Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за зобов`язанням. Позовні вимоги мотивує тим, що 24 вересня 2021 року позивач надав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що на день надання позики становило еквівалент 53620 грн. 00 коп. Підтвердженням цього є розписка, написана відповідачем власноруч. Свідками цього були [PERSON] та [PERSON] . У своїй розписці від 24.09.2021 року відповідач зобов`язувався повернути позику частинами протягом 6 місяців. Таким чином, власноручна розписка відповідача є правочином в письмовій формі, який він зобов`язався виконати до 24.03.2022 року. Цей правочин є правомірним та мав бути виконаний у визначений термін. Проте, до теперішнього часу взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав. З метою досудового врегулювання спору, 30.10.2023 року позивач звернувся до відповідача з вимогою протягом 5 днів з моменту отримання претензії повернути надану йому позику в сумі 2000 доларів США. Претензія позивача повернулась у зв`язку з неотриманням, а позика повернута так і не була. Позивач довідався про порушення своїх прав з моменту неповернення позики 24.03.2022 року. Таким чином, перебіг позовної давності розпочався 25.03.2022 року та закінчиться 25.03.2025 року, а отже, позивач має право звернутися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів. Відповідач ухиляється від спілкування та не відповідає на телефонні дзвінки. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання щодо досудового врегулювання спору належним чином, але результату не досяг. Інших можливостей захистити свої права та законі інтереси, крім судового розгляду справи, позивач не має. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 2000 доларів США, що на день складання позовної заяви по курсу Національного банку України становить еквівалент 74736 грн. 80 коп. та покласти на відповідача відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на сплату судового збору. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 16.02.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, судову повістку не отримував, оскільки не проживає в зареєстрованому місці проживання, а тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву не надіслав. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. Згідно копії розписки від 24.09.2021 року, оригінал якої було досліджено судом в судовому засіданні, [PERSON] отримав від [PERSON] 2000,00 доларів США, еквівалент у гривні 53620,00 грн. та зобов`язався повернути частинами протягом 6 місяців (а.с. 11-13). У зв`язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань згідно розписки від 24.09.2021 року, [PERSON] 30.10.2023 року надіслав на адресу [PERSON] претензію від 30.10.2023 року з вимогою протягом 5 днів з моменту отримання претензії повернути надану йому позику в сумі 2000 доларів США (а.с. 5-10). Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Висновки суду за результатами позову. У справі яка розглядається надана позивачем розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення, дати отримання коштів (24.09.2021), а також дати їх повернення шість місяців з дати отримання. Відповідач [PERSON] не виконав умов укладеного із позивачем [PERSON] договору позики, оформленого розпискою від 24.09.2021 року, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти в розмірі 2000,00 доларів США, що на\~день складання\~позовної заяви\~по курсу\~Національного банку\~України становить\~еквівалент 74736\~грн.\~80\~коп., не повернув, тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу. Відтак, вимогу про стягнення заборгованості за договором позики суд визнає обґрунтованою. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved