Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Вказана справа надійшла до суду 22.02.2024 року, для розгляду за підсудністю з Котовського міськрайонного суду Одеської області.\~ В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив , що 04 березня 2011 року\~\~ між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу спільних дітей не\~ мають\~ .\~ Спільне життя у них з відповідачем не склалося\~ через відсутність взаєморозуміння та довіри,\~ різницю характерів , а також через постійні конфлікти та недомовленості . Подружні відносини між ними припинені. Тому\~ сумісне життя та збереження їх сім`ї стало неможливішим\~ і підстав для примирення позивач не вбачає .\~ Після з`ясування\~ інформації щодо реєстрацію місця проживання відповідача ухвалою від 05.03.2024 року\~\~ позовна заява була прийнята судом до розгляду та відкрито провадження по справі. Позивач у судове засідання не з`явився, однак його представник адвокат Єлісєєв Д.О. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача та просив задовольнити позовні вимоги /а.с.26/. Тому справа розглянута у відсутність позивача та його представника, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з`явилася, однак також подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала та проти його задоволення не заперечувала. Після розірвання шлюбу вона бажає і надалі іменуватися шлюбним прізвищем « [PERSON] » /а.с.35/. Тому справа розглянута у відсутність відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 04 березня 2011\~ року\~\~ виконавчим комітетом Чорнянської сільської ради Красноокнянського району Одеської області , актовий запис № 3 /а.с.5/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що\~ сторони не намагалися відновити сімейні стосунки,\~\~ проживають окремо,\~\~ шлюбні відносини між ними фактично припинені. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе і не відповідає його бажанню. Тому суд дійшов висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Щодо судових витрат, то\~ відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 1073,60 грн. через АТ «Ощадбанк» за квитанцією\~ №72\~ від\~ 08.11.2023 року /а.с.1 /. Частиною 1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 536,80 грн\~\~ (50% від 1073,60\~ грн., сплаченого позивачем при поданні позову через АТ\~ «Ощадбанк» за квитанцією\~ №72\~ від\~ 08.11.2023 року\~\~ ), а іншу частину судового збору у сумі 536,80 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved