Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю та просила визнати за нею право власності на частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє вказаним нерухомим майном вже понад десять років. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.12.2023 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 22.01.2024\~року було витребувано від Першої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи № 516/2006, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] ; підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.02.2024 року було постановлено повернутися до стадії підготовчого провадження; залучено до участі у справі Вінницьку міську раду як співвідповідача. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.03.2024 року було витребувано від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відомості про наявність або відсутність актового запису про смерть [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.03.2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Стьоба Ю.М. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Вінницької міської ради Коваль Д.О. у судовому засіданні при вирішенні справи поклалася на розсуд суду, відзив на позов не подавався. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подавався. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому з огляду на зазначені вище обставини суд звертає увагу на такі висновки Верховного Суду. Судом установлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1994 року належала у рівних частках (по 1/3) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.04.1995 року (а.с. 42). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2005 року (а.с. 41). [PERSON] та [PERSON] були подружжям, що підтверджується повторним Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.04.1996 року (а.с. 43). Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] як спадкоємиця за законом першої черги (дружина) прийняла спадщину після смерті [PERSON] на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не оформила своїх спадкових прав. Отже, на день смерті [PERSON] їй належала (1/3 +1/6) частка квартири [ADDRESS] . Як вбачається із Заповіту, посвідченого 27.08.2003 року державним нотаріусом Першої вінницької вінницької державної нотаріальної контори Терещенко В.В. за реєстровим № 5-2599, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Позивач змінила прізвище зі « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.10.2022 року (а.с. 19). Позивач [PERSON] є власницею частки квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 12.05.2006 року державним нотаріусом Першої вінницької вінницької державної нотаріальної контори Нідзельської І.Є. за реєстровим № 1-653 (а.с. 16-18). Позивач [PERSON] не є спадкоємцем [PERSON] ні за законом, ні за заповітом. Відповідач [PERSON] є власником 1/3 частки частки квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08.04.1994 року (а.с.\~15) та спадкоємцем за законом (сином) після смерті [PERSON] . Як вбачається з повідомлення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.03.2024 року № 563-28.28-28, актовий запис про смерть [PERSON] відсутній (а.с. 77). Відповідачем Вінницькою міською радою як органом місцевого самоврядування процедура визнання спадщини (частини спадщини 1/6 частки квартири [ADDRESS] ) [PERSON] відумерлою відповідно до ст. 1277 ЦК України та ст.334-338 ЦПК України на час розгляду справи судом не ініціювалася. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом; право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації ; особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є; право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. \~ \~ \~ \~ Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю; для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). \~ \~ \~ \~Велика Палата Верховного Суду у постанові від\~14\~травня 2019\~року у\~справі №\~910/17274/17\~(провадження\~№\~12-291гс18) наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності; володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном; водночас він повинен\~бути впевнений\~у тому,\~що на\~це майно\~не претендують\~інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього \~ \~ \~ \~Крім того, як вбачається з правової позиції , викладеної у постанові Верховного Суду від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. \~ \~ \~ \~З постанови Верховного\~Суду від\~04.07.2018\~року у\~справі №\~539/1605/16-ц вбачається , що «позивач не набула права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, оскільки не могла не знати про те, що спірний житловий будинок належить на праві вланості її сину; позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК України». Отже, на переконання суду, усі ознаки (умови) набувальної давності у спірних правовідносинах не мають місця з огляду на відсутність добросовісностіволодіння позивачем [PERSON] спірним нерухомим майном (квартирою), оскільки вона не могла не знати, що 1/3 частка квартири належить відповідачеві [PERSON] , а неуспадкована 1/6 частка квартири належала спадкодавцеві [PERSON] ; позивач [PERSON] не є добросовісним набувачем, а відкритість і безперервність користування нею спірним нерухомим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами набувальної давності, передбаченими ст. 344 ЦК України. Таким чином, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , Вінницької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed