Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

08.04.2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про продовження дії обмежувального припису, в якій просила суд: продовжити дію обмежувального припису, виданого за рішенням Макарівського районного суду Київської області у справі №370/1259/23 від 07.06.2023 року, строком на 6 (шість) місяців щодо [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , яким: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань менше 200 метрів до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування зазначеної заяви посилалася на те, що рішенням Макарівського районного суду Київської області по справі № 370/1259/23 від 07.06.2023 заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису задоволено та застосовано обмежувальний припис до [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. [INFO] [PERSON] , під час її присутності наніс її донці [PERSON] тілесні ушкодження, у зв`язку з чим було відкрите кримінальне провадження № 12024116210000002 від 08.01.2024 з правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 125 КК України. Вироком Макарівського районного суду Київської області по справі № 370/193/24 від 19.03.2024 визнано винним [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень. Під час вище зазначеної події заявниця [PERSON] зазнала психологічного домашнього насильства зі сторони свого зятя [PERSON] , оскільки з його сторони відносно неї були застосовані словесні образи, погрози та приниження спрямовані на обмеження її волевиявлення в питаннях сім`ї. На даний час заявниця побоюється за свою безпеку, безпеку дітей, адже [PERSON] вчиняючи систематичні дії, пов`язані з домашнім насильством може у будь-який момент продовжити свої протиправні дії, спрямовані на фізичне, психологічне насильство, а тому беручи до уваги основні засади запобігання та протидії домашньому насильству, які передбачені ст. 4 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ризики та оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків та з метою запобігання вчинення [PERSON] домашнього насильства вважає за необхідне звернутися до суду з цією заявою про продовження дії обмежувального припису. Ухвалою суду від 09.04.2024 року заява [PERSON] прийнята до розгляду на відкрите провадження у справі, розгляд якої було призначено на 11.04.2024 року. Стаття 350-5 ч. 1 ЦПК України наголошує, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. При цьому, зі змісту ст. 350-3 ЦПК України слідує, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. У судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися. Від заявниці надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та про підтримання заявлених вимог. Від заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечив. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Із урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України - суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Так, ст. 350-1 та ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка зокрема постраждала від домашнього насильства. При цьому заява про видачу обмежувального припису може бути подана: особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Як визначає ст. 1 зазначеного Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, що передбачені ст. 4 зазначеного Закону є діяльність, спрямована на запобігання та протидію домашньому насильству, яка ґрунтується в тому числі і на таких засадах, як гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правничу допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству тощо. Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: запобігання домашньому насильству; ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки, випливає зі змісту ч. 2 ст. 5 вказаного Закону. Серед спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству є і обмежувальний припис стосовно кривдника, передбачено ст. 24 ч. 1 п. 2 вказаного Закону. Так, ст. 26 цього Закону передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має зокрема і постраждала особа або її представник. При цьому обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України. Так, відповідно до ст. 350-7 ЦПК України - за заявою осіб, визначених ст. 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою ст. 350-6 цього Кодексу. Таким чином обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. При цьому рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, тобто оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Отже, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для продовження обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду: від 17.04.2019 року у справі за №363/3496/18, від 26.09.2019 року у справі за №452/317/19-ц, від 17.06.2020 року у справі за №509/2131/18, від 12.01.2022 року у справі за №752/9731/21, від 26.05.2022 року у справі за №165/3472/21, від 13.07.2022 року у справі за №369/12715/20, від 10.02.2023 року у справі за №676/3259/22. Так, згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Макарівського районного суду Київської області по справі № 370/1259/23 від 07.06.2023 заяву [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису задоволено та застосовано обмежувальний припис до [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , на строк шість місяців, яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (а.с. 8-10). Дане рішення суду, відповідно до ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Зазначене рішення набрало законної сили 10.07.2023 року. Обмежувальний припис завершив свою дію 07.12.2023 року. Вироком Макарівського районного суду Київської області по справі № 370/193/24 від 19.03.2024 року визнано винним [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень (а.с. 11). Як вказала заявниця [PERSON] та що не заперечив заінтересована особа [PERSON] під час вище зазначеної події заявниця зазнала психологічного домашнього насильства зі сторони свого зятя [PERSON] , оскільки з його сторони відносно неї були застосовані словесні образи, погрози та приниження спрямовані на обмеження її волевиявлення в питаннях сім`ї. На даний час заявниця побоюється за свою безпеку, безпеку дітей, адже [PERSON] вчиняючи систематичні дії, пов`язані з домашнім насильством може у будь-який момент продовжити свої протиправні дії, спрямовані на фізичне, психологічне насильство, а тому беручи до уваги основні засади запобігання та протидії домашньому насильству, які передбачені ст. 4 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ризики та оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків та з метою запобігання вчинення [PERSON] домашнього насильства, суд вважає за необхідне продовжити дію обмежувального припису. 08.04.2024 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про продовження обмежувального припису на строк 6 місяців та в якості доказу необхідності зазначеного додала до заяви копію вироку Макарівського районного суду Київської області по справі № 370/193/24 від 19.03.2024 року. Вказаним судовим рішенням встановлено, що 07.01.2024 близько 08 години 00 хвилин [PERSON] зателефонував своїй дружині [PERSON] , яка в телефонній розмові повідомила йому, що між нею та її сестрою [PERSON] виник словесний конфлікт, в результаті якого остання вигнала [PERSON] з будинку, в якому проживає з їхньою матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] . У подальшому, близько 11 години 00 хвилин того ж дня, в [PERSON] , який був розгніваним на [PERSON] за те, що вона вигнала з будинку його дружину, виник протиправний умисел на нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості з мотивів помсти, у зв`язку з чим [PERSON] забіг до будинку [PERSON] по [ADDRESS] , де діючи з прямим умислом, з мотивів помсти, з метою нанесення тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розпилив їй обличчя вміст газового балончика марки «Кобра», після чого [PERSON] вийшла на поріг будинку, щоб подихати свіжим повітрям, де до неї знову підійшов [PERSON] та наніс їй 2 удари кулаком правої руки в обличчя, цим самим спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток носа, що згідно висновку судово-медичного експерта №1/Д від 16.01.2024 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі за №756/3859/19 зроблено висновок про те, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. У постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі за №754/11171/19 зазначено, що при вирішенні питання щодо застосування обмежувального припису суд на підставі встановлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи, враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Дослідивши надані заявницею докази, а також враховуючи, що [PERSON] при розгляді даної справи не заперечив викладені у заяві обставини, суд вважає, що факт вчинення [PERSON] психологічного насильства стосовно [PERSON] після винесення судом рішення про встановлення обмежувального припису на строк шість місяців, знайшов своє підтвердження, а викладені заявницею у заяві про продовження обмежувального припису обставини такими, що не спростовані належними та допустимими доказами, а відтак - урахувавши характер вчинених заінтересованою особою дій, існування високого рівня вірогідності продовження чи повторного вчинення ним домашнього насильства щодо заявниці, суд приходить до висновку щодо необхідності продовження обмежувального припису стосовно кривдника на строк шість місяців, зазначений строк продовження обмежувального припису, з огляду на обставини цієї справи, є достатнім та обґрунтованим. Тож, заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved