Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

03 січня 2024 року Державного підприємство «Сетам» (далі позивач, ДП «Сетам») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка являється переможцем проведених електронних торгів, то вона зобов`язана отримати майно у зберігача не пізніше семи робочих днів з дати отримання акту. Вказує, що відповідачка акт державного виконавця про проведенні електронні торги отримала 29.08.2016р., однак у неї утворилася заборгованість за надані послуги за зберігання майна. У зв`язку з вищенаведеним просить суд стягнути з відповідача на свою користь кошти за зберігання майна за період з 01 лютого 2023 року по 14 грудня 2023 року у розмірі 95\~100,00 грн., 3% річних у розмірі 2\~477,81 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 2\~862,59 грн (а.с.4-9). Відповідач письмового відзиву на позов не подала. 25 січня 2024 року відповідач звернулася в суд із зустрічним позовом до позивача про зобов`язання повернути майно. Зустрічний позов обґрунтований тим, що відповідач повністю оплатила послуги позивача із зберігання майна, а наразі це майно вилучене приватним виконавцем, який і повинен нести витрати з його зберігання. Вважає, що право на притриманння майна (ст.594 ЦК України) позивач втратив. З цих підстав відповідач просить суд: 1) визнати незаконними дії ДП «СЕТАМ» щодо притримання автомобілів КРАЗ 255, [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] у починаючи з 26 жовтня 2021 року; 2) зобов`язати ДП «СЕТАМ» повернути [PERSON] автомобілі КРАЗ 255, [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , які були арештовані та описані приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Скрипником В.Л. 30 липня 2020 року в межах виконавчого провадження №62645430 (а.с.60-64). Ухвалою суду від 21 лютого 2024 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним (а.с.87). Позивач у письмовому відзиві на зустрічний позов його заперечив. Узагальнені доводи цього учасника справи зводяться до того, що відповідач не повністю сплатив заборгованість за зберігання автомобілів, яка, в тому числі, стягнена судовими рішеннями. У відповіді на відзив на зустрічний позов відповідач фактично повторив доводи свого зустрічного позову. У судовому засіданні представник відповідача первісний позов заперечив та просив суд відмовити у його задоволені, а зустрічний позов - підтримав та просив суд його задовольнити. Представник позивача у судове засідання не прибула, але у відзиві на зустрічний позов просила суд розглядати справу за її відсутності. Заслухавши присутнього у судовому засіданні представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити, з таких підстав. Судом встановлено, що 15 червня 2016 року ДП «СЕТАМ» було проведено електронні торги за лотом №149577 з реалізації вантажного автомобіля марки КрАЗ 255, світло-зеленого кольору, індикатор №610466, індикатор №255307308, індикатор №565127, індикатор №255Б1308200, індикатор №418546 у кількості п`ять штук, що підтверджується протоколом проведення електронних торгів №175471 від 15.06.2016 року. Позивач стверджує, що станом на день звернення до суду переможцем електронних торгів не отримано майно у зберігача, яким є ДП «СЕТАМ», за адресою [ADDRESS] , а у нього наявна заборгованість за зберігання цього майна. У судовому порядку спір між сторонами стосовно оплати зберігання вищенаведеного майна розглядався неодноразово. Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2019 року у цивільній справі №161/9077/19, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 12 травня 2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь Державного підприємства «СЕТАМ» 133\~543 грн. 84 коп., з яких 92\~050) грн. заборгованості за зберігання майна, 6\~658 грн. трьох відсотків річних, 27\~835 грн. 81 коп. втрат від інфляції (а.с.33-40). На виконання вищенаведеного судового рішення судом був виконавчий лист. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області від 24 липня 2020 року відкрито виконавче провадження №62645430 з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі №161/9077/19. В межах цього ж виконавчого провадження, 30 липня 2020 року здійснений опис та арешт рухомого майна боржника, а саме 5 транспортних засобів марки «КРАЗ» (далі спірне рухоме майно), які передані на відповідальне зберігання позивачу, за актом приймання-передачі, саме в межах виконавчого провадження. 22 жовтня 2021 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку із повним виконанням виконавчого документу. Постановою Волинського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у справі №161/9077/19, відмовлено у задоволенні скарги боржника [PERSON] на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича. Предметом цієї скарги були вимоги [PERSON] зобов`язати приватного виконавця повернути за актом приймання-передачі арештоване нерухоме та рухоме майно боржника. Надалі, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2022 року у цивільній справі №161/2310/21, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, стягнуто [PERSON] на користь Державного підприємства «Сетам» витрати за зберігання майна за період з 21 травня 2019 року по 29 липня 2020 року в розмірі 87 200,00 грн., 3% річних у розмірі 3 124,86 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 1 299,28 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позову суди у цивільній справі №161/2310/21 зазначили, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 30 липня 2020 року по 01 лютого 2021 року є безпідставними, оскільки в цей період спірне рухоме майно було арештоване в межах виконавчого провадження, а тому витрати на його зберігання мають фінансуватися з коштів такого провадження, а не безпосередньо боржником (власником майна). Однак, у період з 21 травня 2019 року по 29 липня 2020 року, спірне рухоме майно не мало статусу арештованого в межах виконавчого провадження, а тому відповідач зобов`язаний сплатити кошти за його зберігання в загальному порядку. Далі, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 жовтня 2022 року у цивільній справі №161/3153/22, яка залишена без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19 січня 2023 року, стягнуто з [PERSON] на користь Державного підприємства «Сетам» витрати за зберігання майна за період з 23 жовтня 2021 року по 20 лютого 2022 року у розмірі 36 300,00 грн., 3% річних у розмірі 361,01 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 1 586,31 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Ухвалюючи рішення про часткове задоволенні позову суди у цивільній справі №161/3153/22 зазначили, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 02 лютого 2021 року по 22 жовтня 2021 року є безпідставними, оскільки в цей період спірне рухоме майно було арештоване в межах виконавчого провадження, а тому витрати на його зберігання мають фінансуватися з коштів такого провадження, а не безпосередньо боржником (власником майна). Однак, починаючи з 23 жовтня 2021 року та по 20 лютого 2022 року, спірне рухоме майно втратило статус арештованого в межах виконавчого провадження, а тому відповідач зобов`язаний сплатити кошти за його зберігання в загальному порядку. Згідно частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені у цивільних справах №№161/9077/19, 161/2310/21, 161/3153/22, які ухвалені у спорі між тими самими сторонами, повторному доказуванню не підлягають. З матеріалів справи слідує, що спірні транспортні засоби і на цей час знаходяться на зберіганні позивача. Відповідач не надав суду доказів здійснення сплати позивачу стягнутих сум за рішеннями у цивільних справах №№161/2310/21, 161/3153/22, які набрали законної сили. Фактично відповідач виконав лише первісне судове рішення у справі №161/9077/19. Так само відповідач не надав суду доказів оплати послуг позивача за період з 01 лютого 2023 року по 14 грудня 2023 року, які є предметом розгляду у цій справі. Матеріали справи не містять доказів того, що у період з 01 лютого 2023 року по 14 грудня 2023 року, спірні транспортні засоби перебували під арештом, або вилучалися в межах виконавчих проваджень, тобто, що тягар покриття витрат на його зберігання покладений на виконавця, як це було в частині періоду у цивільних справах №№161/2310/21, 161/3153/22. Частиною першою статті 594 ЦК України визначено, що кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов`язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов`язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов`язання. Оскільки позивач правомірно заволодів речами, які належать відповідачу, як їх зберігач в межах процедури реалізації майна на прилюдних торгах, а відповідач не виконав свого зобов`язання з оплати послуг зберігача, останній правомірно, на підставі ст.594 ЦК України, застосував такий вид забезпечення зобов`язання як притримання та обґрунтовано не повертає транспортні засоби відповідачу, до виконання ним зобов`язань з оплати витрат на його зберігання. Вказане є підставою для відмови у задоволенні зустрічного позову. Стосовно вимог первісного позову суд зазначає, що період з 01 лютого 2023 року по 14 грудня 2023 року містить 317 днів. Згідно затверджених позивачем тарифів на свої послуги, вартість зберігання вантажівки становить 60,00 грн. на добу. Тому заборгованість відповідача за послуги зберігання за цей період становить 95\~100,00 грн. (5 одиниць х 60 грн. х 317 днів) і позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Також, на підставі ст.625 ЦК України, у зв`язку з невиконаннями відповідачем своїх зобов`язань, з нього слід стягнути 3% річних у розмірі 2\~477,81 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 2\~862,59 грн., які нараховані за період з 01 лютого 2023 року по 14 грудня 2023 року. У зв`язку з повним задоволенням первісного позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2\~684,00 грн., який був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved