Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва з вказаним позовом звернулося ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» з посиланням на те, що 20 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11058297000. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 стягнуто із [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11058297000 від 20.10.2006 в сумі 302162,88 грн. та судові витрати в сумі 1952 грн. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення. 11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019, був укладений договір № 1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором № 11058297000 від 20.10.2006, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] .. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2020 у вказаній справі замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у виконавчих листах з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку». Відповідачем станом на дату подання вказаної позовної заяви рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 не виконано, заборгованість за кредитним договором в розмірі 302162,88 грн. не сплачена. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання за вказаним кредитним договором сума інфляційних втрат від несплати відповідачем заборгованості за період з 14.12.2020 по 14.12.2023 становить 140972,73 грн.. Три проценти річних від простроченої суми боргу за кредитним договором, яка визначена рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 становить 27218,27 грн. та складається з: 445,81 грн. - за період з 14.12.2020 по 31.12.2020 (18 днів); 26772,46 грн. за період з 01.01.2021 по 14.12.2023 (1078 днів). Загальна сума інфляційних втрат та 3% річних від суми несплаченої заборгованості за кредитним договором становить 168191 грн.. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» інфляційні втрати та 3% річних від суми несплаченої заборгованості за кредитним договором в розмірі 168191 грн. та на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2684 грн.. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2023 року позовну заяву ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» передано на розгляд за підсудністю до Ставищенського районного суду Київської області. Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 12 лютого 2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а. с. 38-39). Представник позивача в судове засідання не прибув, ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» подано заяву про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 79). Відповідач в судове засідання повторно не прибув, про час і місце розгляду справи відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином (а.с. 58, 81), про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Судова повістка, ухвала про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, направлені по місцю реєстрації відповідача, повернулися на адресу суду з довідкою Укрпошти, в якій зазначено причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 58, 81). Крім того, судом опубліковане оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яким повідомлено про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 73). Відповідно до повідомлення [INFO] від 7 березня 2024 року № 6/ОМР/416 (а.с. 64), [PERSON] , [INFO] , житель с. Розкішна, на даний час не мобілізований до Збройних Сил України у зв`язку з військовим станом. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2010 стягнуто із [PERSON] на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11058297000, укладеним 20.10.2006 між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] в сумі 302162,88 грн. та судові витрати в сумі 1952 грн. (а.с. 4-5, 6-10). 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «УкрСиббанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення (а.с. 11-15). 11 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку», відповідно до вимог чинного законодавства України, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № UA-EA-2019-03-26-000011-b від 17.04.2019, був укладений договір № 1370/К про відступлення прав вимоги, згідно з яким 11.05.2019 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги за кредитним договором № 11058297000 від 20.10.2006, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] (16-17, 18). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2020 у вказаній справі замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) у виконавчих листах з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» (а.с. 19-20). За змістом положень статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611\~цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною другою статті 625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року (справа № 686/21962/15-ц) міститься висновок про те, що приписи статті 625\~ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконанням грошового зобов`язання. Таким чином, у даній справі між сторонами виник спір щодо стягнення на підставі ст.\~625\~ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, у зв`язку з неналежним виконання грошового зобов`язання за рішенням суду. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Загальна сума заборгованості за рішенням суду, з урахуванням судового збору, становить 302162,88 грн. Позивач надав суду розрахунок розміру 3% річних та інфляційних втрат, які просить стягнути, за період з 14 грудня 2020 року по 30 листопада 2023 року, тобто в межах трьох річного строку, які передували подачі такого позову (а.с. 21). Суд, з`ясувавши обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, здійснивши оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується, дійшов висновку про правильне здійснення позивачем такого розрахунку, а відтак такий розрахунок заслуговує на увагу і приймається судом, як належний та допустимий доказ. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідачів перед банком за кредитним договором не припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Отже, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625\~ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Разом з тим, відповідно до Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до законодавчих актів України, зокрема Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: "18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 24 лютого 2022 року Указом\~Президента України\~№ 64/2022\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України\~«Про правовий\~режим воєнного\~стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався й діє на цей час. Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, право на стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У вказаній справі заявлена позовна вимога щодо стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦПК України за несвоєчасне погашення заборгованості на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києві від 31 березня 2010 року за період 14.12.2020 по 30.11.2023, з якого слід виключити нарахування за період з 24.02.2022 по 30.11.2023, який припадає на період дії воєнного стану. Враховуючи викладене, розмір 3% річних буде становити 10851, 09 грн., інфляційних втрат 43051,32 грн., разом 53902,41 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних за період з 14 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 53902,41 грн.. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог (32,05%) в розмірі 860,22 грн..

Outcome: partial