяльністю та і поза нею, додатково свідчить те, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Реєстру запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за зобов`язаною особою, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 916/559/17) . Статтею 1219 ЦК України визначено перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини. В цей перелік не входять права забудовника, таким чином належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки можуть успадковуватись незалежно від наявності у спадкоємця правового статусу підприємця. Судом встановлено, що дозвільні документи на будівництво нерухомого майна отримано спадкоємцем у статусі фізичної особи-підприємця, що підтверджується копіями рішень виконкому Черкаської селищної ради Новомосковського району від 29 квітня 1996 року, від 01липня 1996 року № 1/9/22 , від 07 серпня 1996 року, довідкою про реєстрацію [PERSON] як фізичної особи-підприємця з 06 травня 1995 року, виданою Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 17 травня 2011 року, свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 01 серпня 2003 року. Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного. Згідно зі ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Виходячи з передбаченого ст. 8 Конституції України принципу верховенства права, наведені норми Конституції України надають людині можливість будь-якими незабороненими законом засобами самому захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Ст. 15 ЦК України також передбачає право кожної особи на захист своїх цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, а ст. 16 цього ж кодексу право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, вказуючи в якості одного зі способів захисту цивільних прав та інтересів визнання права. У зв`язку із зазначеним підлягають судовому захисту законні права позивачів шляхом визнання за ними прав та обов`язків забудовника (замовника будівництва) в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відкрилася спадщина на права та обов`язки забудовника (замовника будівництва) на 12 частину об`єкту незавершеного будівництва, який розташований на земельної ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що складається з: магазинів - літ. А1, Б1, складу - літ. В1, огорожі - літ. № 1-6, замощення - літ. І, літ. ІІ, літ. ІІІ. Спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є позивач в розмірі 1/3 частки, спадкоємцями за законом є спільні з позивачкою малолітні діти: [PERSON] [INFO] у частці - 1/12 (обов`язкова частка у спадковому майні), [PERSON] , [INFO] , у частці - 1/12 (обов`язкова частка у спадковому майні). При цьому, при визначенні частки на спадкове майно, необхідно врахувати, що майно (об`єкт незавершеного будівництва) є спільною власністю подружжя, отже 1/2 частки належить дружині спадкодавця - [PERSON] , також вона є спадкоємцем за заповітом. Крім того, малолітні діти спадкодавця [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно ст. 1241 ЦК України спадкують половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкову частку). Таким чином, з врахуванням частки спільного майна, прав та обов`язків спадкодавця, що підлягає спадкуванню, [PERSON] спадкує 1/3 частки прав та обов`язків забудовника об`єкта незавершеного будівництва та 1/2 частки належить їй на праві спільної сумісної власності. [PERSON] спадкує 1/12 частки, [PERSON] спадкує 1/12 частки прав та обов`язків забудовника об`єкта незавершеного будівництва. А тому позовні вимоги позивача про: - визнання за позивачем прав та обов`язків забудовника (замовника будівництва) на 1/3 частки об`єкта незавершеного будівництва, в порядку спадкування за заповітом, після померлого [INFO] [PERSON] , - визнання прав та обов`язків забудовника (замовника будівництва) на частину об`єкту незавершеного будівництва, в порядку спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON] за [PERSON] , [INFO] у частці - 1/12, [PERSON] , [INFO] , у частці - 1/12, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання за позивачем прав та обов`язків забудовника (замовника будівництва) на 1/2 частку у спільному майні подружжя об`єкта незавершеного будівництва, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 22 КпШС України - майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. За правилами статті 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Це узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі №279/6459/14-ц , постанова від 19 лютого 2020 року. З аналізу зазначених норм вбачається, що спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18, у постанові від 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18. Так, відповідно до позиції Верховного суду що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право (постанова від 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18). Крім того, суд в означеній вище постанові, вказав, що наступне визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Згідно з підпунктом 4.22 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Якщо спадкоємців декілька, то кожному із них видається окреме свідоцтво про право на спадщину із зазначенням його частки. Свідоцтво про право на спадщину оформляється в двох примірниках, один з яких залишається в матеріалах спадкової справи. Таким чином, 1/2 частки об`єкта незавершеного будівництва, будівництво якого здійснювалося в період шлюбу є власністю позивачки у спільному майні подружжя, оскільки право власності на об`єкт незавершеного будівництва неможливо оформити, то правильним способом захисту є позов про визнання прав та обов`язків забудовника (замовника будівництва) позивачки, в тому числі завершити будівництво і право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт, що складає 1/2 частки об`єкту незавершеного будівництва. Отже позовна вимога про визнання за [PERSON] , права та обов`язки забудовника (замовника будівництва) на 1/2 частку в спільному майні подружжя - об`єкта незавершеного будівництва, який розташований на земельної ділянці за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1223256200:01:001:0003, що складається з: магазинів - літ. А1, Б1, складу - літ. В1, огорожі - літ. № 1-6, замощення - літ. І, літ. ІІ, літ. ІІІ, підлягає задоволенню. Щодо вимог кредитора - відповідача у справі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 03 квітня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив до нотаріальної контори, де відкрито спадкову справу [PERSON] , померлого [INFO] , претензію кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України. Згідно претензії за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 63 775,07 грн. по кредитному договору №SAMDNWFC00007294070. У зв`язку з чим, відповідно до ст. 1282 ЦК України, 24 липня 2023 року спадкоємець [PERSON] задовольнила вимоги кредитора повністю - перерахувавши грошові кошти на повне погашення заборгованості спадкодавця у розмірі 63 775,07 грн на рахунок АТ КБ «Приватбанк», повідомивши про це банк листом від 04 серпня 2023 року № 1169-ц/2023. Крім того відповідач АТ КБ «Приватбанк» направило на адресу суду відомості про відсутність у клієнта [PERSON] станом на 30.11.2023 року заборгованості. Таким чином вимоги кредитора виконано повністю. Щодо розподілу судових витрат. Оскільки позивач 22 червня 2023 року надала до суду заяву, якою просить у випадку задоволення позову не стягувати з відповідача судові витрати по справі, то останні слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved