Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У лютому 2024 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ") звернулося до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав таке. Щодо укладення договору позики № 78521321. 27.01.2023 між ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] було укладено договір позики № 78521321. Згідно договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів в день закінчення строку позики, достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 між ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 47 556 грн, з яких: 12000 грн, - сума заборгованості за основною сумою боргу: 35556 грн - сума заборгованості за відсотками. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором позики № 78521321 в розмірі 47556 грн. Щодо укладення кредитного договору № 28465-01/2023. 22.01.2023 між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28465-01/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора на номер мобільного телефону відповідача. Згідно договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. 30.08.2023 між ТОВ "ІНВЕСТРУМ ГРУП" (колишня назва "ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ") та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 30082023/1, у відповідності до умов якого, ТОВ "ІНВЕСТРУМ ГРУП" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ІНВЕСТРУМ ГРУП" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 58500 грн, з яких: 15000 грн, - сума заборгованості за основною сумою боргу: 43500 грн - сума заборгованості за відсотками. Таким чином [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за договором позики № 28465-01/2023 в розмірі 58500 грн. Представник позивача, посилаючись на ст.ст. 509, 512, 516, 525, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625, 626, 628, 633, 638, 639, 641, 642, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" заборгованість у загальному розмірі 106 056 грн, з яких: за договором позики № 78521321 - 47 556 грн; за кредитним договором № 28465-01/2023 - 58 500 грн, а також понесені судові витрати. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Ржищівського міського суду Київської області від 16.02.2024 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача адвокатом Яреськом Т.В. 07.03.2024 подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі, просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що подані позивачем докази не містять первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факт здійснення господарських операцій про надання кредитних коштів первісними кредиторами відповідачу, сплати відповідачем певних сум по кредитному договору, нарахування відсотків тощо. Крім того, позивачем не долучено документів про перерахування відповідачу коштів первісними кредиторами. Надані позивачем розрахунки заборгованості не є належними доказами не тільки суми заборгованості, а й її існування, оскільки вони не містять жодного підпису представника первісних кредиторів, підтвердження реальності господарських операцій, по ним неможливо вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі та коли вони були нараховані. Також вказував, що нарахування відсотків по договорам вчинено незаконно та понад строки позики - 30 днів та 25 днів, відповідно до договорів. Жодних додаткових угод про продовження строків кредитування матеріали справи не містять. Отже, позивач не подав жодного належного, допустимого та достатнього доказу для того, щоб довести свої позовні вимоги, підтвердити їх обґрунтованість, також позивачем не обґрунтовано неможливість подання таких доказів, не подано клопотання про їх витребування з відповідним обґрунтуванням. У відзиві представник відповідача просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача на користь відповідача документально підтверджені витрати на правничу допомогу. Представником позивача Летун Т.В. 11.03.2024 подана відповідь на відзив, де вказано, що позивач надсилав листи до первісних кредиторів з метою отримання додаткових доказів, проте, станом на 11.03.2024 такої інформації не отримано. Щодо закінчення строку кредитного договору, то позивач вказував, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку кредиту - є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору. У відповіді на відзив представник позивача просила позовні вимоги задовольнити, відмовити відповідачу у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Ухвалою суду від 25.03.2024 було залишено без задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів, оскільки клопотання не обґрунтовано наявністю поважних причин щодо неможливості заявлення клопотання про витребування доказів у встановлені законом строки (ч. 2 ст. 83 ЦПК України) разом із позовною заявою, не зазначено чи вживались позивачем заходи про отримання цих доказів самостійно та не надано підтвердження вжиття таких заходів. Посилання представника позивача на Закон України "Про банки і банківську діяльність", визнано судом недоцільним, оскільки ст. 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. У судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій відповіді на відзив просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Крім того, представник відповідача адвокат [PERSON] вказував на те, що договори факторингу повинні бути оплатні, про що вказано в самих договорах, а також у позовній заяві. Однак, долучені до позовної заяви копії договорів факторингу не містять розмірів сум відступлення прав вимоги, а також ціни продажу. Отже дані договори є неповними. Крім того, позивачем не долучено доказів про здійснення оплати за відповідними договорами факторингу. Судом встановлено наступні обставини. 27.01.2023 між ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] було укладено договір позики № 78521321 (а.с.8-10). Згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, дата видачі кредиту 27.01.2023 - 12 000 грн, дата платежу 26.02.2023 - 15150 грн. 14.06.2021 між ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Також між сторонами договору факторингу укладені додаткові угоди: додаткова угода № 2 від 28.07.2021 та додаткова угода № 9 від 26.07.2023. Додаткова угода (копія) № 9 від 26.07.2023 не містить інформації про загальну суму прав вимоги та ціну продажу згідно реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 (а.с. 14). Акт прийому-передачі реєстру боржників №8 від 26.07.2023 (копія) за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 від 26.07.2023 не містить інформації про суму заборгованості (а.с.15) . Згідно з витягом з реєстру боржників № 8 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 від 26.07.2023 встановлено, що [PERSON] внесений до даного реєстру боржників (а.с.16). Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.17) станом на 31.12.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 78521321 від 27.01.2023 не погашена, залишок заборгованості - 47556 грн. 22.01.2023 між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та [PERSON] укладено кредитний договір № 28465-01/2023 (а.с.23-26). Додатком до договору передбачено дату видачі кредиту - 22.01.2023 - 15000 грн, дата повернення кредиту 15.02.2023 - 17625 грн (а.с.27 зворот). 30.08.2023 між ТОВ "ІНВЕСТРУМ ГРУП" (колишня назва "ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ") та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 30082023/1 (а.с.29-31), у відповідності до умов якого, ТОВ "ІНВЕСТРУМ ГРУП" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ІНВЕСТРУМ ГРУП" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Порядок розрахунків договору факторингу не містить інформації загальної суми прав вимоги та ціни продажу за договором (а.с.30 зворот). Акт прийому-передачі реєстру боржників (копія) за договором факторингу №30082023/1 від 30.08.2023 не містить інформації про суму заборгованості (а.с.32) . Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 встановлено, що [PERSON] внесений до даного реєстру боржників (а.с.33). Згідно з розрахунком заборгованості (а.с.34) станом на 31.12.2023 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 28465-01/2023 від 22.01.2023 не погашена, залишок заборгованості - 58 500 грн. Згідно з інформації, наданої сервісом он лайн платежів іРау.ua, 22.01.2023 о 22 год 35 хв. здійснено трансакцію, призначення платежу: зарахування 15 000 грн на карту [NUMBER] (а.с.102). Позивачем надано розрахунок залишку заборгованості за договором №28465-01/2023, згідно якого тіло кредиту - 15 000 грн, заборгованість 43 500 грн. (а.с. 103-108). Норми права, застосовані судом. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Оцінка суду аргументів сторін, доказів. Вивчивши матеріали позовної заяви, заслухавши думку представника відповідача, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Доказів повідомлення відповідача про відступлення прав вимоги за договорами факторингу не надано. Крім того, до позовної заяви долучено розрахунки заборгованості [PERSON] за договором позики № 78521321 від 27.01.2023 та договором кредиту № 28465-01/2023 від 22.01.2023. З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача станом на 31.12.2023 становить: за договором позики №78521321 від 27.01.2023, - 47 556 грн, за кредитним договором № 28465-01/2023 від 22.01.2023 - 58 500 грн. Проте, розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.05.2020 року, справа № 219/1704/17, провадження № 61-1211св19. Судом встановлено, що надані позивачем розрахунки заборгованості містять лише відомості щодо загальних розмірів несплачених кредитів та відсотків, без зазначення детальних розрахунків, які б включали суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. На підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором ТОВ "ФК "ЄАПБ" надало лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду по кожному кредиту. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку на пред`явлення будь-якої вимоги. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Такі висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 333/5483/20 та інших. Встановивши, що позивачем до позовної заяви не надано жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір (первинних документів), суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача боргу за спірними кредитними договорами. Представником позивача вже після відкриття провадження у справі та подання відповідачем відзиву на позовну заяву, 11.03.2024 до суду надіслано відповідь на відзив, до якої долучені додатки, одним з яких є детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором № 28465-01/2023 від 22.01.2023, а також підтвердження здійснення трансакції за допомогою сервісу он лайн платежів. Проте, дана транзакція не ідентифікується як платіж на відповідну картку [PERSON] . В оцінці поведінки та способу ведення справ ТОВ "ФК "ЄАПБ" суд враховує те, що він є професійним учасником ринку надання фінансових послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ фінансовою компанією є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. За змістом ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд дійшов висновку, що наданий розрахунок заборгованості та підтвердження здійснення транзакції до розгляду судом як докази у справі не приймаються, оскільки вони подані поза встановленими законом або судом строк. Щодо розрахунків заборгованості поданих разом із позовною заявою, суд вважає їх неналежними доказами сум заборгованості, оскільки з них не можливо встановити формування заборгованості та її складові, крім того, неможливо перевірити порядок нарахування відсотків, тобто чи нараховані вони в межах строків кредитування. Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі ж правові висновки міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Що стосується договору позики № 78521321 від 27.01.2023, укладеного між [PERSON] та ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ", то згідно з таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, дата видачі кредиту 27.01.2023 - 12 000 грн, дата платежу 26.02.2023 - 15150 грн. 14.06.2021 між ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 31012023, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "І БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Також між сторонами договору факторингу укладені додаткові угоди: додаткова угода № 2 від 28.07.2021 та додаткова угода № 9 від 26.07.2023. Додаткова угода (копія) № 9 від 26.07.2023 не містить інформації про загальну суму прав вимоги та ціну продажу згідно реєстру боржників № 8 від 26.07.2023 (а.с. 14). Акт прийому-передачі реєстру боржників №8 від 26.07.2023 (копія) за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 від 26.07.2023 не містить інформації про суму заборгованості (а.с.15) . Згідно з витягом з реєстру боржників № 8 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 від 26.07.2023 встановлено, що [PERSON] внесений до даного реєстру боржників (а.с.16). Отже, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 47 556 грн, з яких: 12000 грн, - сума заборгованості за основною сумою боргу: 35556 грн - сума заборгованості за відсотками. Судом встановлено, що строк, на який видавався кредит за договором позики №78521321 від 27.01.2023 закінчився 26.02.2023, відповідно, кредитор не вправі нараховувати відсотки після спливу визначеного договором строку кредитування. Що стосується договору кредиту № 28465-01/2023 від 22.01.2023, укладеного між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та [PERSON] , то додатком 1 до договору передбачено дату видачі кредиту - 22.01.2023 - 15000 грн, дата повернення кредиту 15.02.2023 - 17 625 грн (а.с.27 зворот). 30.08.2023між ТОВ "ІНВЕСТРУМ ГРУП" (колишня назва "ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ") та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 30082023/1 (а.с.29-31), у відповідності до умов якого, ТОВ "ІНВЕСТРУМ ГРУП" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ІНВЕСТРУМ ГРУП" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Порядок розрахунків договору факторингу не містить інформації загальної суми прав вимоги та ціни продажу за договором (а.с.30 зворот). Акт прийому-передачі реєстру боржників (копія) за договором факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 не містить інформації про суму заборгованості (а.с.32) . Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 встановлено, що [PERSON] внесений до даного реєстру боржників (а.с.33). Отже, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 58500 грн, з яких: 15000 грн, - сума заборгованості за основною сумою боргу: 43500 грн - сума заборгованості за відсотками. Разом з тим, судом встановлено, що строк, на який видавався кредит за кредитним договором № 28465-01/2023 від 22.01.2023 закінчився 15.02.2023, відповідно, кредитор не вправі нараховувати відсотки після спливу визначеного договором строку кредитування. У той же час, у пункті 54 постанови від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. Тобто, згідно з висновками Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд також приймає до уваги надані представником відповідача [PERSON] у судовому засіданні доводи та виходить з такого. Відповідно до договору факторингу одинична ціна - ціна придбання Фактором у Клієнта права грошової вимоги однієї із заборгованостей по конкретному боржнику яка визначається у відсотковому співвідношенні від заборгованості боржника. Пунктом 1.1 договору факторингу № 14/06/21 визначено, що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб- боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у відповідних Реєстрах боржників, які формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 3.1 договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (а.с.12) загальна сума прав вимоги , що відступається за відповідним реєстром боржників, ціна продажу та одинична ціна визначається в додаткових угодах до цього договору окремо для кожного реєстру боржників і вказується в таких реєстрах боржників. До договору факторингу долучено Додаткову угоду № 9 від 26.07.2024 (а.с.14), де у пунктах 1, 2 передбачено розмір загальної суми прав вимоги, що відступаються згідно реєстру боржників № 8 від 26.07.2023, проте сума прав вимоги не вказана; а також ціна продажу (п.2), проте сума ціни продажу не вказана. До договору факторингу долучено акт прийому-передачі Реєстру Боржників №8 від 26.07.2023 (а.с.15), проте, у акті не вказана загальна сума заборгованості. Аналогічний зміст щодо платності договору факторингу містить розділ 3 договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023, згідно якого у договорі має бути вказана загальна сума прав вимоги, що відступаються за договором (п.3.2) та ціна продажу за договором (п.3.3). Проте вказані вище пункти не містять жодних сум. (а.с.30 зворот). Отже позивачем не надано доказів визначення одиничної ціни придбання фактором у Клієнта права грошової вимоги заборгованості [PERSON] так як і не надано доказів сплати цієї ціни, що ставить під сумнів перехід права вимоги за кредитним договором відповідача саме до позивача, а не іншої фінансової установи. Долучені до позовної заяви копії договорів факторингу та додатки до них не містять інформації щодо загальної суми прав вимоги та ціни продажу за договорами. Отже, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договором факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір договором факторингу. Правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, від 31.10.2018 у справі № 465/646/11, від 11.10.2019 у справі № 910/13731/17 та від 10.11.2020 у справі № 638/22396/14-ц. Так, пунктом 106 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16 визначено, що договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. Судом встановлено, що подані позивачем копії договорів факторингу та додатки до них були засвідчені представником позивача як такі, що відповідають оригіналу. Оригінали договорів факторингу та додатків до них не подавались представником позивача для огляду у судовому засіданні. Отже копії договорів факторингу та додатків до них подані позивачем не повні, а саме: загальна сума прав вимоги та ціна продажу за даними договорами становить певну суму, яка суду невідома, тому ці документи не приймається судом як належні докази. Крім того, пунктом 3.4 договору факторингу № 30082023/1 від 30.08.2023 визначено, що фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. цього договору, протягом 6 робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок клієнта. Моментом виконання Фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження Ціни продажу за цим договором на рахунок Клієнта, зазначений в пункті 3.4. цього Договору. Аналогічний зміст містять п.п. 3.2, 3.3, 3.4 договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с.12). Проте, позивачем не надано доказів сплати ціни продажу, що ставить під сумнів виконання зобов`язань фактором за договором факторингу, а відповідно і набуття права вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Так, обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Згідно з ч. 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З досліджених матеріалів справи, судом не встановлено існування розміру заборгованості та наявність у позивача права вимоги до відповідача за договором позики № 78521321 від 27.01.2023 та кредитним договором № 28465-01/2023 від 22.01.2023, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: dismissed