Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

25.10. 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи Хаджибейська районна адміністрація Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна, в якому просила суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] [INFO] , встановити опіку над малолітним [PERSON] [INFO] , та призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] . Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31.10.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій просила слухати справу без її особистої участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, просила п. 3 позовної заяви залишити без розгляду. Представник органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу без його особистої участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, з заявами або клопотаннями не звертався, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву подано не було. Про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином за адресою реєстрації, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями наявними у матеріалах справи, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, відповідно до вимог ч. З ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, як до, так і після народження. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Стаття 150 СК України, визначає перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, якими зокрема є: виховання дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка дитини до самостійного життя та інші. Згідно ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. За правилами статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша). Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта). Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Частини 1, 2 ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства», передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою та другою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, за домовленістю між ними, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України, у випадку ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Судом встановлено, що дитина -[PERSON] , народився [INFO] у місті Одесі, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, актовий запис про народження № 64 , серії [NUMBER] , де в свідоцтві про народження в графі «батько» зроблено відповідний запис, батько - [PERSON] , в графі «мати» зроблено відповідний запис, мати - [PERSON] . [INFO] помер батько дитини- [PERSON] - що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 25.07.2023 р. , актовий запис 7363, Серія [NUMBER] . З моменту смерті його малолітній син - [PERSON] , проживає разом зі позивачкою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є біологічною бабусею [PERSON] . Судом встановлено, що мати дитини - [PERSON] на теперешній час не має місця реєстрації , остане відоме місце реєстрації за адресою: [ADDRESS] . , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, від виховання сина самоусунулась, за місцем проживання дитину не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток. [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистостей, талантів, розумових і фізичних здібностей в найповнішому обсязі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. Згідно матеріалів справи, факти ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків підтверджується заявами сусідів: [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; прож. за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] ; зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] .; [PERSON] , зареєстровано та проживає за адресою: [ADDRESS] , які зазначають, що [PERSON] з дитинства піклується за [PERSON] , а з 2020 року, коли [PERSON] став постійно проживати у бабусі з дідуся, [PERSON] , характеризується позитивно та гарно дбає про дитину. Згідно висновку органу опіки та піклування від 29.01.2024 № М-2286 про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] , відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] [INFO] відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] . Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Викладені факти, як кожен окремо так і в сукупності, дають підстави вважати, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєго малолітнього сина. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач, будучи матір`ю, ухилялися від виконання батьківських обов`язків, не піклувалися про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкувалися з сином в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо. На підставі наведених аргументів, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав відповідачку відносно її сина. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, що спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до вимог ч.1 п.5 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Outcome: approved