Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 22.01.2024 представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказує, що [INFO] померла матір позивачки, [PERSON] , якій за життя належав житловий будинок [ADDRESS] , що був придбаний [PERSON] , батьком позивачки 15.07.1963 на підставі договору купівлі-продажу, де він проживав до дня своєї смерті разом із своєю дружиною [PERSON] .. Після смерті [PERSON] у встановлений законом строк позивачка звернулась до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. із заявою про прийняття спадщини, однак приватним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок було відмовлено у зв`язку із невідповідністю правовстановлюючого документу, оскільки відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори від 15.07.1963, за р/№ [NUMBER] власником житлового будинку є [PERSON] , проте згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.10.2018 його власником є [PERSON] . Таким чином виникла невідповідність правовстановлюючого документа та державної реєстрації. Посилаючись на те, що усунути розбіжності у документах щодо власника вищевказаного житлового будинку неможливо у зв`язку зі смертю його власника, представник позивачки просив ухвалити судове рішення про визнання за позивачкою, у порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , право власності на цей житловий будинок. Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі. Ухвалою суду від 25.01.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Окрім названого, за цією ухвалою також витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] .. Ухвалою судді від 20.02.2024 замінено первісного відповідача Вакулівську сільську раду Криворізького району Дніпропетровської області на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою судді від 18.03.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 08.04.2024. Позивач у судове засідання не з`явилась, проте від її представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та без участі позивачки, позовні вимоги підтримав і наполягав на їхньому задоволенні. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, натомість надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л.І., також у судове засідання не з`явилась, натомість до суду надала заяву про розгляд справи без її участі. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [INFO] у віці 88 років померла [PERSON] , мати позивачки [PERSON] (а.с. 11,13). Після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів спадкової справи № 152/2021, відкритої після смерті [PERSON] , зокрема з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.01.2022 за № 295952408 видно, що названий спадкодавець є власником вищевказаного житлового будинку, право власності вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 15.07.1963, посвідченого державним нотаріусом Софіївської державної нотаріальної контори Литвин Н. Н. за реєстровим № 175 (а.с. 87). Проте за постановою приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. від 04.02.2022 позивачці у видачі свідоцтва на право спадщину за законом на це нерухоме майно було відмовлено, оскільки згідно договору купівлі-продажу від 15.07.1963 власником житлового будинку є [PERSON] (батько позивача та чоловік померлої [PERSON] ), а відповідно до інформації, що міститься у реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником цього будинку значиться [PERSON] (а.с. 94). Окрім того, із матеріалів спадкової справи видно, що окрім позивача спадкоємцем першої черги є сестра позивача - [PERSON] , відповідач по справі. Згідно договору про поділ спадщини від 24.01.2022 посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І., р/№ 72, спадкоємці після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] між собою досягли домовленості з поділу спадщини, зокрема щодо житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який переходить у власність позивачки, [PERSON] (а.с. 57-28). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. За\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайнім засобом захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7\~передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.\~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі\~ст. 334 ЦК України\~якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За\~статтею 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом\~чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1\~ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Таким чином, суд знаходить належним обраний позивачкою спосіб захисту свого невизнаного права. Визнання відповідачем пред`явленого до нього позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги позивачки про визнання права власності на житловий будинок ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачкою на оплату судового збору, остання не заявляла, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved