Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Приватне акціонерне\~товариство Страхова\~Компанія «Альфа\~Страхування» (надалі\~ позивач,\~ПрАТ «СК\~«Альфа Страхування»)\~звернулось до\~суду через\~представника до [PERSON] \~(далі\~ відповідач)\~із зазначеним\~позовом,\~обґрунтовуючи його\~тим,\~що 13.11.2020\~між ПрАТ\~«СК «Альфа\~Страхування» та ТОВ\~«Альфа-Лізинг\~Україна» було\~укладено Договір\~добровільного страхування\~ризиків,\~пов`язаних\~з експлуатацією\~наземного транспортного\~засобу №\~340.0000027.114.9429,\~предметом договору\~є страхування\~транспортного засобу\~Opel\~Combo,\~реєстрація якого\~відбулась 18.11.2020\~та автомобілю\~присвоєно реєстраційний\~номер [NUMBER] . 26.08.2021 в м. Києві по вул. Ак. Заболотного, 168-Д, відбулася дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу Opel Combo, д.н.з. [NUMBER] , транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу CITROEN СІ, д.н.з [NUMBER] . В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Opel Combo, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2021 по справі №752/22057/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Ураховуючи наявність\~Договору страхування,\~водій/власник\~пошкодженого застрахованого\~транспортного засобу\~звернувся до\~ПрАТ «СК\~«Альфа Страхування»,\~із заявою\~про настання\~страхового випадку\~та виплату\~страхового відшкодування,\~за наслідками\~розгляду якої,\~на виконання\~умов договору\~страхування та\~на підставі\~зібраних документів,\~ПрАТ «СК«Альфа\~Страхування» складено\~страховий акт\~по справі\~№1881.206.21.03\~на суму\~218408,26 гривень та здійснено виплату на рахунок СТО (ФОП [PERSON] ). Приймаючи до уваги те, що цивільно-правова відповідальність на момент ДТП водія транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована згідно поліса ЕР205133919 в ТДВ СК "Альфа-Гарант", позивач звернувся до страхової компанії відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, за наслідками розгляду якої в межах ліміту відповідальності ТДВ СК "Альфа-Гарант"виплатило позивачу з відрахуванням франшизи та з врахуванням наданої знижки 114660,00 грн. грн.. Зважаючи на те, що розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 218408,26 грн., при цьому Полісом ЕР205133919 [PERSON] покрито лише частину шкоди на суму 127 400,00 грн. (ліміт поліса без франшизи), то залишок шкоди склав: 91008,26 грн. (218408,26 грн. - 127400,00 грн. (ліміт поліса без франшизи)), які у добровільному порядку відповідач як винуватець ДТП не відшкодовує, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач відзиву на позов не подав. Ухвалою суду від 01.12.2023 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Суд вивчивши\~та дослідивши\~матеріали справи,\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно\~оцінивши усі\~зібрані у\~справі докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~встановив,\~що 13.11.2020\~між ПрАТ\~«СК «Альфа\~Страхування» та ТОВ «Альфа-Лізинг Україна» було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 340.0000027.114.9429. (а.с. 10-21), предметом Договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом та додаткового обладнання, що зазначені в частині 1 цього Договору. 13.11.2020 було видано сертифікат №340.0000027.114.9429 до генерального договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №340.154273.941 (а.с.8, 9), відповідно до якого було застраховано транспортний засіб марки Opel Combo, номер кузова [NUMBER] , страхова сума 572200,00 грн., строк дії договору з 14.11.2020 до 13.11.2022. 18.11.2020\~відбулася реєстрація\~транспортного засобу\~Opel\~Combo автомобілю присвоєно\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~та видано\~свідоцтво,\~власником зазначено\~ТОВ «Альфа-Лізинг\~Україна» (а.с.\~31). Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.10.2021 по справі №752/22057/21, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.27, 28). Зазначеним судовим\~рішенням було\~встановлено,\~що 26.08.2021\~в м.\~Києві по\~вул.\~Ак.\~Заболотного,\~168-Д,\~відбулася дорожньо-\~транспортна пригода,\~за участю\~застрахованого ТЗ\~Opel\~Combo,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , ТЗ MERCEDES-BENZ ATEGO, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та ТЗ CITROEN СІ, д.н.з [NUMBER] . (а.с. 22-26). Вказана постанова набрала законної сили 01.11.2021. 26.08.2021 ТОВ «Альфа-Лізінг Україна» звернувся із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Альфа Страхування», справа №1881.206.21.03 та заявою щодо напрямку виплати страхового відшкодування (а.с.29, 30). Як слідує\~із Акту\~огляду від\~07.09.2021\~(а.с.32),\~з метою\~визначення вартості\~відновлювального ремонту\~пошкодженого автомобіля\~Opel\~Combo,\~д.н.з.\~ [NUMBER] , було проведено\~його огляд\~та отримано\~Рахунок №0000000006\~від 07.09.2021\~(а.с.34-37),\~згідно якого\~вартість ремонту\~пошкодженого ТЗ\~Opel\~Combo,\~д.н.з.\~ [NUMBER] становить 218 408,26 грн. ПРАТ «СК «Альфа Страхування» було замовлено експертну оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ, яку відображено у звіті №94567 від 30.09.2021 (а.с.38-49), згідно якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ Opel Combo, д.н.з. [NUMBER] , становить 222 490,22 грн., також надано ремонту калькуляцію №94567 від 07.09.2021 (а.с.50-55). На\~виконання умов\~договору страхування\~та на\~підставі зібраних\~документів ПрАТ\~«СК«Альфа Страхування»\~складено страховий\~акт по\~справі №1881.206.21.03\~на суму\~218\~408,26 гривень (а.с.57) та здійснено виплату на рахунок СТО (ФОП [PERSON] ), що підтверджується платіжним дорученням №40377 від 24.09.2021 (а.с.58). Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність на транспортний засіб MERCEDES-BENZ ATEGO, д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ТДВ СК "Альфа-Гарант" згідно поліса ЕР205133919 (а.с.59). Згідно Поліса ЕР205133919 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 130 тис. грн., франшиза 2600,00 грн. 23.09.2021 позивач звернувся до страхової компанії відповідача ТДВ СК "Альфа-Гарант" із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. 18.10.2021 між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ТДВ СК "Альфа- Гарант" було укладено угоду про здійснення страхового відшкодування з наданням знижки у розмірі 12740,00 грн., що підтверджується відповіддю ТДВ СК "Альфа-Гарант" та угодою про здійснення страхового відшкодування, зокрема: 130000 грн. (ліміт згідно Полісу) - 2600 грн. (франшиза) - 12740,00 (знижка), всього 114660,00 грн. (сума до сплати) (а.с.59). 15.11.2021 в адресу [PERSON] було направлено претензію №1881.206.21.03 про добровільне відшкодування шкоди (а.с.65), однак дана вимога залишена без реагування. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Стаття 993ЦК України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таке ж положення закріплено у\~статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до наведених положень, у разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. За нормою ст. 980\~ЦК України та ст. 4\~Закону України "Про страхування"\~предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Таким чином,\~ЦК України та Закон\~України "Про страхування" передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів. Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Отже, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу. Пунктом 26 постанови N 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил\~статті 993 ЦК України. Також, у пункті 27 вищезазначеної постанови зазначено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема,\~статтею 1191 ЦК України), а також\~статтею 38 Закону N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до\~статті 993 ЦК України\~і\~статті 27 Закону України "Про страхування"\~встановлено особливий правовий режим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 р.по справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18)дійшла висновку про те, що згідно зі\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України "Про страхування"\~до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями\~3\~і\~5\~вказаного\~Закону\~реалізує право вимоги, передбачене\~ст. 993 ЦК України\~та\~ст. 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Ураховуючи те, що вину [PERSON] , який був водієм транспортного засобу MERCEDES-BENZ ATEGO, д.н. [NUMBER] у вчиненні ДТП доведено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована згідно поліса ЕР205133919 в ТДВ СК "Альфа-Гарант", Позивач звернувся до страхової компанії Відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, тоді як згідно Поліса ЕР205133919 ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, складає 130 тис. грн., франшиза 2600,00 грн. При врегулюванні даної справи ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ТДВ СК "Альфа- Гарант" уклали угоду про здійснення страхового відшкодування з наданням знижки у розмірі 12740,00 грн., що підтверджується відповіддю ТДВ СК "Альфа-Гарант" та угодою про здійснення страхового відшкодування. Так, в межах ліміту відповідальності ТДВ СК "Альфа-Гарант" виплатило позивачу з відрахуванням франшизи та з врахуванням наданої знижки, 114660,00 грн. грн., що підтверджується випискою з особового рахунку позивача, а оскільки розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 218408,26 грн., при цьому Полісом ЕР205133919 [PERSON] покрито лише частину шкоди на суму 127400,00 грн. (ліміт поліса без франшизи), то залишок шкоди, що складає: 91008,26 грн. = 218408,26 грн. 127400,00 грн. (ліміт поліса без франшизи), підлягає стягненню з відповідача. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд зійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення у повному обсязі. Розподіл між сторонами судових витрат суд здійснює відповідно до приписів Глави 8 ЦПК України. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу керується ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України, згідно з якою судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати: на професійну правничу допомогу необхідну для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В підтвердження сплати судового збору позивачем надано платіжну інструкцію за №8170 від 01.11.2023, а оскільки позов задоволено повністю, то із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачена сума судового збору в розмірі 2147, 20 грн.. Вирішуючи питання судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу, що у позові не було наведено орієнтованого розміру судових витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу до позову додано: Договір про надання правової допомоги від 06.04.2021 №8/2021, відповідно до якого визначено, що гонорар складається із суми вартості послуг, тарифів які узгоджено сторонами та зазначені у Додатку 1 цього договору та сплачуються клієнтом адвокату на підставі рахунку на оплату. Факт наданих послуг підтверджується актом наданих послуг. До договору додано Додаток 1, у якому вказано Тарифи на виконання договору та Додаток 2 Акт наданих послуг; Договір №1 про внесення змін до договору №8/2021 від 06.04.2021 про надання правничої допомоги від 02.08.2021; Договір №2 про внесення змін до договору №8/2021 від 06.04.2021 про надання правової допомоги від 31.12.2021; Договір №3 про внесення змін до договору №8/2021 від 06.04.2021 про надання правової допомоги від 30.12.2022; Договір №4 про внесення змін до договору №8/21 від 06.04.2021 про надання правової допомоги від 04.09.2023. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що позивачем у позові не було визначено розміру витрат на правову допомогу, розрахунку, акту виконаних робіт та детального опису до позову не додано, тому суд приходить до висновку про відмову позивачеві в стягненні витрат на професійну правову допомогу.

Outcome: approved