Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 275000грн.; стягнути з відповідача на свою корись 3% річних у розмірі 1570,91грн., інфляційні витрати у розмірі 114562,68грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме, 4073,97грн. витрат а сплату судового збору та 16000грн. витрат на отримання професійної правничої допомоги. Вимоги позову мотивовані тим, що 13.02.2021 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладений договір про партнерство №13-02/21 від 13.02.2021. За умовами договору сторони домовилися об`єднати грошові вклади для досягнення спільної мети, а саме, будівництва та експлуатації автомійки самообслуговування з метою одержання прибутку. Позивачем сплачено на користь [PERSON] , який за його повідомленням діяв від імені [PERSON] , 247500грн. вартості робіт на виконання п.5 та п.6 Додатку №1 до договору та 27500грн. у якості попередньої оплати орендних платежів, проте останній не приступив до виконання своїх зобов`язань, внаслідок чого його виконання втратило інтерес для позивача. Факт отримання відповідачем коштів від позивача підтверджується складеною й виданою розпискою про отримання від 13.02.2021 про отримання [PERSON] від [PERSON] суми в розмірі 275000грн. за умовами договору від 13.02.2021. У зв`язку із чим між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] виник спір, що пов`язаний із розірванням невиконаного останнім договору, який в подальшому став предметом розгляду Господарським судом Харківської області. Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.11.2022 вимоги [PERSON] про розірвання договору про партнерство від 13.02.2021 та стягнення на користь останньої 275000грн., залишено повністю без задоволення. Судом, зокрема встановлено, що грошові кошти у розмірі 275000грн., які сплачені позивачем на користь відповідача, не були такими, які отримані на виконання договору, оскільки їх сплата за договором мала здійснюватися на користь третьої особи, а відповідач, який отримав ці кошти нібито на виконання договору, при їх отриманні у дійсності не діяв від імені та в інтересах третьої особи, т.я. відсутні документи, які уповноважували б його отримати такі кошти. Отже, дані кошти позивача набуті відповідачем без належної та достатньої правової підстави. При цьому, права особи, яка є власником майна, у даному випадку підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму встановленого ст.1212 ЦК України у разі наявності правових відносинах речового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Таким чином, із вищеописаного вбачається, що вказані кошти були сплачені позивачем на користь відповідача без достатньої, відповідної і належної та те правової підстави, позаяк вони мали сплачуватися на користь третьої особи на виконання укладеного між позивачем та третьою особою договору, проте у дійсності відповідач не мав повноважень на здійснення відповідних дій з прийняття коштів від імені та в інтересах третьої особи, а тому наявний факт безпідставного отримання відповідачем майна позивача. Далі, оскільки відповідач не здійснив виплату позивачці безпідставно набуті кошти, відповідно своєчасно не виконавши своє грошове зобов`язання перед позивачем, зобов`язаний сплатити позивачу штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язанні у вигляді 3% річних та інфляційні втрати на підставі ст.625 ЦК України. Так, 3% річних становлять 17834грн., втрати від інфляції становлять 114562,68грн. Крім того, позивачка зазнала витрати на правову допомогу в сумі 16000грн., які складаються із 8000грн. за виконані роботи та 8000грн., що підлягають сплати за умови задоволення позову. Ухвалою судді визначено вказану справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, у відповідності до вимог ст. 274 ЦПК України. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Третя особа правом надання пояснень щодо вимог позову не скористувалась. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вивчивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, на а.с. 17-19 міститися копія договору про партнерство №13-02/21, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] . За умовами договору сторони домовились об`єднати грошові вклади для досягнення спільної мети, а саме, будівництва та експлуатації автомійки самообслуговування з метою одержання прибутку. Із наданої копії Додатку №1 до договору №13-02/21 про партнерство, ФОП [PERSON] з однієї сторони та ФО [PERSON] з другої сторони, підписали цій додаток до договору №1 від 11.02.2021. Пунктом 6 Додатку визначено, що сторони домовились, що [PERSON] вносить грошові кошти на рахунок орендатора ФОП [PERSON] . ФОП [PERSON] починає роботи та технічні дії на наступний день, після початку надходження коштів на розрахунковий рахунок, що визначено п.7 у Додатку. Позивачем на підтвердження своїх доводів та вимог позову надано копію розписки (а.с. 22). Із змісту розписки від 13.02.2021 вбачається, що [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , отримав від [PERSON] суму у розмірі 275000грн. за умовами договору від 13.02.2021 на виконання робіт. Далі, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Харківській області від 23.11.2022 повністю відмовлено у задоволені позовних вимог позивачу [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. Із змісту рішення Господарського суду Харківській області від 23.11.2022 зокрема вбачається, що «…Однак, належних доказів виконання своїх обов`язків щодо сплати коштів на рахунок ФОП [PERSON] позивачем надано не було. Крім того, сам додаток №1 до договору має невідповідність, оскільки в його першому абзаці зазначено що його підписано до договору №1 від 11.02.2021, якого суду надано не було. При цьому, суд не приймає а якості доказу сплати за договором коштів розписку від 13.02.2021, складену [PERSON] . Дана розписка не містить відомостей за якими можна було б ідентифікувати особу, що її склала, не містить посилань на підставу (договір, довіреність тощо), яка уповноважує цю особу на отримання коштів, в самій розписці вказано що особа діє від імені [PERSON] за договором на виконання робіт від 13.02.2021, а не [PERSON] за договором про партнерство. Однак, навіть припустивши, що в розписці допущена помилка в прізвищі [PERSON] , остання не є допустимим доказом в розумінні ст.77 ГПК України оскільки позивачем не надано доказів того, що ця особа діяла саме від імені відповідача та була уповноважена на отримання цих коштів. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ж недоведеними та задоволенню не підлягають.». Рішення Господарського суду Харківській області від 23.11.2022 набрало законної сили 27.12.2022 (а.