Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що вона в період з 06.09.2017 по 01.12.2019 проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в Польщі в [ADDRESS] . Від спільного проживання вона народила сина [PERSON] , [INFO] в державі Польщі місто Познань. Батьком дитини є відповідач, однак, він відмовився подавати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Запис про батька дитини був проведений в порядку ст. 61 п. 2 Права про акти цивільного стану держави Польща. Після народження сина вона з відповідачем спільно виховували та утримували дитину, а потім у відповідача ставлення до неї та дитини змінилося і він залишив їх. Вона в свою чергу переїхала жити до м.Житомира, відповідач деквлька разів відвідував дитину та надсилав конти, але потім взагалі зник х їх життя. Враховуючи вищезазначене, позивачка просить суд, визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили даний позов задовольнити. Відповідач в судові засідання призначені на 13.03.2024 та 12.04.2023 не з`явився, був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. В обох випадках до суду повернулися конверти з відправленням, згідно довідок Укрпошти причина невручення: "адресат відсутній за вказаною адресою". У постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність за вказаною адресою, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії, а повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки . Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі\~№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] в м.Житомир, документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] від 16 жовтня 2007 року, має картку платника податків [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9,10) 06.11.2013 [PERSON] видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який втратив дію 06.11.2023, та вона мала візу Республіки Польща та картку побуту з 29.05.2017 по 17.01.2020 09.06.2018 в м.Познань, Республіка Польща народився Боровик Владіслав про що відділом реєстрацій актів цивільного стану в Познані, 13 серпня 2018 року видано акт: 3064011/00/AU/2018/077428. Матір`ю дитини записана [PERSON] [INFO] , батьком- [PERSON] . В примітках вказано, шо на підставі ст.61 п.2 Право про акти цивільного стану вписано прізбище [PERSON] , як прізвище батька і його родове прізвище, та за заявою особи, яка заявила, що ім`я [PERSON] , як ім`я батька дитини (а.с.7) 01.02.2019 приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Демецька С.Л. засвідчила вірність копії вказаного свідоцтва з оригіналу (а.с.8) Згідно довідки №6137/КВ/19-522/Н від 03.09.2018 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. На ім`я [PERSON] [INFO] 26 жовтня 2018 року видавався видавався паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який втратив дію 26 жовтня 2022 року Відповідно до довідки виданої Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 04.02.2019 № 10-14/3793 що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації своєї матері [PERSON] здійснював грошові переводи [PERSON] 19.10.2022 - 339,85 грн, 23.10.2020 - 1769,51 грн, 19.11.2020 - 2172,57 грн, 18.04.2021 - 200 польських злотих, 04.05.2021- 300 польських злотих 29.11.2023 судом призначено повторну судово молекулярну-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання чи є [PERSON] , [INFO] батьком [PERSON] [INFO] , біологічною матір`ю якого є [PERSON] [INFO] ? 29.01.2024 судовий експерт надіслав суду повідомлення про неможливість проведення експертизи, оскільки [PERSON] , [INFO] не з`явився для відбору зразків букального епітелію. Також на підтвердження позовних вимог позивач надала світлини, на яких зображена дитина в віці від 1 місяця до 6 місяців від народження разом з відповідачем, його батьками, сестрою позивача (а.с.5). В судовому засіданні 12.04.2024, позивач будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази був допитаний в якості свідка. Позивач засвідчив, що вона тривалий час проживала без шлюбу з [PERSON] , під час їх перебування у Польщі вона завагітніла та народила [INFO] сина - [PERSON] . [PERSON] не записали батьком дитини, щоб не було проблем при перетині кордону, оскільки на це кожен раз потрібен був дозвіл батька. Позивач свідчит, що [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , бавився з ним, турбувався про нього, гуляв з ним, його батьки теж після народження дитини приїхали в Польщу та відвідали їх, були раді онуку. Згодом відносини між ними погіршилися, і вона змушена була переїхати до України разом з дитиною, деякий час відповідач надсилав гроші їм з дитиною та двічі приїздив до сина. Наразі спілкування взагалі припинено, допомоги відповідач не надає. [PERSON] , 12.04.2024 будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази була допитана в якості свідка. Вона засвідчила, що її сестра тривалий час проживала в Польщі з [PERSON] , коли в них народився син вона разом зі своєю донькою відвідала їх. Славік (відповідач) був радий народженню сина, вони були родиною, спілкувалися як подружжя. Згодом сестра повернулася з дитиною в Україну та разом з нею проживає за однією адресою в батьківській квартирі. Возніцький приїздив до дитини 2 рази, наразі їй відомо, що вони не спілкуються грошових коштів він сестрі на утримання сина не надає Отже між сторонами існує спір, хто є батьком [PERSON] [INFO] , що регулюється нормами СК України. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. 24 травня 1993 року між Україною і Республікою Польща було укладено Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах, який ратифіковано Постановою ВР N 3941-XII 04 лютого 1994 року. Дата набуття чинності 04 серпня 1994 року. Частинами 1, 2 ст. 1 Розділу I зазначеного Договору встановлено, що громадяни однієї Договірної Сторони користуються на території іншої Договірної Сторони у відношенні своїх особистих та майнових прав таким же правовим захистом, які і громадяни цієї Договірної Сторони . Громадяни однієї Договірної Сторони мають право вільно і без перешкод звертатися до органів іншої Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні та кримінальні справи, можуть виступати в них, подавати клопотання, пред`являти позови, а також здійснювати інші процесуальні дії за тих же умов, що і громадяни цієї Договірної Сторони. Розділ II Договору регулює питання щодо справ у галузі сімейного права. Згідно з ч. 2 ст. 28 Договору встановлення і оспорювання походження дитини від певної особи регулюється законодавством тієї Договірної Сторони, громадянином якої є мати дитини в момент народження дитини. Але достатнім є дотримання форми визнання дитини, що передбачена законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої визнання має бути або було здійснене. Судом встановлено що мати дитини - [PERSON] народилася [INFO] в м.Житомир, документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] від 16 жовтня 2007 року, (а.с.9) Таким чином, при вирішенні спору між сторонами застосуванню підлягає законодавство України. Одночасно, відповідно до ч. 2 ст. 28 Договору в справах, зазначених в пунктах 1 і 2, компетентними є органи тієї Договірної Сторони, громадянином якої є дитина, а також органи тієї Договірної Сторони, на території якої дитина має місце проживання. Згідно довідки посольства України в Республіці Польща №6137/КВ/19-522/Н від 03.09.2018 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований громадянином України. Відповідно до довідки виданої Управлінням ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради від 04.02.2019 № 10-14/3793 що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] за місцем реєстрації своєї матері [PERSON] . Оскільки [PERSON] , що народився [INFO] , є громадянином України, на території якої має місце проживання, компетентними органами у цій справі є Корольовський районний судм.Житомира та до даних правовідносин підлягає застосуванню законодавство України. Питання визначення походження дитини унормовані главою 12 Сімейного кодексу України. Положеннями ст. 121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного станув порядку, встановленому статтями 122 (коли батьки перебувають у шлюбі між собою) та 125 (батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України). При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (аб.1 ч.1 ст.135 СК України) Аналогічне передбачено і в законодавстві Республіки Польщі - ст.61 п.2 Права про акти цивільного стану Згідно зі ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України» роз`яснено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15- ц (касаційне провадження № 61-30047св18). 12.04.2024, позивач будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази був допитаний в якості свідка. Позивач засвідчив, що вона тривалий час проживала без шлюбу з [PERSON] , під час їх перебування у Польщі вона завагітніла та народила [INFO] сина - [PERSON] . [PERSON] не записали батьком дитини, щоб не було проблем при перетині кордону, оскільки на це кожен раз потрібен був дозвіл батька. Позивач свідчит, що [PERSON] визнавав себе батьком [PERSON] , бавився з ним, турбувався про нього, гуляв з ним, його батьки теж після народження дитини приїхали в Польщу та відвідали їх, були раді онуку. Згодом відносини між ними погіршилися, і вона змушена була переїхати до України разом з дитиною, деякий час відповідач надсилав гроші їм з дитиною та двічі приїздив до сина. Наразі спілкування взагалі припинено, допомоги відповідач не надає. Факт тривалого проживання [PERSON] з [PERSON] , під час їх перебування у Польщі засвідчила і рідна сестра позивача, Також вона засвідчила, що після народження дитини відповідач визнавав дитину, після повернення сестрни до України ще принаймні 2 навідав дитину. Факт надання матеріальної підтримки позивачу [PERSON] підтверджується тим, що він здійснював грошові переводи [PERSON] , зокрема надсилав їй: 19.10.2022 - 339,85 грн, 23.10.2020 - 1769,51 грн, 19.11.2020 - 2172,57 грн, 18.04.2021 - 200 польських злотих, 04.05.2021- 300 польських злотих Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.05.2018 у справі №591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Ухвалою суду від 29.11.2023 судом призначено повторну судову молекулярно-генетичну експертизу, на яку відповідно до повідомлення судового експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Степанової Т.О., відповідач [PERSON] не з`явився (а.с. 90). Таким чином, суд дійшов висновку, що по справі зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що позивач протягом тривалого часу проживала без шлюбу з [PERSON] , під час якого, [INFO] у [PERSON] народився\~син [PERSON] , оскіли сторони не перебували у шлюбі відомості про батька дитини записані зі слів матері та батьком дитини є [PERSON] (відповідач по справі), отже, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Щодо внесення змін у свідоцтво про народження. 6 лютого 2023 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про забезпечення здійснення закордонними дипломатичними установами України повноважень у сфері державної реєстрації актів цивільного стану в умовах воєнного стану» від 24 січня 2023 року № 66, яка на час дії правового режиму воєнного стану до прийняття спеціального Закону визначає порядок державної реєстрації актів цивільного стану закордонними дипломатичними представництвами та консульськими установами України. Так п.1 вказаної постанови передбачено, що в умовах воєнного стану до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин з проведення державної реєстрації актів цивільного стану закордонними дипломатичними установами України, закордонні дипломатичні установи України визначені Міністерством закордонних справ України: 1)\~проводять державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх, повторно видають свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану та видають витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (далі надання послуг у сфері державної реєстрації актів цивільного стану) з використанням зазначеного Реєстру, як органи державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснюють його ведення; 2) здійснюють надання послуг у сфері державної реєстрації актів цивільного стану громадянам України незалежно від місця їх проживання (перебування); Щодо судових витрат. Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок, що був сплачений нею при подачі позову (а.с.3)

Outcome: approved