Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

1 січня 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва від [PERSON] надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яка обґрунтована тим, що під час ухвалення рішення судом не зазначено точної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та просив вирішити питання про стягнення судових витрат. 8 січня 2024 року до суду від представника державного підприємства «Українська геологічна компанія» Швердіна І.В. надійшли заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначив про те, що додаткове рішення не може по суті змінювати основне рішення, позивачем до заяви додані нові докази, які під час розгляду справи по суті не досліджувались судом, [PERSON] у разі незгоди із рішення суду першої інстанції міг звернутися до суду апеляційної інстанції, але він цим правом не скористався, в переліку позовних вимог конкретна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню не зазначалась. 18 січня 2024 року до суду від представника державного підприємства «Українська геологічна компанія» надійшли додаткові пояснення у справі на заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, в яких представник відповідача звертала увагу суду, що довідка ф.ОК-5 Пенсійного фонду України, щодо заробітної плати позивача датована пізніше ніж ухвалене судом першої інстанції рішення, вона не досліджувалась судом при ухваленні рішення. 15 березня 2024 року від [PERSON] до суду надійшла уточнена заява про винесення додаткового рішення, в якій просив стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15 березня 2022 року по 2 жовтня 2023 року у розмірі 271 459 грн 35 коп. 19 березня 2024 року від представника відповідача Цигиці Л.М. надійшли заперечення на заяву позивача про уточнення заяви про ухвалення додатково рішення, в яких вона зазначила, що сторона відповідача не згодна із заявою, вважає її необґрунтованою та поданою поза межами процесуальних дій. На виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року у справі № 753/3995/22, наказом № 44/к/тр від 4 липня 2023 року. [PERSON] було поновлено на посаді начальника Східно-української геологічної експедиції ДП «УГК» з 15 березня 2022 року з посадовим окладом згідно штатного розпису, було змінено відповідні зміни до трудової книжки [PERSON] . Так як Позивач після винесення рішення жодного разу не з`явився на підприємстві, з наказом він не був ознайомлений. Даний наказ неодноразово надсилався йому на адресу його проживання, але листи поверталися за спливом часу зберігання. З моменту винесення наказу № 44/к/тр від 4 липня 2023 року про поновлення позивача на посаді рішення суду було виконано. Таким чином, позивач подав клопотання про винесення додаткового рішення після закінчення строку на виконання рішення суду. В переліку позовних вимог, які задовольнив суд, відсутня вимога про встановлення конкретної суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача. Крім того, оскільки на час ухвалення рішення дата фактичного поновлення позивача на посаді на підставі вказаного рішення була не відома, суд не міг вирішити питання про встановлення конкретної суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь позивача. У судовому засідання [PERSON] просив заяву задовольнити лише в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не підтримав. Представник відповідача Цигиця Л.М. просила у задоволенні заяви відмовити. Дослідивши матеріали справи та заяву, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у справі, виходячи з наступного. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 3 жовтня 2023 року, визнано незаконним та скасовано пункт 5 наказу від 15 березня 2022 року № 32 державного підприємства «Українська геологічна компанія» про звільнення [PERSON] з 15 березня 2022 року у зв`язку зі зміною організаційної структури підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді начальника Східно-української геологічної експедиції державного підприємства «Українська геологічна компанія» з 15 березня 2022 року. Стягнуто з державного підприємства «Українська геологічна компанія» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Як встановлено судом вказане рішення виконано 4 липня 2023 року. 1 січня 2024 року від [PERSON] до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якої він уточнив 15 березня 2024 року та просив стягнути за період з 15 березня 2022 року по 2 жовтня 2023 року суму середнього заробітку у розмірі 271 459 грн 35 коп. За змістом ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд зазначає, що додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених ст. 270 ЦПК України, воно не може змінювати суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, які не були досліджені в судовому засіданні. Поряд з тим, позивачем відповідно до ст. 49 ЦПК України позовні вимоги не уточнялись та докази щодо уточнених позовних вимог не подавались. Як вбачається з матеріалів справи, усі позовні вимоги, які були заявлені позивачем у позовній заяві розглянуті судом по суті. Фактично позивач просить ухвалити рішення на підставі доказів, які судом не досліджувались, довідку Форми ОК-5 позивач надав лише із заявою про ухвалення додаткового рішення. Судом при розгляді справи було забезпечено принципи диспозитивності та загальності учасників справи, вирішено позов в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, які містилися в матеріалах справи. Позивач вказане рішення не оскаржував, з апеляційною та касаційною скаргами відповідача воно було предметом перегляду в судах апеляційної та касаційної інстанцій. Таким чином, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справіза позовом [PERSON] до державного підприємства «Українська геологічна компанія» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно відмовити.

Outcome: dismissed