Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

02 лютого 2022 року [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що бабуся позивача [PERSON] померла [INFO] , після її смерті залишилася спадщина у виді недоотриманої пенсії. У встановлені законом строки позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом на адресу відповідача було направлено запит про надання інформації щодо залишення недоотриманої пенсії, яка залишилась після смерті [PERSON] . Згідно відповіді відповідача від 16.12.2020 на запит державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвої В.Є., розмір недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 26.11.2017 по 30.09.2020 становить 66385,80 грн., з вказівкою, що нарахування здійснювалося відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. На підставі зазначеної довідки державним нотаріусом було видано свідоцтво від 25 березня 2021 року про право на спадщину за законом. 29.07.2021 на поточний рахунок позивача була зарахована сума 59362,25 грн. 29.10.2021 представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом відповідно до якого просив: надати інформацію, ким та коли було прийнято рішення про зупинку пенсії [PERSON] ; надати документи за якими було припинено виплати та на підставі яких було прийняте рішення про зупинку пенсії [PERSON] ; надати відомості про періоди та суми невиплаченої пенсії [PERSON] ; надати відповідь, у зв`язку з чим позивач отримала виплату у сумі 59362,25 грн., а не 66385,80 грн., як зазначено в свідоцтві на спадщину. 05.11.2021 відповідач надав відповідь на адвокатський запит в якому він повідомив, що призупинення пенсії [PERSON] було здійснено на підставі ст. 12 ЗУ від 20.10.2014 № 1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з 01.03.2016. Також у своїй відповіді відповідач повідомив про можливість виплати сум пенсій, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, регулюється ст. 52 Закону № 1058, в тому числі і їх виплат спадкоємцю, причому обчислення розміру пенсії, проводиться згідно з ч. 2 ст. 49 ЗУ № 1058, з урахуванням вимог ст. 46 ЗУ № 1058 (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії). Крім того, у своїй відповіді на адвокатський запит відповідач зазначив, що спадкоємиця - [PERSON] , звернулась до управління 29.03.2021 з заявою про виплату недоотриманої пенсії [PERSON] та сума недоотриманої пенсії за період з 28.03.2018 по 30.09.2020 у розмірі 59362,25 грн., що належала [PERSON] була зарахована в липні 2021 року на рахунок позивача. Представник позивача вважає дії відповідача неправомірними та безпідставними, що полягають у не донарахуванні позивачу та не наданні нотаріусу довідки про недоотриману пенсію померлого спадкодавця [PERSON] за період з 01.03.2016 по 25.11.2017, а також зменшення періоду та суми недоотриманої пенсії, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину з 26.11.2017 по 30.09.2020 в сумі 66358,80 грн. до фактично зарахованої з 28.03.2018 по 30.09.2020 у розмірі 59362,25 грн., посилаючись на положення ст.ст.328, 1218, 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому, просить суд: визнати протиправними дії відповідача, щодо ненадання державному нотаріусу\~Лиманської державної\~нотаріальної контори\~Алексєєвій В.Є. інформації щодо розміру пенсії [PERSON] , [INFO] , яка була їй нарахована за період з 01.03.2016 по 25.11.2017; зобов`язати відповідача надати державному нотаріусу\~Лиманської державної\~нотаріальної контори\~Алексєєвій В.Є. довідку про розмір пенсії, яка була нарахована [PERSON] , [INFO] , але не була одержана нею, за період з 01.03.2016 по 25.11.2017; стягнути з відповідача на користь позивача різницю невиплаченої суми недоотриманої пенсії, яка зазначена в свідоцтві про право на спадщину, та фактично зарахованої позивачу у розмірі 6996,55 грн.; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутність, та вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначає, що на запит нотаріуса, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь з повідомленням про суму недоотриманої пенсії померлої [PERSON] , у розмірі 66385,80 грн., з приписом: «Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-ІV нараховані суми, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, тобто розмір пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно, позивачу 29.07.2021 було виплачено недоотриману пенсію сумі 59362,25 грн., на підставі ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-ІV та відповідно до листів роз`яснень Пенсійного фонду України від 02.12.2008 № 21254/02-40 та від 31.05.2010 № 9314/02-40 щодо виплати недоотриманої пенсії померлого пенсіонера, розмір недоотриманої пенсії було зменшено в залежності від дати звернення до управління Пенсійного фонду, оскільки за життя [PERSON] не виявила бажання поновити виплату пенсії та не зверталася до управління з заявою, пенсійна виплата не нараховувалася. На теперішній час, недоотримана пенсія по пенсійній справі [PERSON] відсутня. З урахуванням викладеного, вважає, що оскільки Головним управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд,\~розглянувши подані\~документи та\~матеріали,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно оцінивши\~докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення справи\~по суті,\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] до\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Донецькій області про визнання\~дій протиправними\~та зобов`язання\~вчинити певні\~дії підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 23 жовтня 1999 року. Після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Антрацит Луганської області, про що свідчить копія її паспорту серії [NUMBER] , виданого Комінтернівським АВ ХМУ УМВСУ в Харківській області від 26 вересня 2000 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] мати позивача [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 15 липня 1973 року. Після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Антрацит Луганської області, про що свідчить копія її паспорту серії [NUMBER] , виданого Антрацитівським МВ УМВС України в Луганській області від 10 березня 1999 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 жовтня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у м. Антрацит Луганської області у віці 93 років. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 березня 2021 року, виданого державним нотаріусом Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвою В.Є., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] є її онука [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошової суми з належними відсотками та компенсаціями, у вигляді недоотриманої пенсії за період з 26.11.2017 року по 30.09.2020 рік у розмірі 66385,80 грн., яка зберігається в Бахмутсько-Лиманському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, належність якої підтверджено довідкою Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.12.2020 року за № 0574-07-8/20083. Відповідно до повідомлення АТ «Ощадбанк» [PERSON] , було зараховано разову виплату від Пенсійного фонду України 29.07.2021 у сумі 59362,25 грн. \~ \~ \~ \~ Відповідно до адвокатського запиту № 29/10 від 29 жовтня 2021 року слідує, що представник позивача звертався до відповідача з вимогою, надати інформацію, ким та коли було прийнято рішення про зупинку пенсії [PERSON] ; надати документи за якими було припинено виплати та на підставі яких було прийняте рішення про зупинку пенсії [PERSON] ; надати відомості про періоди та суми невиплаченої пенсії [PERSON] ; надати відповідь, у зв`язку з чим позивач отримала виплату у сумі 59362,25 грн., а не 66385,80 грн., як зазначено в свідоцтві на спадщину. Згідно з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05 листопада 2021 року № 0500-1502-8/98976 на адвокатський запит зазначено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була одержувачем пенсії за віком відповідно до ЗУ від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування», як внутрішньо переміщена особа з 01.12.2014. Призупинення пенсії [PERSON] було здійснено на підставі ст. 12 ЗУ від 20.10.2014 № 1706 «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з 01.03.2016. За відновленням виплати пенсії [PERSON] до органів Пенсійного фонду України не зверталась. Можливість виплати сум пенсії, що належала пенсіонерові і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, врегульовано ст. 52 Закону № 1058, в тому числі і в частині їх виплати спадкоємцям, за умови надання свідоцтва про право на спадщину, де спадковим майном зазначено пенсію померлого пенсіонера. Обчислення розміру пенсії, що могла бути нарахована, проводиться згідно з ч. 2 ст. 49 Закону № 1058, з урахуванням вимог ст. 46 Закону № 1058 (не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії). На запит нотаріуса Алексєєвої В.Є. Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області 16.12.2020, надано відповідь про розмір недоотриманої пенсії [PERSON] з 26.11.2017 по 30.09.2020, який склав 66358,80 грн. У відповіді було зазначено, що сума недоотриманої пенсії буде зменшена в залежності від дати звернення до територіального управління Пенсійного фонду України особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину з урахуванням вимог ст. 46 Закону № 1058. Спадкоємиця - [PERSON] , звернулась до управління 29.03.2021 з заявою про виплату недоотриманої пенсії [PERSON] . Сума недоотриманої пенсії за період з 28.03.2018 по 30.09.2020 у розмірі 59362,25 грн., що належала [PERSON] була зарахована в липні 2021 року на поточний рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк» на ім`я спадкоємиці. Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 ЦК України\~(стаття 1219 ЦК України). Відповідно до\~ст. 1227 Цивільного кодексу України\~суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення\~статті 1227 ЦК України\~доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої\~ЦК України\~процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до\~статті 1227 ЦК України\~не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень\~статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до\~ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у\~частині другій\~статті 36\~цього Закону,\~які знаходилися\~на його\~утриманні,\~незалежно від\~того,\~проживали вони\~разом з\~померлим пенсіонером\~чи не\~проживали. Члени\~сім`ї,\~зазначені в\~частині першій\~цієї статті,\~повинні звернутися\~за виплатою\~суми пенсії\~померлого пенсіонера\~протягом шести\~місяців з\~дня відкриття\~спадщини. У\~разі звернення\~кількох членів\~сім`ї,\~які мають\~право на\~отримання суми\~пенсії,\~зазначеної у\~частині першій\~цієї статті,\~належна їм\~відповідно до\~цієї статті\~сума пенсії\~ділиться між\~ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV встановлені вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, а саме виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Відповідні рішення про припинення пенсійних виплат померлої [PERSON] з підстав, визначених ст. 49 Закону № 1058-IV в матеріалах справи відсутні. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована\~Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії. Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Однак, відповідно до статті 92 Конституції України (норми якої є нормами прямої дії та водночас мають найвищу юридичну силу) виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6). Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Так, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в\~статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених\~Конституцією\~та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції. Відповідно до ст. 2 Закону України від 18.01.2018 № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» встановлено, що громадянин України за обставин, - визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання. Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не підтвердження місця фактичного проживання. Більш того, в законах України, які регулюють питання пенсійного забезпечення відсутня підстава для припинення нарахування та невиплати пенсії - не звернення до органів Пенсійного фонду України з заявою про поновлення виплати пенсії. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 243/3505/16-ц, постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 243/5697/16-ц, постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 227/2802/16-ц та у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 638/8368/19 зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Таким чином, посилання відповідача, що спадкодавець за життя не виявила бажання поновити їй виплату пенсії та не зверталася з відповідною заявою до відповідача, тому пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з огляду на вищенаведене. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 Цивільного кодексу України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1\~ст. 317 цього Кодексу\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 цього Кодексу\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст.16 цього Кодексу\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Як зазначається представником позивача за змістом позовної заяви та визнається відповідачем за змістом відповіді на адвокатський запит, спадкодавець [PERSON] була одержувачем пенсії за віком, як внутрішньо переміщена особа з 01.12.2014. На запит нотаріуса відповідачем надано відомості про наявність недоотриманої пенсії в сумі 66385,80 грн., на підставі яких нотаріусом видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідачем же вказана сума недоотриманої пенсії зменшена до 59362,25 грн. Також суд зазначає, що ЦК України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Заперечення відповідача не спростовують підстав позову і не приймаються судом до уваги, оскільки право позивача на вищевказану суму недоотриманої пенсії посвідчене свідоцтвом про право на спадщину, яке в контексті положень ст. 66 Закону України «Про нотаріат» є процесуальним нотаріальним актом, що засвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємця та є для спадкоємця основним правовстановлюючим документом. На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним не визнано, неоспорене та є чинним, доказів визнання його недійсним чи внесення до нього змін відповідачем не надано. За таких обставин, сума недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, відповідає сумі, визначеній нотаріусом у свідоцтві про право на спадщину, та становить 66385,80 грн. Разом з тим відповідачем було виплачено позивачу суму недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, у розмірі 59362,25 гривень. Таким чином залишок заборгованості за свідоцтвом становить 7023,55 гривень (66385,80 гривень 59362,25 гривень). Слід зазначити, що суд не виходить за межі позовних вимог, оскільки під час обчислення цієї суми представником позивача було допущено арифметичну помилку. Крім того, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо припинення нарахування та виплати пенсії померлій [PERSON] за період з 01.03.2016 по 17.09.2020 в розумінні приписів Закону № 1058-IV, на запит нотаріусу, відповідачем було надано відповідь про розмір недоотриманої пенсії, який склав 66385,80 грн. лише за період з 26.11.2017 по 30.09.2020, на підставі чого було видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повинно було нарахувати [PERSON] пенсію і за період з 01.03.2016 по 25.11.2017 (включно). Вказані обставини, позбавляють нотаріуса видати позивачу, як спадкоємцю після смерті бабусі [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом на все належне майно у виді недоотриманої пенсії за життя бабусі. За таких обставин, на думку суду у спірних правовідносинах відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України. Крім того, суд вважає за необхідним зазначити наступне. На підставі пунктів 1, 2 частини першої статі 4\~КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України). Згідно ч. 1\~ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України\~юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (стаття 4 КАС). З аналізу наведених норм права слідує, що\~Кодекс адміністративного судочинства України\~регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Як свідчать матеріали справи Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало відповідь на запит державного нотаріуса Лиманської державної нотаріальної контори Алексєєвій В.Є., відповідно до якої розрахунок недоотриманої пенсії [PERSON] проведено з урахуванням вимог\~статті 46 Закону №1058. З аналізу вимог\~ЦПК України\~та\~КАС України\~можна зробити висновок, що не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного права. Суд зазначає, що дії територіальних органів Пенсійного фонду при наданні відповіді на запити нотаріальних контор / приватних нотаріусів щодо визначення сум недоотриманих пенсій за життя померлих пенсіонерів набувають приватно-правовий характер, оскільки нерозривно пов`язані з правом спадкоємців на спадщину у вигляді недоотриманих сум пенсій померлих спадкодавців, і повинні розглядатись, у разі порушення прав спадкоємців, нерозривно в порядку цивільного судочинства шляхом безпосереднього стягнення таких недоотриманих сум, а не визнання протиправними дій територіальних органів Пенсійного фонду при наданні відповіді на запити нотаріальних контор / приватних нотаріусів. Підсумовуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що між сторонами виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а із цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] належить до цивільної юрисдикції. Висновки суду щодо юрисдикції спору узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 червня 2018 року по справі № 527/346/16-ц, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 286/3516/16-ц. Отже, оскільки у даній справі спір за своєю суттю стосується отримання позивачем недоотриманої пенсії в рамках спадкової справи, такий спір має приватно-правовий характер і розглянутий за правилами цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5, 6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на\~припущеннях. Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення\~позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 цієї статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн. З огляду на задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути зазначену суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved