Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

17 листопада 2023 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшла вказана позовна заява [PERSON] до Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Федосенко Костянтин Олегович, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якій позивач просить: визначити [PERSON] додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини (видачу свідоцтва про право на спадщину за законом) за його матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Катта-Курган Республіки Узбекистан, яка на день своєї смерті була зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . Позивач з матір`ю разом не проживали. Після смерті матері позивача залишилось спадкове майно, а саме частки права власності на квартиру [ADDRESS] . На момент смерті матері Позивача в Україні вже діяв правовий режим воєнного стану через повномасштабне вторгнення російської федерації (Указ Президента №64/2022, затверджений Законом №2102-1X від 24.02.2022). Зважаючи на щоденні загрози життю, обумовлені щоденними ракетними обстрілами позивач вживав заходи, спрямовані на забезпечення собі та своїй сім`ї безпеки, а відтак прийняв рішення звернутись до нотаріуса для прийняття спадщини пізніше - протягом 10 місяців з дня смерті матері. Приймаючи таке рішення, позивач керувався постановою КМУ №164 від 28.02.2022, про яку йому стало відомо із новин. Тобто, позивач планував звернутись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину у строк до 17 січня 2023 року. Однак, 04 листопада 2022 у позивача стався інсульт та він був поміщений на стаціонарне лікування у важкому стані до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР. 21 листопада 2022 року у позивача стався повторний інсульт та він був поміщений на стаціонарне лікування у середньо-важкому стані до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР. Після перенесених двох інсультів позивачу знадобився дуже тривалий проміжок часу, щоб відновити стан свого здоров`я, адже йому було важко пересуватись, розмовляти, рухати кінцівками, самообслуговувати себе тощо. Зважаючи на такий стан здоров?я, позивач не мав фізичної змоги особисто звернутись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Позивач є інвалідом ІІІ групи довічно. Поряд із цим, з 12.03.2020 по 30.06.2023 діяли карантинні обмеження (постанови КМУ №211 від 11.03.2020, №383 від 25.04.2023). Організм позивача був ослаблений, тому він намагався не виходити із дому, щоб не захворіти на COVID-19, адже це могло призвести до значних ускладнень здоров`я або, навіть, до смерті. Відновивши стан свого здоров`я, позивач 08.11.2023 звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за своєю матір`ю до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Федосенка Костянтина Олеговича. Постановою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Федосенка Костянтина Олеговича №446/02-31 від 10.11.2023 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на його ім`я на нерухоме майно, а саме на частку праві власності на квартиру [ADDRESS] після померлої матері. У зв`язку з цим позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 21.11.2023 у справі відкрито провадження, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, призначено підготовче засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору, витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Федосенко Костянтина Олеговича копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 11.12.2023 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Федосенко Костянтина Олеговича на виконання ухвали суду надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . 04.01.2024 року через канцелярію суду від представника позивача адвоката Дічко В.С. надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 04.01.2024 року через канцелярію суду від представника позивача адвоката Дічко В.С. надійшло клопотання про виклик та допит в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 24.01.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, викликано в судове засідання свідків. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Дічко В.С. просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, які повністю підтверджені наданими доказами та показами свідків. В судове засідання представник відповідача Запорізької міської територіальної громади в особі Запорізької міської ради Кіпа О.В. в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином та завчасно повідомленою про дату, час та місце судового засідання. Причини неявки суду не відомі. Відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Федосенко Костянтин Олегович в судове засідання не з`явився, будучи належним чином та завчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Дослідивши позовну заяву, заслухавши позивача та його представника, свідків, дослідивши письмові матеріали справи і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.\~12\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст..\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Катта-Курган Республіки Узбекистан, яка на день своєї смерті була зареєстрована та фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 69). До складу спадкового майна, що належить спадкодавцю, входить частки права власності на квартиру [ADDRESS] . (а.с. 72-74). Відповідно до статей\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами частини першої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до\~статті 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша\~статті 1270 ЦК України). Відповідно до копії витребуваної судом спадкової справи № 70/2023 до майна померлого [INFO] [PERSON] , 08.11.2023 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Федосенка К.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с. 37-99). Згідно ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п .24 постанови Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Згідно положень постанови Верховного Суду від 26.06.2019 року, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; ці обставини визнані судом поважними. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналогічна правова позиція щодо поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку з необізнаністю спадкоємців про наявність заповіту викладена у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2020 року по справі №130/2517/18. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини на думку суду є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд також враховує рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, статтю 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. При оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000, при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач [PERSON] посилається на свій стан здоров`я та потребу в постійному лікуванні, зумовлену перенесеним інсультом, супутніми захворюваннями, а також на власну помилкову поінформованість про те, що у зв`язку з дією в Україні воєнного стану встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини збільшено до 10 місяців. Аналізуючи доводи позивача щодо поважності пропущеного строку, суд враховує, що відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13842/5127, виданої КНП "МЛЕ та ШМД" ЗМР, [PERSON] перебував на лікуванні у медичному закладі з 04.11.2022 року по 10.11.2022 року, виписаний під нагляд сімейного лікаря (а.с. 17-18). Крім того, відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №14979, виданої КНП "МЛЕ та ШМД" ЗМР, [PERSON] перебував на лікуванні у медичному закладі з 21.11.2022 року по 23.11.2022 року, виписаний під нагляд сімейного лікаря (а.с. 19-20). В період з листопада 2022 року по листопад 2023 року [PERSON] неодноразово проходив лікування, про що надана відповідна медична документація (а.с. 119-125). Згідно довідки №79 від 21.12.2023, виданої головою правління ОСББ "Незалежної Украни 92" у листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до голови правління та повідомив, що переніс два інсульти та не може самостійно пересуватись, виходити з квартири, виконувати обов`язки члена ОСББ та просив надати йому сторонню допомогу зі сплатою комунальних послуг, придбання ліків, продуктів харчування тощо. Оскільки [PERSON] дійсно був у важкому стані та не міг самостійно пересуватись, зазначена стороння допомога надавалась головою правління та іншими членами ОСББ у період з листопада 2022 року по листопад 2023 року (а.с. 118). Позивач є інвалідом ІІІ групи довічно, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії АВ №1006685 від 14.11.2018 та пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 15.06.2022 (а.с.22-23). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] , яка померла в перший місяць повномасштабного вторгнення рф на територію України. В листопаді 2022 року у [PERSON] сталися один за одним два інсульти, після чого він тривалий час перебував в лікарні, а потім вдома, але не міг рухатися. Вставати [PERSON] почав лише навесні 2023 року, більш-менш пересуватися з ходунками - влітку 2023 року. Суд зауважує, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я у всіх випадках не може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є тривалість стаціонарного лікування та ступінь захворювання. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 лютого 2022 року у справі № 953/15603/20 (провадження № 61-12451св21). З цього суд висновує, що надані позивачем докази щодо стану його здоров`я, подані на підтвердження поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, є недостатніми, оскільки не охоплюють період шестимісячного строку з 17.03.2022 по 17.09.2022, відведеного на прийняття спадщини. Разом з тим, суд враховвує доводи позивача про те, що він не звернувся до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, оскільки помилково вважав, що через збройну агресію російської федерації та введення в Україні воєнного стану строк на подання заяви про прийняття спадщини продовжений до 10 місяців згідно з\~постановою КМУ від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Так, дійсно, з введенням 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні було прийнято\~постанову Кабінету Міністрів України № 164від 28 лютого 2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»\~(далі - Постанова КМУ № 164 від 28.02.2022). Відповідно до пункту 3\~постанови КМУ № 164 від 28.02.2022, в редакції\~постанови КМУ № 209 від 06.03.2022, передбачалось, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється. Згідно з пунктом 3\~постанови КМУ № 164 від 28.02.2022, в редакції\~постанови КМУ№ 480 від 19.04.2022, передбачалось, що на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Пунктом 3\~постанови КМУ № 164 від 28.02.2022, в редакції\~постанови КМУ № 719 від 24.06.2022, передбачалось,\~що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Згідно з\~постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 року № 469, пункт 3\~постанови Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»\~виключено. Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 в справі № 676/47/21 дійшов висновку, що як у\~статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах\~ЦК України, законодавець не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в\~постанові Кабінету Міністрів України\~визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини, а пункт 3\~постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану»\~суперечить статтям\~1270,\~1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Цей висновок відповідно до положень частини шостої\~статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~та ч. 4 ст.263 ЦПК України\~підлягає врахуванню іншими судами при застосуванні таких норм права. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Верховний Суд у постанові від 18.01.2023 в справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті\~22,57,58,94\~та\~152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. З цього суд висновує, що позивачем доведено існування перешкод для подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті 17.03.2022 його матері [PERSON] протягом шестимісячного строку, визначеного ч.1\~ст.1270 ЦК України, та наведені ним причини пропуску вказаного строку для прийняття спадщини, зокрема, перебування у стані правової невизначеності через правове регулювання питання строків прийняття спадщини, подальше хвороба з тривалим відновленням, є такими, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, а відтак, розцінює їх як поважні. Наслідки пропущення позивачем, який є єдиним спадкоємцем після смерті матері, строку для прийняття спадщини будуть не пропорційними, оскільки він втратить право на успадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця. І спочатку смерть близької людини, а потім і втрата спадкового майна будуть для нього занадто надмірним тягарем, нерозмірним з його діями, і при цьому буде порушено «баланс» між інтересами держави та фізичної особи. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Виходячи з предмету спору, відповідно до ст.ст.12,13,77,81,89,229\~ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропущення строку для сприйняття спадщини покладається на позивача. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, на підставі наданих суду і досліджених у судовому засіданні доказів, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд прийшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову. А тому,

Outcome: approved