Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

У жовтні 2022 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення невідшкодованого матеріального збитку та моральної шкоди, в якій він просить суд стягнути з [PERSON] 197 849,04 грн. невідшкодованого матеріального збитку та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., а також вирішити питання розподілу судових витрат. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач [PERSON] посилається на те, що 01.10.2020 року у м.Дніпро між автомобілем марки «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобілем марки «Renault Dokker», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.12.2020 року, прийнятою за результатами розгляду справи №932/13783/20, [PERSON] визнано винним у ДТП, яке мало місце 01.10.2020 року. Висновком експертного дослідження від 30.11.2020 №19/104-9/2д/67/68 визначено, що дії водія [PERSON] не відповідали вимогам ПДР та з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням події ДТП, в той час, як водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП. Згідно Висновку експертного дослідження автотоварознавця № 401/20А з визначення матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС від 29.11.2020 року, матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля «Renault Dokker», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 270 108,70 гривень. Згідно з Полісом ЕР170572960 від 03.01.2020 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , на момент скоєння ДТП був забезпечений відповідним договором з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», яка 16.05.2022 року здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 72 259,66 грн., що лише частково покрило встановлений розмір матеріального збитку, в зв`язку з чим розмір невідшкодованої матеріальної шкоди складає 197 849,04 гривень., позивач вважав за необхідне звернутись до суду з даним позовом про стягнення з винної особи різниці між спричиненою шкодою та отриманими виплатами. Також, позивач [PERSON] вказав, що діями відповідача в наслідок ДТП йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в 50 000,00 грн. та яка полягає у фізичному болю та стражданнях, пов`язаних з ушкодженням здоров`я та душевними стражданнями, які він зазнав в наслідок ДТП по вині відповідача, оскільки в наслідок ДТП як він так і його дружина отримали тілесні ушкодження; у нього був порушений звичайний спосіб життя, оскільки належний йому автомобіль не міг експлуатуватись, а тому виникли проблеми з роботою та побутовими питаннями;, у нього загострились хронічні захворювання, погіршився сон, апетит, посилилась нервозність, спостерігається постійне пригнічення настрою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2022 року для розгляду даної справи була визначена суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Бакуменко А.В. Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 06.02.2023 № 42 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2023 для розгляду даної справи визначена суддя Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцева Т.О. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. від 07.02.2023 року у даній справі відкрито провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем [PERSON] через адвоката Тарасевича С.В. 30.03.2023 року до суду подано Відзив на позовну заяву, доводи викладені в якому зводяться до незгоди з заявленими позовними вимогами, та зазначено про те, що [PERSON] є також винним у ДТП, яке мало місце 01.10.2020 року у м.Дніпро, про що свідчить постанова Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, ухвалена по справі №932/13806/20. Також вказано про те, що наданий позивачем [PERSON] висновок щодо розміру спричиненої шкоди є не допустимим доказом, оскільки в ньому відсутнє посилання на обізнаність експерта про відповідальність, передбачену за надання неправдивого висновку. Крім того, висловлено незгоду з розміром моральної шкоди, оскільки, в тому числі дії позивача стали передумовою настання ДТП. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 15.06.2023 року здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. 10.04.2023 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП, в якій позивач по зустрічному позову просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму у розмірі 125 382,44 грн., а також понесені витрати по справі. Обґрунтовуючи заявлені зустрічні позовні вимоги, позивач за зустрічним позовом посилається на те, що 01.10.2020 року о 12-15 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Dokker», державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись на пр. Богдана Хмельницького, в районі будинку № 153 в м.Дніпро, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до зупинки, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2021 року, прийнятою за результатами розгляду справи №932/13806/20 та яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2021 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі ч.2 ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. В наслідок вказаної ДТП належний [PERSON] автомобіль було пошкоджено, чим йому завдано матеріальну шкоду. Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС № 353/20А від 31.10.2020 року, матеріальний збиток, заподіяний [PERSON] , як власнику автомобіля «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП складає 119 738,81 грн. Окрім того, з дослідницької частини висновку № 353/20А від 21.10.2020 вбачається, що у даному випадку на підставі п.8.2. а/Методики, де вартість відновлювального ремонту Свр = 573 909,22 грн. > С = 375 121,25 грн. ринкової вартості, вартість матеріального збитку (У) дорівнює ринкової вартості КТЗ, так як його відновлення економічно недоцільне. [PERSON] зазначає, що на момент вчинення ДТП від 01.10.2020 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «СК «АРКС» на підставі полісу № 111732608. 10.08.2021 року АТ «СК «АРКС» здійснила [PERSON] страхову виплату за страховим випадком від 01.10.2020 року за матеріальну шкоду, завдану йому, як власнику автомобіля «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , у сумі 130 000,00 грн., що підтверджується випискою по картці від 31.03.2021 року, тому [PERSON] як позивач по зустрічному позову має право на відшкодування завданого матеріального збитку, що складає 375 121,25 грн. (ринкова вартість КТЗ) - 119 738,81 грн. (ринкова вартість КТЗ в результаті його пошкодження при ДТП) - 130 000,00 грн. (страхове відшкодування за Полісом №111732608) = 125 382,44 грн. Зважаючи на вказані обставини, на користь [PERSON] з [PERSON] має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, завданої йому в наслідок ДТП, і страховою виплатою за Полісом № 111732608, що складає 125 382 грн. 44 коп. Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 11.04.2023 року зустрічна позовна заява передана судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.09.2023 року прийнято до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] з первісним позовом [PERSON] з об`єднанням їх в одне провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.09.2023 року за заявою [PERSON] вжито заходів забезпечення зустрічного позову. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.11.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні. В судовому засіданні 07.03.2024 року представник позивача по первісному позову - адвокат Бервено О.М. позовні вимоги [PERSON] підтримав з підстав, викладених у позові, та просив їх задовольнити; зустрічний позов [PERSON] не визнав та просив відмовити в його задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] по первісному позову - адвокат Тарасевич С.В. позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, та просив відмовити у їх задоволенні; зустрічні позовні вимоги [PERSON] підтримав, посилаючись на обставини, викладені у даному позові. Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В подальшому у наданих суду заявах представники [PERSON] та [PERSON] просили розглянути справу у їх відсутність та без фіксування судового засідання технічними засобами. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вислухавши представників [PERSON] та [PERSON], ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 01.10.2020 року у м.Дніпро на проспекті Богдана Хмельницького, біля будинку 153, між автомобілем марки «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який є власником цього автомобіля, та автомобілем марки «Renault Dokker», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який є власником цього автомобіля, сталася дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої вказані автомобілі були пошкоджені. Відповідно до копії постанови Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.12.2020 року, прийнятої за результатами розгляду справи №932/13783/20, [PERSON] визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП із застосуванням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340,00 грн. Вказаною постановою встановлено, що 01 жовтня 2020 року приблизно о 12 год. 15 хв. [PERSON] , рухаючись в районі будинку №153 по проспекту Богдана Хмельницького в м.Дніпро, керуючи автомобілем «Ніссан», державний номер [NUMBER] , порушуючи п.10.1 Правил дорожнього руху (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306), перед початком руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Рено», державний номер [NUMBER] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Згідно копії постанови Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2021 року, прийнятої за результатами розгляду справи №932/13806/20, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25.06.2021 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито на підставі ч.2 ст. 38 КУпАП у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказані постанови Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська вступили в законну силу і встановлені ними обставини вини як [PERSON] так і [PERSON] у скоєнні вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. На підтвердження розміру заподіяної в ДТП шкоди, [PERSON] надано суду копію Висновку експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС №401/20А від 29.11.2020 року, складеного судовим експертом Пилипенко О.С., відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки «Renault Dokker», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 270 108,70 грн., ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля марки «Renault Dokker», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП складає 95 358,34 грн. На підтвердження розміру заподіяної в наслідок ДТП шкоди [PERSON] надано суду копію Висновку експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС №353/20А від 31.10.2020 року, складеного судовим експертом Пилипенко О.С., відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП становить 375 121,25 грн., ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 119 738,81 грн. Як вбачається з дослідницької частини висновку № 353/20А від 21.10.2020, у даному випадку на підставі п.8.2. а/Методики, де вартість відновлювального ремонту Свр = 573 909,22 грн. > С = 375 121,25 грн. ринкової вартості, вартість матеріального збитку (У) дорівнює ринкової вартості КТЗ, так як його відновлення економічно недоцільне. Згідно з Полісом ЕР170572960 від 03.01.2020 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, автомобіль марки «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , на момент скоєння ДТП був забезпечений відповідним договором з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», яка 16.05.2022 року здійснила виплату [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 72 259,66 грн., що підтверджується копією виписки з рахунку. [PERSON] , посилаючись на те, що вказана виплата лише частково покрила встановлений розмір матеріального збитку, в зв`язку з чим розмір невідшкодованої матеріальної шкоди складає 197 849,04 гривень., звернувся до суду з даним позовом про стягнення з [PERSON] різниці між спричиненою шкодою та отриманими виплатами. На підтвердження обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди, [PERSON] надано: копії довідок №№11944 та 12113; копію висновку спеціаліста №2815; копію висновку спеціаліста №2965; копії консультативних висновків кардіолога та невропатолога. Судом також встановлено, що на момент вчинення ДТП від 01.10.2020 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в АТ «СК «АРКС» на підставі полісу № 111732608. 10.08.2021 року АТ «СК «АРКС» здійснила страхову виплату [PERSON] за страховим випадком від 01.10.2020 року як власнику автомобіля «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , у сумі 130 000,00 грн., що підтверджується випискою по картці від 31.03.2021 року. [PERSON] , посилаючись на вказане, зазначає, що він має право на відшкодування завданого матеріального збитку, що складає 375 121,25 грн. (ринкова вартість КТЗ) - 119 738,81 грн. (ринкова вартість КТЗ в результаті пошкодження його автомобіля при ДТП) - 130 000,00 грн. (страхове відшкодування за Полісом №111732608) = 125 382,44 грн., і вважає, що на його користь з [PERSON] підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, завданої йому в наслідок ДТП, і страховою виплатою за Полісом № 111732608, що складає 125 382 грн. 44 коп. Положенням статті 8 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як зазначено у ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п`ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ш кода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з п. 30.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.30.2 ст.30 вищевказаного Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В судовому засіданні представник [PERSON] не заперечував проти наданого суду [PERSON] на підтвердження розміру шкоди Висновку експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС №353/20А від 31.10.2020 року, складеного судовим експертом [PERSON] , відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП становить 375 121,25 грн., ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля «Nissan Navara», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 119 738,81 грн., та не оспорював заявлений до нього до стягнення матеріальний збиток в розмірі 125 382 грн. 44 коп., проте заперечував, що саме він повинен відшкодувати [PERSON] шкоду з посиланням на те, що [PERSON] винен у скоєнні зазначеної ДТП. В судовому засіданні представник [PERSON] не заперечував проти наданого суду [PERSON] на підтвердження розміру шкоди Висновку експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС №401/20А від 29.11.2020, складеного судовим експертом [PERSON] , відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власнику автомобіля марки «Renault Dokker», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 270 108,70 грн., ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля марки «Renault Dokker», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП складає 95 358,34 грн., та не оспорював заявлений до нього до стягнення розмір матеріального збитку 125 382 грн. 44 коп., проте заперечував, що саме він повинен відшкодувати [PERSON] шкоду з посиланням на те, що саме [PERSON] більше винен у скоєнні зазначеної ДТП. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а у випадку, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини. Вказана правова позиція викладена також у постанові КЦС ВС від 18 березня 2020 року у справі № 328/2750/18. Вищевказаною постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2021 року, ухваленою у справі про адміністративне правопорушення № 932/13806/20, встановлено, що в результаті недотримання водієм [PERSON] п.12.3 Правил дорожнього руху, який наголошує про те, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, сталася дана дорожньо-транспортна пригода, яка призвела до механічних пошкоджень транспортних засобів, матеріальних збитків та отримання пасажиром [PERSON] тілесних ушкоджень. Про ці обставини свідчать протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 103213 від 27.11.2020 року, протокол огляду місця дорожнього-транспортної пригоди від 01.10.2020 року на якому зазначено локалізацію механічних ушкоджень транспортних засобів, схема ДТП, на якій зображено положення учасників дорожньо-транспортної пригоди, фототаблиця, поясненнями водія [PERSON] та інші матеріали справи в їх сукупності. З відеозаписів, переглянутих судом в ході розгляду справи, вбачається, як автомобіль «Renault» рухався по пр.Богдана Хмельницького у крайній лівій смузі, автомобіль марки «Nissan» виїхав на проїзну частину пр. Богдана Хмельницького з прилеглої території та зупинився. Після чого, коли автомобіль, який рухався по пр.Богдана Хмельницького в крайній смузі почав зменшувати швидкість для здійснення повороту праворуч у прилеглу територію, водій автомобіля «Nissan» поновив рух, перетинаючи проїзну частину пр. Богдана Хмельницького. Коли автомобіль марки «Nissan» майже перетнув проїзну частину цього напрямку, виїхав передніми колесами на трамвайну колію, автомобіль «Renault» на значній швидкості здійснив з останнім зіткнення. Тобто, під час перегляду даного відеозапису, суд наглядно переконався, що автомобіль, який повертав до прилеглої території, об`єктивно не заважав водію [PERSON] побачити автомобіль марки «Nissan», який виїхав з тієї ж прилеглої території на першу смугу. До того ж, кузов автомобіля марки «Nissan» значно більше, ніж кузов автомобіля, який начебто закрив водію [PERSON] видимість. З посиланням на вказане, суд дійшов до висновку про те, що водію [PERSON] об`єктивно нічого не заважало завчасно побачити автомобіль марки «Nissan» і вжити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для об`їзду перешкоди, тобто виконати вимоги п.12.3 ПДР України. Крім того, проаналізував переглянутий відеозапис, дорожню обстановку та обставини пригоди, суд наглядно пересвідчився у тому, що водій автомобіля марки «Renault» [PERSON] не застосовував гальмування, для того, аби запобігти зіткнення, що також вказує на те, що автомобіль марки «Renault» рухався зі значною швидкістю, а тому не встиг відреагувати на виникнення небезпеки для свого руху. Також, постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2021 року, ухваленою у справі про адміністративне правопорушення № 932/13806/20, встановлено, в матеріалах цієї справи наявні два висновки експертного дослідження, один з яких був виконаний за заявою [PERSON] , а інший за заявою захисника [PERSON] . Так, відповідно до висновку експертного дослідження № 19/104-9/2д/64/65 від 13.11.2020 року, середня швидкість руху автомобіля «RENAULT», на вказаній в дослідницькій частині ділянці шляху, становить 70,2 ±2,9 км/год. При заданому механізмі події, дії водія автомобіля «RENAULT» [PERSON] не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП. Відповідно до висновку експертного дослідження № 19/104-9/2д/67/68 від 30.11.2020 року, водій автомобіля «RENAULT», державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] при заданих вихідних даних та допустимій швидкості руху в населеному пункті 50,0 км/год, не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «RENAULT» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення. Також зазначено, що в діях водія автомобіля «RENAULT» державний номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , при заданому механізмові пригоди, не вбачається не відповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху. В постанові судом встановлено, що під час вивчення даних висновків експертного дослідження вбачається, що формула, яка застосовувалася під час проведення експертного дослідження № 19/104-9/2д/67/68 від 30.11.2020 року, за якою розраховулася середня швидкість руху автомобіля «RENAULT» значно відрізняється від тієї, яка застосовувалася під час проведення експертного дослідження № 19/104-9/2д/64/65 від 13.11.2020 року; Висновки зазначених експертних досліджень мають суттєві протиріччя між собою, із застосуванням різних формул розрахунку середньої швидкості автомобіля марки «Renault», а тому, судом не приймаються до уваги. Враховуючи наведене, характер скоєного [PERSON] правопорушення, що привело до даного ДТП, суд дійшов до висновку, що порушення водієм [PERSON] п.12.3 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної пригоди; за таких обставин, суд вважав доведеним, що водієм [PERSON] вчинено правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Як зазначено вище, в силу ст. 82 ЦПК України встановлені даної постановою обставини винуватості [PERSON] у скоєнні вказаної ДТП не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Таким чином, встановлено, що Висновки зазначених експертних досліджень, які досліджувались судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 932/13806/20, мали суттєві протиріччя між собою, а тому судом не були прийняті до уваги. Разом з цим, вина обох учасників ДТП встановлена як постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21.04.2021 року, ухваленою у справі про адміністративне правопорушення № 932/13806/20, так і постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 17.12.2020 року, прийнятою за результатами розгляду справи №932/13783/20, а тому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України завдана кожним з учасників даної справи шкода підлягає відшкодуванню залежно від ступеня вини. Виходячи із встановлених обставин дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 01.10.2020 року за участю як [PERSON] так і [PERSON] , з урахуванням обставин, встановлених вищевказаними постановами суду у справах про адміністративне правопорушення, наявник доказів, суд вважає, що ступінь вини учасника вказаної ДТП [PERSON] є більш значною ніж у [PERSON] . Тому, суд вважає справедливим, співвідносним та обґрунтованим визначити ступінь вини [PERSON] та [PERSON] у відношенні 20/80 відповідно. Зважаючи на те, що позивачем [PERSON] у первісному позові заявлено вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 197 849,04 грн., виходячи із визначеної судом ступені його вини у зазначеній ДТП, яка на думку суду складає 80%, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає матеріальний збиток у розмірі 39 569 грн. 82 коп. (197 849,04 грн. х 0,2=39 569 грн. 81 коп.), таким чином частково задовольнивши позовні вимоги [PERSON] . Зважаючи на те, що позивачем [PERSON] у зустрічному позові заявлено вимоги про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 125 382 грн. 44 коп., виходячи із визначеної судом ступені його вини у зазначеній ДТП, яка на думку суду складає 20%, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає матеріальний збиток у розмірі 100 305 грн. 95 коп. (125 382 грн. 44 коп. х 0,8 = 100 305 грн. 95 коп.), таким чином частково задовольнивши позовні вимоги [PERSON] . Також, у позові [PERSON] просить стягнути з [PERSON] понесені ним витрати на проведення експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля у розмірі 5500,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що в зв`язку з проведення експертного дослідження, оформленого Висновком експертного дослідження автотоварознавця з визначення матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС №353/20А від 31.10.2020 року, складеним судовим експертом Пилипенко О.С., Місько С.Г. поніс витрати в сумі 5500,00 грн., що підтверджується квитанцією №353 від 31.10.2020 року, та які є витратами, які він поніс для поновлення своїх прав, тому сума понесених витрат підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] . Також, позивач [PERSON] у позові просить стягнути з [PERSON] заподіяну йому діями [PERSON] в наслідок ДТП моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн., та зазначає, що заподіяна моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, пов`язаних з ушкодженням здоров`я та душевними стражданнями, які він зазнав в наслідок ДТП по вині відповідача, оскільки під час ДТП як він так і його дружина отримали тілесні ушкодження; у нього був порушений звичайний спосіб життя, оскільки належний йому автомобіль не міг експлуатуватись, а тому виникли проблеми з роботою та побутовими питаннями, у нього загострились хронічні захворювання, погіршився сон, апетит, посилилась нервозність, спостерігається постійне пригнічення настрою. . Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Відповідно до вимог п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою. Оскільки в ході судового розгляду була доведена вина [PERSON] у скоєнні вказаної ДТП, що стало наслідком спричинення позивачу за первісним позовом [PERSON] моральної шкоди, пов`язаної як з пошкодженням його автомобіля так і погіршенням здоров`я, тому суд, виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності, а також з огляду на приписи ст.1188 ЦК України, вважає, що сума у розмірі 5 000,00 грн. буде співмірною на відшкодування позивачу за первісним позовом моральної шкоди. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода в сумі 5000,00 грн., позовні вимоги в іншій частині цих позовних вимог задоволенню не підлягають. Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, суд вважає відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним витрати по сплаті судового збору у сумі 992 грн. 40 коп. Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріального збитку, суд вважає відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним витрати по сплаті судового збору у сумі 1003 грн. 05 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial