Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

14.02.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що в листопаді 2023 року під час реалізації своїх спадкових прав він звернувся до приватного нотаріуса. Останній під час проведення нотаріальних дій виявив, що на усе його майно було накладено арешт, у зв`язку з чим рекомендував звернутися до Луцького ВДВС у у Луцькому р-ні Волинської обл. ЗМУ МЮ (далі ВДВС). Згідно отриманої відповіді органу ДВС встановлено, що 30.07.2007 року його майно дійсно було обтяжене арештом, проте на даний час не можливо встановити жодних відомостей, які стосуються накладення такого у зв`язку з давністю його застосування. На даний час в органах ДВС немає жодних відкритих щодо нього виконавчих провадження, а тому існування накладеного на усе його майно арешту порушує його права та законні інтереси. Враховуючи наведене, просить суд зобов`язати відповідача скасувати арешт, накладений на його нерухоме майно із номером обтяження № 5392196. 22.03.2024 року представником ВДВС було подано до суду відзив на позовну заяву. Свої доводи останній обґрунтовує тим, що в АСВП на даний час відсутні відомості про виконавче провадження, в межах якого було накладено спірний арешт. ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено підстав, для скасування обтяження майна позивача органом ДВС та такий може бути знятим на підставі судового рішення. З огляду на наведене, при вирішенні даного спору покладається на думку суду (а.с. 25-27). До початку судового засідання від позивача надійшла до суду заява, у якій він просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 31). Представник відповідача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підставна і підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до\~ ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних\~ прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Судом встановлено, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на нерухоме майно [PERSON] накладено арешт від 30.07.2007 року, номер запису про обтяження: 5392196. Як вбачається із інформаційного листа ВДВС № 65875 від 06.12.2023 року, згідно відомостей із АСВП встановити в межах якого виконавчого провадження був накладений вищевказаний арешт неможливо, у зв`язку із його відсутністю в системі. Станом на 06.12.2023 року на виконанні органу ДВС виконавчі провадження, в яких [PERSON] є боржником, не перебувають. Із наведеного слідує, що спірний арешт накладався органом ДВС, правонаступником якого є ВДВС, проте ідентифікувати підстави та межі його застосування такого не виявляється за можливе. З огляду на наведене, пред`явлення [PERSON] вимог про зняття арешту з нерухомого майна в порядку позовного провадження відповідає вимогам закону. Згідно ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Однак, випадок, який є предметом даного спору, не підпадає під застосування жодного із положень, встановлених ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» для скасування спірного арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду в усіх випадках, які не визначені даним Законом. Як встановлено судом, будь-які виконавчі провадження, в яких [PERSON] є боржником, в органах ДВС не перебувають, а тому існування спірного арешту нерухомого майна позивача беззаперечно порушує його права та законні інтереси. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборон на рухоме та нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до ВДВС про зняття арешту з нерухомого майна підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 15, 16, 317, 321, 391 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved