Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Представник позивача, який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. В обгрунтування заявлених вимог посилається на наступні обставини. 30 листопада 2022 року рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/8 частини з його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 17 травня 2022 року на період її навчання у Комунальному закладі «Нікопольський фаховий педагогічний коледж» Дніпропетровської обласної ради» до 30 червня 2023 року, але не більше, ніж до досягнення [PERSON] віку двадцяти трьох років. На виконання рішення суду, 16 березня 2023 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист від 30 листопада 2022 року по справі № 182/1923/22. У зв`язку з тим, що, відповідно до рішення суду, стягнення аліментів на період навчання здійснювалось до 30 червня 2023 року, з відповідача припинено стягнення аліментів на час навчання позивачки. Однак, представник позивача зазначає, що [PERSON] продовжує навчатись у Комунальному закладі «Нікопольський фаховий педагогічний коледж» Дніпропетровської обласної ради» за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб на третьому курсі денної форми навчання за першим (бакалаврським) рівнем вищої освіти галузі знань за спеціальністю 013 Початкова освіта галузі знань 01 Освіта/Педагогіка (наказ про зарахування № 76-с від 21.08.2023 року). Очікуваний термін закінчення навчання - 30 червня 2025 року. Зазначене підтверджується довідкою № 578-п від 07.09.2023 року, виданою Комунальним закладом «Нікопольський фаховий педагогічний коледж» Дніпропетровської обласної ради». У зв`язку із навчанням на денному відділені контрактної форми навчання у м.Нікополь та введенням воєнного стану на території України та під постійними обстрілами м.Нікополь, позивач не має змоги працювати та утримувати себе самостійно. Оскільки позивачка не має власного доходу, у зв`язку з навчанням на контрактній формі, та не має можливості працювати, їй допомагає мати [PERSON] , але допомога матері не у повному обсязі покриває її потреби. Зокрема, вважає за необхідне зазначити, що їй постійно потрібно придбавати необхідні товари, як то засоби особистої гігієни, канцелярські товари, учбову літературу та інвентар, технічні засоби для дистанційного навчання, інколи, ліки тощо. А також, вона потребує коштів на придбання одягу, продуктів харчування, розвитку здібностей, духовного та фізичного розвитку, проїзду та забезпечення інших матеріально-побутових умов з урахуванням її віку. Також грошові кошти необхідні для періодичного оздоровлення та відпочинку. Отже, вважає, що витрати на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує певних коштів. При цьому, представник позивача зазначає, що відповідач по справі як батько ухиляється від матеріальної допомоги, а позивачка не може самостійно себе утримувати та знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Таким чином, позивачу необхідна матеріальна допомога на утримання на час навчання. Інших доходів для забезпечення своєї життєдіяльності позивач не має. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, [PERSON] звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , аліменти на час навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду з цим позовом і до закінчення навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2024 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.23-24). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (а.с.28), при цьому, у відповідності до вимог чинного законодавства, скористався своїм правом, визначеним законом, та 05 лютого 2024 року на адресу суду від [PERSON] , яка, на підставі довіреності, є представником відповідача (а.с.29), надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, з 2018 року по 2022 року позивачка проживала разом з ними, тобто, з нею та відповідачем по справі, який їй доводиться чоловіком. За час спільного проживання її чоловік повністю займався забезпеченням доньки, допомагав в купівлі ноутбуку та мобільного телефону, робив подарунки. Вони всі разом їздили на відпочинок та відповідач ніколи не усувався від матеріального утримання доньки. Незважаючи на те, що у нього склалася інша сім`я та він має дитину від шлюбу, яка також потребує матеріальної допомоги та додаткових витрат на лікування. На даний час, відповідач перебуває у складі Збройних сил України, що й спонукало позивачку звернутись до суду з даним позовом, щоб мати можливість отримувати матеріальну допомогу у більшому розмірі, ніж їй надає батько. Однак, отримуючи виплати від держави, чоловік, перебуваючи в складі ЗСУ, частину коштів витрачає на своє забезпечення та речі (тактичні печатки, активні-тактичні очки, взуття, одяг, матраси), які є важливими для виконання ним бойового завдання та для збереження життя. Крім цього, вона також перебуває на утриманні чоловіка, оскільки має проблеми з нирками та перебуває на стаціонарному лікуванні в урологічному відділенні, на підтвердження чого долучає довідки (виписки). Також вказує, що їхня спільна з відповідачем дитина потребує лікування кожних 6 місяців, так як двічі на рік потребує реабілітації, на підтвердження чого також долучає довідку. Крім цього, твердження позивачки про проживання в [PERSON] не відповідає дійсності, оскільки за адресою своєї реєстрації вона не проживає. Тому, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги визнають частково та не заперечують щодо стягнення аліментів в розмірі 1/16 частини заробітку (доходу) (а.с.31). Представник позивача своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, скористався та 07 лютого 2024 року подав відповідь на відзив, згідно якої послався на обставини, викладенні в позовній заяві та додатково суду пояснив, що позивачка навчається у КЗ «Нікопольський фаховий педагогічний коледж» на денній формі навчання, можливості влаштуватись на роботу не має, а тому потребує допомоги від батька, який має можливість її надавати. Крім цього, його довірителька несе витрати на купівлю продуктів харчування, ліки та інші додаткові витрати, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватись. Крім цього, той факт, що його довірителька на території м.Нікополя не проживає, представник не заперечує, оскільки, у зв`язку з постійними обстрілами, вона була змушена покинути місце свого проживання, однак, дана обставина не може вплинути на розмір стягуваних аліментів, оскільки кожна людина наділена правом вільно пересуватися по території України. Тому, враховуючи вищевикладене, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає та просить суд вимоги задовольнити повністю (а.с.51-52). 14 лютого 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення, згідно яких послався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, та додатково суду пояснила, що всі посилання, як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив, не відповідають дійсності. Відповідач як батько ніколи не самоусувався як від виховання, так і від утримання. Позивачка спільно проживала разом з ним та вже через деякий час відповідач її зареєстрував у належному будинку, на підтвердження даного факту долучає довідку. За час спільного проживання позивачка була повністю на утриманні батька, однак, купуючи певні речі, наміру зберігати чеки не було, оскільки думки не виникало, що йому потрібно буде доводити факт утримання дитини в судовому порядку. Натомість, позивачка скористалась своїм правом та подала до суду позов, вважаючи, що розмірі матеріального забезпечення може бути вищим, ніж вона отримувала, оскільки військовослужбовцю у розмірі відповідно до постанови Кабінетів Міністрів України виплачується грошова винагорода в розмірі 30\~000 грн. 00 коп. або 100\~000 грн. 00 коп. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо стягнення аліментів в розмірі 1/16 частини заробітку (доходу). Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка, згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України,\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані докази в їх сукупності, визначившись, що між сторонами склались правовідносини, що регулюються КЗпП України, Постановою ПВС України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», суд приходить до наступного. Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України,\~суд розглядає справи на засадах змагальності. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.76\~ЦПК України,\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: 1 ) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 ) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4 ) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з п.20 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року «Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ч.1\~ст.183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що [PERSON] доводиться [PERSON] батьком, про що свідчить актовий запис № 01, складений 29 січня 2004 року виконкомом Південної сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (а.с.5). Як вбачається з довідки № 578-п від 07 вересня 2023 року, [PERSON] є студенткою КЗ «Нікопольський фаховий педагогічний коледж» денної форми навчання, за спеціальністю «початкова освіта», термін навчання - до 30 червня 2025 року (а.с.6). Тобто, в даному випадку, наявні обставини, які свідчать про той факт, що, у зв`язку з навчанням, [PERSON] потребує матеріальної допомоги батька. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість утримувати доньку та інших аліментних зобов`язань не має. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача, що він перебуває в іншому шлюбі, оскільки вказані обставини не мають вирішального значення для даної справи такої категорії. Також, належних доказів того факту, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суду не надано. Посилання представника відповідача на те, що позивачка за адресою своєї реєстрації не проживає, суд не може покласти в основу рішення, оскільки наявність або відсутність даних відомостей не звільняють відповідача від обов`язку сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Враховуючи викладене, суддя приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці на час її навчання, при цьому, суд враховує наявність у відповідача неповнолітньої дитини та стан його здоров`я. Отже, з урахуванням всіх обставин, встановлених судом, щодо матеріального становища сторін, стану здоров`я кожного з учасників справи, наявності у відповідача іншої неповнолітньої дитини, дослідивши можливості надання утримання позивачки батьком, матір`ю, відсутність доходів у повнолітньої доньки у зв`язку з навчанням, в зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги не тільки матері, а й батька, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 1/10 частини від заробітку та доходів відповідача щомісячно, до закінчення позивачкою навчання, тобто - до 30 червня 2025 року, але не більше, як до 23 років, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін. При цьому, суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів на повнолітню доньку на час її навчання забезпечить поліпшення майнового становища доньки, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: partial