Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог представником в позовній заяві зазначено, що 27.07.2021 року в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» https://miloan.ua/, [PERSON] подала заявку на отримання кредиту № 4542673, після чого за допомогою направлення відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразового ідентифікатора, при введені якого відповідач підтвердив прийняття умов Кредитного договору № 4542673. Між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір № 4542673 від 27.07.2021 року строком на 30 днів та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5500,00 грн. Відповідачем кредитні зобов`язання не виконані. 11.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІДЖІ ФІНАНС" укладено Договір відступлення прав вимоги № 12Т, згідно якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за Кредитним Договором № 4542673 від 27.07.2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права вимоги до відповідача. Згідно Договору відступлення права вимоги сума боргу перед Новим кредитором становить 22 016,50 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 5 500,00 грн.; заборгованість за відсотками - 16 516,50 грн. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свої зобов`язання. У зв`язку із вищенаведеним позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2023 року матеріали цивільної справи були передані для розгляду по суті судді Свяченій Ю.Б . Ухвалою суду від 03 січня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 31 січня 2024 року представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи, за його відсутністю, просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач в зазначене судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Судова повістка, надіслана відповідачу повернулася до суду за закінченням терміну зберігання, згідно довідки про доставку SMS «Судова повістка-повідомлення про судове засідання…» по справі № 522/24798/23-Е [PERSON] на номер телефону не доставлено з причини: абонент тимчасово недоступний, згідно довідки про доставку електронного листа судова повістка [PERSON] на її електронну адресу [INFO] доставлено до електронної скриньки 31.01.2024 року. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 4-5 ст. 128 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Згідно до п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 639 ЦК України Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що 27 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4542673, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 5500,00 грн., строком на 30 днів з 27.07.2021 року по 26.08.2021 року, вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 5516,50 грн., тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Згідно п. 2.1. кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.2.1. позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах зазначених Договором. Згідно п. 6.1. цей Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. 27.07.2021 року відповідачем також підписано анкету-заяву на кредит № 4542673, а саме: на сайті miloan.ua [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] створено Анкету-заяву на кредит № 4542673 - заповнено заяву, здійснено перевірку, у тому числі автоматичну, та підписано договір, за умовами якого сума кредиту складає 5500,00 грн., строк кредиту - 30 днів, дата повернення кредиту - 26.08.2021 року, сума до повернення складає 5516,50 грн., з яких 16,50 грн. - проценти за користування кредитом, ставка процентів - 0,01% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та паспорт споживчого кредиту (Додаток №2 до договору про споживчий кредит № 4542673 від 27.07.2021 року) - інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, додатком до якого є графік платежів і розрахунок загальної вартості кредиту (Додаток №1 до договору про споживчий кредит № 4542673 від 27.07.2021 року). За ст. 3 ЗУ «Про електрону комерцію», електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. За ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Електронний Договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до ч. 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Укладений між сторонами даної справи договір має специфіку, не властиву укладенню кредитних договорів у паперовому вигляді, тож суд відхиляє зазначене відповідачем, щодо відсутності підписів сторін та недотримання обов`язкової письмової форми правочину. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність укладеного між сторонами правочину. Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачем кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, які в цьому договорі зазначені, що не спростовано стороною відповідача. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується анкетою-заявою на кредит № 4542673 від 27.07.2021 року, Договором про споживчий кредит № 4542673 від 27.07.2021 року, Графіком платежів за договором про споживчий кредит № 4542673 від 27.07.2021 року, паспортом споживчого кредиту № 4542673 та платіжним дорученням № 52258796 від 27.07.2021 року на суму 5500,00 грн. 11.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 12Т, на підставі якого позивач набув права вимоги за кредитним договором № 4542673 від 27.07.2021 року до відповідача. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Згідно з Витягом з Додатку №1 до Договору факторингу № 12Т від 11.11.2021 року позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 22016,50 грн., з яких: - 5500,00 грн. - сума заборгованості за тілом; - 16516,50 грн. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з п. 1.1. Договору відступлення прав вимоги №12Т від 11 листопада 2021 року на умовах, встановлених цим Договором, Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові за плату, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості). Згідно з п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги №12Т від 11 листопада 2021 року внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимог и факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом». Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "... боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право па погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". При умові, що Відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначене повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті існуючої заборгованості на рахунки Первісного кредитора, які вказані в Кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Відповідач не надавав своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4542673 від 27.07.2021 року за період з 11 листопада 2021 року по 22 грудня 2023 року, що також находить своє підтвердження у Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №12Т від 11.11.2021 року. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, що підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою відповідача на умови кредитного договору, а тому позов щодо стягнення заборгованості за договором - є обґрунтованим. Однак, у постанові ВС від 15.02.2023 р. у справі № 920/437/22 зазначено, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від установлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18). Суд наголосив, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься й у рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. у справі № 7-рп/2013). Суд приймає до уваги зазначене, а також враховує розмір заборгованості 5500 грн. та розмір відсотків, що більше, як втричі перевищують наявну заборгованість. На переконання суду, у випадку задоволення повного розміру нарахованих відсотків, не буде дотримано розумний баланс між інтересами боржника та кредитора, тому суд вбачає за доцільне стягнути суму відсотків у розмірі заборгованості за тілом кредиту, тож позовна заява у цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1073,80 грн. ((11000/22016,50)*2147,20=1073,80) На підтвердження судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом в суді справи представником позивача було надано до суду свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КС № 11306/10 від 02 листопада 2023; Договір № 42649746 від 11 грудня 2023 року про надання правової допомоги між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської»; Детальний опис робіт (наданих послуг) на підставі Договору про надання правової допомоги № 42649746 від 11 грудня 2023 року на суму 6000 грн. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи, а саме, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором є незначної складності та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень є суттєво завищеними. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження оплати ТОВ «Діджи Фінанс» на користь адвоката Міньковської А.В. коштів у розмірі 6000 гривень, представником не надано, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову цій частині. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в частині витрат на професійну правничу допомогу слід видмовити. На підставі наведеного,

Outcome: partial