с.23-26). Відповідно до правил ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Аналізуючи висновки, викладені у рішенні Господарського суду Харківській області від 23.11.2022, є підстави вважати, що грошові кошти у розмірі 275000грн., які сплачені позивачем на користь відповідача, не були такими, що отримані на виконання договору, оскільки їх сплата за договором мала здійснюватися на користь третьої особи, а відповідач, який отримав ці кошти на виконання договору, при їх отриманні не діяв від імені та в інтересах третьої особи, а тому грошові кошти позивача були набуті відповідачем без належної та достатньої правової підстави. Відповідач не спростував доводи позивача та протилежне суду не довів. Так, згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава,на якій воно набуте,згодом відпала. Виходячи із норм ст.1212 ЦК України, правова природа безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правових або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочинам. Набуття чи збереження майна буде безпідставними не тільки за умови відсутності відповідної підстави із самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Відтак, для виникнення зобов`язання, передбаченого положеннями ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження,а не конкретна підстава, з якою це відбулося. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.11, ч.ч.1 та 2 ст.509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. Далі, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.202 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч.ч.1,2 ст.205 ЦК України). Правочин вважається таким,що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ч.1 ст.207 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна, отримання коштів. Норма закону, зазначена у положеннях ч.1 ст.1212 ЦК України застосується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунено за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Такий правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 29.09.2014 у справі №6-122цс14. Далі, судом встановлено, що [PERSON] , діючи від імені [PERSON] , отримав від [PERSON] суму у розмірі 275000грн. за умовами договору від 13.02.2021 на виконання робіт, що викладено у змісту розписці про отримання від 13.02.2021 (а.с.22). Розписка це простий документ, складений у письмовій формі про передачу-отримання грошових коштів. Рішенням Господарського суду Харківській області від 23.11.2022 встановлено, що вказана вище розписка не містить відомостей за якими можна було б ідентифікувати особу, що її склала, не містить посилань на підставу (договір, довіреність тощо), яка уповноважує цю особу на отримання коштів тощо, при вирішенні спору в межах розгляду справи про розірвання договору про партнерство №13-02/21 від 13.02.2021. Між тим, суд вважає, що позивач [PERSON] , яка має розписку від відповідача, вважається такою, що передала, а [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 275000грн. Судом встановлено і зазначено текстом вище, що враховуючи встановлене рішенням Господарського суду Харківській області від 23.11.2022, суд дійшов висновку, що грошові кошти у розмірі 275000грн., які сплачені позивачем на користь відповідача, не були такими, що отримані на виконання договору, останній, отримавши ці кошти на виконання договору, не діяв від імені та в інтересах третьої особи, а тому грошові кошти позивача були набуті відповідачем без належної та достатньої правової підстави. Таким чином, встановивши справжню правову природу правовідносин між сторонами, які виникли при передачі позивачем відповідачу грошові кошти, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог в цієї частині. Далі, позивач просить, оскільки відповідач не здійснив виплату [PERSON] безпідставно набуті кошти, відповідно своєчасно не виконавши своє грошове зобов`язання перед останньою, стягнути зі [PERSON] на свою користь штрафні санкції за прострочення виконання зобов`язанні у вигляді 3% річних, які становлять 17834грн. та інфляційні втрати в сумі 114562,68грн. Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). За змістом ст.ст. 509,\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Отже, правовідношення, в яких відповідач без належної та достатньої правової підстави отримав від [PERSON] грошові кошті і не повернув при тому, що у останнього виникло зобов`язання повернути позивачу отриману суму, а тому відповідно на відповідача можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої\~ст. 625 цього Кодексу. \~В силу положень\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми - 17834грн. із врахуванням суми боргу 275000грн. за період з 14.02.2021 по 14.04.2023 (дата розрахунку) та інфляційні втрати в сумі 114562,68грн. із врахуванням суми боргу 275000грн. за той же період, підлягають задоволенню у заявленому розмірі згідно з неспростованим відповідачем розрахунком позивача. Крім того, позивачка просить стягнути із відповідача на свою користь 16000грн. за отримання професійної правничої допомоги, що складається із 8000грн., які сплатила за договором про надання юридичних послуг поза судового засідання та 8000грн., які підлягають сплаті за умови задоволення позову після набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат,пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з витребуванням доказів (п.п.1,3 ч.3 ст.133 ЦПК України). Так, позивачем на підтвердження таких вимог суду надано: копії договору №03/04/23-АБ про надання правової допомоги від 03.04.2023, укладеного між [PERSON] та адвокатом Богуцьким І.О., предметом якого зазначено, що замовник [PERSON] доручає, а виконавець адвокат Богуцький І.О. зобов`язався надавати [PERSON] правову допомогу в порядку та на умовах визначених договором; акту виконаних робіт до договору №03/04/23-АБ від 26.05.2023, зокрема про сплату 8000грн.; платіжної інструкції сплати 8000грн. за договором №03/04/23-АБ від 03.04.2023; документів, що підтверджують повноваження адвоката (а.с.27-33). Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави, та відповідно до ч.2 цієї статті підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Отже, оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, є підстави і для задоволення вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 8000грн. Відповідно до правил ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору також покладаються на відповідача. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, надані докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved