Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

У грудні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради надміру виплачені кошти щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, в розмірі 11 742,18 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що [PERSON] з 2016 р. перебуває на обліку в органах соціального захисту населення як отримувач щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, а саме за особою [PERSON] , особою з інвалідністю І групи внаслідок психологічного захворювання. Виходячи з наданих Відповідачем документів, Управлінням була призначена допомога на догляд на період з 01.03.2020 року по 30.06.2020 року у розмірі 2 027,00 грн. щомісячно., на період з 01.07.2020 по 31.08.2020 у розмірі 2 118,00 грн. Виплату допомогу відповідачу згідно з розпорядженням на продовження строку виплати було автоматично подовжено на строк з 01.09.2020 року по 31.12.2020 року у розмірі 2 118,00 грн. щомісячно. 28.09.2020 року відповідач звернулась з заявою та декларацією про доходи і майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги на підтвердження виплати допомоги з урахуванням доходів за період з 01.03.2020 року по 31.08.2020 року. 29.03.2021 року Відповідач звернулась з заявою та 02.04.2021 року декларацією про доходи і майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги на підтвердження виплати допомоги з урахуванням доходів за період з 01.09.2020 року по 28.02.2021 року. Враховуючи викладене, Управлінням було визначено обсяг надміру виплачених коштів за період з 01.09.2020 року по 30.06.2021 у розмірі 11 742,18 грн. Відповідачу було надіслано повідомлення від 24.01.2023 року про припинення надання та повернення допомоги в розмірі 11 742,18 грн. Представник позивача надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачу було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та запропоновано подати відзив і докази. Не погодившись\~з позовними\~вимогами відповідачем\~було подано\~відзив на\~позовну заяву.\~Відповідно до\~якого вказано,\~що відповідач\~вважає позовні\~вимоги необґрунтованими\~та такими,\~що не\~підлягають до\~задоволення.\~Відповідачем не\~заперечується,\~що вона\~перебуває на\~обліку в\~органах соціального\~захисту населення\~як отримувач\~щомісячної грошової\~допомоги особі,\~яка проживає\~разом з\~особою з\~інвалідністю І\~чи II\~групи внаслідок\~психічного розладу,\~яка за\~висновком лікарської\~комісії медичного\~закладу потребує\~постійного стороннього\~догляду,\~на догляд\~за нею,\~оскільки здійснює\~догляд за\~своєю донькою\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~особою з\~інвалідністю І\~групи внаслідок\~психічного захворювання.\~позивач,\~вирішуючи питання\~про доцільність/необхідність\~стягнення виплаченої\~за період\~з 01.09.2020\~по 30.06.2021\~року допомоги,\~мало довести\~суду,\~що відповідач\~допустила зловживання.\~Однак,\~відповідних обставин\~позивачем в\~позовній заяві\~не зазначено,\~належних та\~допустимих доказів\~з цього\~приводу не\~надано.\~Позивач,\~як на\~підставу позову\~посилається на\~те,\~що внаслідок\~запровадженого карантину\~допомога автоматично\~була продовжена\~Позивачем за\~період з\~01.09.2020\~по 31.12.2020\~року у\~сумі 2118,\~00\~грн.\~При цьому\~абсолютно не\~зазначаючи,\~в якій\~сумі повинна\~була виплачуватися\~допомога,\~і яким\~чином,\~Відповідач недобросовісно\~«впливала» на\~розмір призначеної\~допомоги.\~Тобто,\~з урахуванням\~положень п.8\~Порядку №1192,\~позивачем не\~надано суду\~належних та\~допустимих доказів\~свідомого та\~умисного введення\~в оману\~управління соціального\~захисту населення\~з боку\~Відповідача,\~а тому\~слід прийти\~до висновку,\~що у\~відповідача не\~було мети\~щодо навмисного\~збільшення розміру\~отримуваної допомоги. Тому до\~спірних відносин\~слід застосувати\~статтю 1215\~ЦК України,\~оскільки Правобережним\~управлінням соціального\~захисту населення\~Дніпровської міської\~ради не\~було доведено\~недобросовісності з\~боку [PERSON] \~під час\~подання заяви\~про призначення\~допомоги,\~а дії\~УСЗН не\~були в\~достатньому ступеню\~прозорими і\~організованими таким\~чином,\~щоб забезпечувались\~принципи юридичної\~визначеності та\~належного урядування,\~що призвело\~до сплати\~відповідачеві коштів\~щомісячної грошової\~допомоги особі,\~яка проживає\~разом з\~особою з\~інвалідністю І\~чи II\~групи внаслідок\~психічного розладу,\~і ця\~помилка,\~в розумінні\~практики Європейського\~суду з\~прав людини,\~не може\~виправлятися за\~рахунок відповідача. Враховуючи встановлені у справі обставини, соціальний статус відповідача, відсутність умислу щодо навмисного подання нею недостовірних відомостей, недоведеності позивачем щодо факту порушення встановлених Порядком №1192 вимог щодо поданих документів та враховуючи необхідність дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, слід прийти до висновку, що примусове повернення наданої грошової допомоги у сумі 11 742,18 грн. є безпідставним та може призвести до покладення на [PERSON] надмірного тягаря. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню по наступним підставам. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що з 2016 року відповідачка зверталася із заявою про призначення щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею у відповідності до пунктів 3, 4 «Порядку надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 02.08.2000 року №1192. 29 березня 2021 року відповідач повторно звернувся до позивача із заявою про призначення допомоги. На підставі поданої заяви та наданих документів відповідачу було призначено допомогу на догляд. Під час проведення перерахунку суми нарахованої виплати з 01.09.2020 року по 30.06.2021 року позивачем було з`ясовано, що відповідачу було нараховано та виплачено зайві кошти в розмірі 11742,18 грн. Позивачем було направлено відповідачу претензію з вимогою повернути надмірно переплачені кошти. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.2000 №1192 Відповідно до підпунктом 1 пункту 1 Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 року № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» строк виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги на дітей одиноким матерям, допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, допомоги на дітей, хворих на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, на дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, яким не встановлено інвалідність, щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею, тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату (далі - державна соціальна допомога), яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - орган соціального захисту населення). За змістом п.2 Порядку установлено що орган соціального захисту населення проводить перерахунок розміру виплаченої державної соціальної допомоги, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю на підставі поданої особою або її законним представником заяви та необхідних документів. Якщо за результатами проведеного перерахунку: - виявляється, що розмір отриманої допомоги був меншим, орган соціального захисту населення проводить доплату в розмірі різниці між перерахованим і виплаченим розміром допомоги; - не підтверджується право на отримання допомоги або її розмір буде меншим від виплаченої під час карантину допомоги, органи соціального захисту населення: - визначають обсяг коштів, які підлягають поверненню, з місяця призначення державної соціальної допомоги, державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю; - встановлюють строки повернення коштів, які підлягають поверненню залежно від матеріального стану багатодітної сім`ї; - повідомляють отримувачу допомоги про обсяг коштів, які підлягають поверненню, та строки їх повернення. Перерахунок проводиться з місяця виплати допомоги, яку продовжено відповідно до підпунктів 1 і 3пункту 1 цієї постанови, але не раніше ніж з місяця встановлення карантину. Як було визначено постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №632 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги», яким було доповнено пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 квітня 2020 р. № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги», суми коштів, які підлягають поверненню, повертаються: отримувачем допомоги самостійно; за згодою отримувача допомоги у повному обсязі за рахунок наступних виплат допомоги; за рішенням органу соціального захисту населення за рахунок сум наступних виплат допомоги в розмірі, що не перевищує 20 відсотків щомісячної суми призначеної допомоги; у разі неможливості добровільного повернення виплачених сум допомоги такі кошти стягуються у судовому порядку. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що під час проведення перерахунку суми нарахованої виплати за період з 01.09.2020 року по 30.06.2021 року утворилася переплата в сумі 11742,18 грн. Отже, позивачем у позові не обґрунтовано, що існують обставини, з якими законодавство пов`язує можливість повернення виплаченої особі державної соціальної допомоги, зокрема, що надмірна виплата допомоги пов`язана з рахунковою помилкою чи сталася внаслідок зловживань з боку відповідача, та існування таких обставин не підтверджено жодними доказами. Зобов`язання їх повернення не відповідатиме положенням ст.1215 ЦК України, яка основною умовою стягнення безпідставно набутих коштів визначає ознаки недобросовісності поведінки. Судом встановлено, що відповідач не допустив будь-якої недобросовісної поведінки, не подавав до органів недостовірної інформації та не вчиняв жодних дій, які призвели або могли призвести до виникнення переплати йому державної соціальної допомоги. Крім того, примус до повернення коштів, призначення яких носить соціальний, гуманітарний характер, може призвести до покладення на вказаного відповідача надмірного тягаря. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року) зроблено висновок, що Державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Враховуючи, що виплата соціальної допомоги проведена добровільно, на підставі розпорядження Управління соціального захисту населення, при цьому фактів недобросовісності з боку відповідача або подання недостовірних даних судом не встановлено, відсутні підтвердження того, що позивачем допущено рахункову помилку у нарахуванні відповідачу державної соціальної допомоги, апеляційний суд доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для повернення виплачених відповідачу коштів у розмірі 11742,18 грн. Таким чином, з врахуванням соціального статусу, необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed