Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - третя особа, ТОВ «ФК «Фінілон»), в якому з урахуванням збільшених та доповнених позовних вимог, просить суд: розірвати в судовому порядку договори: № SAMDN03000134413591, № SAMDР03000008477029, № SAMDNWFD0070075789900, № SAMDN80000731264593; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача грошові кошти у розмірі 4 018,97 дол. США за договором № SAMDN03000134413591; 6 831,27 грн. за договором № SAMDР03000008477029; 498 643,97 грн. за договором № SAMDNWFD0070075789900; 54 973,79 дол. США за договором № SAMDN80000731264593, а також покласти судові витрати на відповідача. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є клієнтом банку, між ним та банком було укладено наступні депозитні договори: від 06 червня 2012 ріку № SAMDN0100072626381 та відкрито депозитний рахунок на внесення коштів № [NUMBER]; від 13 лютого 2014 року № SAMDNWFD0070075789900 та відкрито депозитний рахунок для внесення коштів № [NUMBER]. Позивачу також було відкрито наступні рахунки: № [NUMBER]; № [NUMBER] . Також позивачу було відкрито в банку рахунок № [NUMBER] (на підставі депозитного договору № SAMDN01000735061843 від 08 травня 2013 року); рахунок № [NUMBER] (на підставі депозитного договору № SAMDN01000724015467 від 29 лютого 2012 року); рахунок № [NUMBER] ; рахунок № [NUMBER] ; рахунок№ [NUMBER] . Навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, усі рахунки позивача було безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. Відповідно до витягу з електронного додатку підписаний головним бухгалтером банку 27 грудня 2021 року підтвердив той факт, що станом на 17 листопада 2014 року на рахунку позивача № [NUMBER] (договір № SAMDN3000134413591) обліковувалося 4 018,97 дол. США; на рахунку позивача № [NUMBER] (договір № SAMDNР03000008477029) обліковувалося 6 831,27 грн; на рахунку позивача № [NUMBER] (договір № SAMDNWFD0070075789900) обліковувалося 498 643,97 грн. Також, банком надано меморіальний ордер від 07 грудня 2012 року № С1207VJLLL та платіжне доручення № С1207VJLLL від 07 грудня 2012 року, які вказують на те, що договір № SAMDN01000726263681 від 06 червня 2012 року було розірвано, а кошти в сумі 48 592,68 дол. США були зараховані на новий рахунок № [NUMBER] , відкритий на підставі нового договору № SAMDN80000731264593. Відповідно до Витягу з електронного додатку підписаного головним бухгалтером банку 16 червня 2020 року, станом на 17 листопада 2014 року сума коштів на рахунку за договором № SAMDN80000731264593 становила 54 973,79 дол. США. Банк надав відповідь про неможливість повернути банківський вклад у зв`язку з невизначеністю статусу Кримського півострова та відсутністю законодавчо визначених особливостей діяльності державних органів місцевого самоврядування, установ та організацій в умовах, що існують на теперішній час на території Криму. Вважаючи незаконною відмову банку у видачі йому коштів позивач просив про задоволення позову. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 лютого 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 19 травня 2021 року. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2021 року справа передана для розгляду судді Хайнацькому Є. С. у зв`язку зі смертю судді Печерського районного суду м. Києва Писанця В. А. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року цивільну справу прийнято до свого провадження та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 27 січня 2022 року. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці підготовче судове засідання, призначене на 27 січня 2022 року, знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 04 квітня 2022 року. Протокольною ухвалою від 04 квітня 2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 12 вересня 2022 року. У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь, за депозитним договором № SAMDNWFD0070075789900 від 13 лютого 2014 року 5 460 151,47 грн пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 22 жовтня 2020 року по 22 жовтня 2021 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 лютого 2014 року між позивачем та банком було укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070075789900. На виконання даного договору було відкрито рахунок № [NUMBER]. Навесні 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було безпідставно заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено. 08 жовтня 2014 року в АТ КБ «ПриватБанк» отримано заяву позивача про видачу вкладу та відсотків, проте банк вимоги заяви не виконав, у зв`язку із чим позивач просить суд позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 листопада 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 13 грудня 2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року у справі № 757/56225/21-ц позовну заяву [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3% річних за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» (справа № 757/56225/21-ц) та позовну заяву [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів (справа № 757/45792/20-ц) об`єднано в одне провадження, присвоївши справі № 757/45792/20-ц. 09 вересня 2022 року від відповідача надійшли до суду письмові пояснення, в яких зазначено, що розміщення Банком повідомлення від 30 січня 2015 на офіційному сайті Приватбанк у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для Клієнтів до 15 лютого 2015 для подання письмових заперечень (незгоди) щодо переведення боргу (грошових коштів відповідного Клієнта/Кредитора) на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» було цілком правомірно-юридичною дією Банку, яка підтверджувалася та підтверджується вимогами чинного законодавства. А отримання Банком таким шляхом «мовчазної» згоди від Кредиторів було підтвердженням їх відношення до такого правочину, що був укладений 17 листопада 2014 та, відповідно, досягненням ефекту переведення боргу. Крім того вказав, що зі змісту постанови Верховного Суду у справі № 321/1260/19 від 27 квітня 2022 вбачається, що відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. З огляду на відсутність судового рішення про визнання недійсним договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 в частині прав та обов`язків позивача у даній справі то всі правові наслідки, які були породженні з моменту укладення між первісним та новим боржником договору про переведення боргу, зберігаються до моменту визнання недійсним такого правочину. А отже, вважає належним відповідачем у справі ТОВ «ФК «Фінілон». Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні 06 грудня 2022 року. 02 грудня 2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про долучення доказів. 03 грудня 2022 року до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні 28 березня 2023 року. 09 грудня 2022 року до суду надійшли клопотання представника відповідача про долучення доказів та письмові пояснення. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у вищевказаній цивільній справі, у зв`язку із чим відкладено підготовче засідання на 07 червня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07 червня 2023 року відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 14 вересня 2023 року. 28 червня 2023 року та 14 вересня 2023 року представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, які протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року були прийняті до розгляду. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 січня 2024 року. Протокольною ухвалою від 16 січня 2024 року відкладено розгляд справи на 03 квітня 2024 року. У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви та заяви про збільшення та доповнення позовних вимог підтримав, просив задовольнити з викладених у ній обставин. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував у повному обсязі. Подав письмові пояснення на позовну заяву, у яких посилався на те, що є неналежним відповідачем, оскільки на виконання договорів кошти вносились у банківському відділенні на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територію, що позбавляє банк можливості перевірити вимоги позивача та виконати умови договору, позивачем не надано належних доказів внесення коштів. Представник третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заяв чи клопотань по суті спору до суду не надходило. Суд, вислухавши представників сторін у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно з вимогами статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частини першої статті 13 ЦПК України). Суд установив, що згідно інформації про відкриті рахунки та залишки коштів станом на 14 листопада 2014 року, на ім`я [PERSON] відкриті такі рахунки: № [NUMBER] (договір № SAMDN3000134413591), розмір грошових коштів - 4 018,97 дол. США; № [NUMBER] (договір № SAMDNР03000008477029), розмір грошових коштів - 6 831,27 грн; № [NUMBER] (договір № SAMDNWFD0070075789900), розмір грошових коштів - 498 643,97 грн. Відповідно до меморіального ордеру від 07 грудня 2012 року №С1207VJLLL, договір № SAMDN0100072626381 від 06 червня 2012 ріку було розірвано, а кошти в сумі 48 592,68 дол. США були зараховані на новий рахунок № [NUMBER] , відкритий на підставі договору № SAMDN80000731264593. Відповідно до Витягу з електронного додатку підписаного головним бухгалтером банку 16 червня 2020 року, станом на 17 листопада 2014 року сума коштів на рахунку за договором № SAMDN80000731264593 становила 54 973,79 дол. США. 17 листопада 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклало з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, згідно з яким ТОВ ФК «Фінілон» замість АТ КБ «ПриватБанк» стало боржником за депозитними договорами: № SAMDNWFD0070075789900; № SAMDNР03000008477029; № SAMDN3000134413591). Факт виконання АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі своїх зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів [PERSON] , відповідно до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року з електронного додатку до цього договору підтверджується довідкою головного бухгалтера АТ КБ «ПриватБанк» від 04 травня 2022 року. Статтею 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України, договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В силу пункту 2.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 року № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором. Частиною першою статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За частиною другою статті 1060 ЦК України, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах, які встановлені договором. Обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (частина перша статті 1074 ЦК України). Договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час (частина перша статті 1075 ЦК України). Відповідно до пункту 1.2 вказаного Положення договір банківського вкладу (депозиту) укладається н умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначає, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами договору. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності договору, який він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ним правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави. Враховуючи практику застосування Європейським судом з прав людини поняття «власність», до неї слід також віднести грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконання зі сторони відповідача обов`язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів може мати наслідком порушення зобов`язання держави щодо захисту права позивача користуватися та розпоряджатися його майном - грошовими коштами в іноземній валюті, яке захищене частиною першою статті 1 Першого протоколу Конвенції. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Виходячи із зазначених норм права, відповідальність АТ КБ «ПриватБанк» за вкладами його клієнтів не обмежується виключно відповідальністю його відповідної Кримської філії. Таку відповідальність несе АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Тому відповідні доводи банку є безпідставними. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 757/38720/14. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, т інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд приймає до уваги те, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт виникнення між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] договірних відносин щодо банківських вкладів SAMDN3000134413591, № SAMDNР03000008477029 , № SAMDNWFD0070075789900 , № SAMDN80000731264593 . АТ КБ «ПриватБанк», визнавши внесення грошей на депозитні рахунки та не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, порушило положення Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало, що воно є неналежним відповідачем у справі, оскільки між банком і ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу, відповідно до якого останнє стало боржником за спірними договорами банківських вкладів. Суд враховує те, що 17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ФК «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу. Разом із тим, посилання відповідача на те, що зміна боржника у зобов`язанні відбулася належним чином, оскільки від [PERSON] жодних письмових заперечень на адресу банку не надходило, суперечить вимогам статті 520 ЦК України. Відповідно до статті 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Матеріали справи такої згоди не містять. Стаття 520 ЦК України передбачає, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, третя особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснити заміни боржника, або сам кредитор запропонував здійснити заміну боржника. У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника. Відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їх волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України, форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Установлено, що позивач не надавав згоду на заміну боржника ПАТ КБ «ПриватБанк» на ТОВ «ФК «Фінілон», у зв`язку із чим безпідставні доводи банку про те, що відповідач не є стороною за договорами банківського вкладу. Договір про переведення боргу між новим та первісним боржником не породив правових наслідків для кредитора [PERSON] , тобто не відбулося переведення боргу, а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є належним відповідачем у справі. Указані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 червня 2022 року у справі № 199/317/20. Оскільки стороною укладених договорів банківських вкладів є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого виступає АТ КБ «ПриватБанк», то згідно із статтями 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договорами має виконувати саме АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Ліквідація філій або припинення у будь-яких спосіб їх діяльності не звільняє юридичну особу - відповідача від виконання обов`язків за укладеними і дійсними договорами. Доказів повернення позивачу депозитних вкладів банком не надано. Отже, приймаючи до уваги, те, що відповідач не виконав свій обов`язок з повернення коштів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення банківських вкладів. Крім того, умовами договорів передбачено право сторін дострокового розірвання вказаних договорів з повідомленням сторони за 2 банківські дні до дати розірвання договору. Суд установив, що позивач звернувся до банку із заявою про повернення банківських вкладів та повернення коштів, що знаходяться рахунках за договорами № SAMDNWFD0070075789900, № SAMDN3000134413591, SAMDNР03000008477029, яку відповідач отримав 08 жовтня 2014 року. Отже, строком вимоги позивача в даному випадку є дата отримання відповідачем заяви про розірвання договорів банківських вкладів плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеними сторонами договорами банківських вкладів, а саме 10 жовтня 2014 року. Саме з цієї дати договори вважаються розірваними. Тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо розірвання зазначених договорів банківських вкладів, оскільки сторони у цих договорах визначили порядок їх розірвання. Разом із тим, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача із заявою про дострокове розірвання депозитного договору № SAMDN80000731264593. Статтею 651 ЦК України «Підстави для зміни або розірвання договору» передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У даній справі істотним порушенням є припинення нарахування та виплати позивачу відсотків за депозитним договором № SAMDN80000731264593, починаючи з березня 2014 року. Таким чином, вимога позивача про розірвання зазначеного договору за рішенням суду є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 3% за кожний день прострочення відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», то слід зазначити наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України). Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. У Законі України «Про захист прав споживачів» не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та

Outcome: partial