Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

У березні 2024 до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Також просила відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] » та судові витрати залишити за нею. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.11.2022 сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Сімейне життя між подружжям не склалось через несумісні характери та різні погляди на сімейне життя. Фактично шлюб між сторонами припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 08.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. Враховуючи неявку відповідача, який був належно повідомленим про місце, дату та час судового засідання та не повідомив про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечувала проти такого порядку вирішення спору. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі відділом ДРАЦС у м. Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з 29.11.2022 що підтверджується свідоцтвом про шлюб (свідоцтво на 3 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Беручи до уваги клопотання позивачки, суд вважає за можливе судові витрати залишити за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved