Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №Z62.24906.004544362 від 19.11.2018 у розмірі 50827,53 грн. та судовий збір у розмірі 2684 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 16.01.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.03.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідач зазначила, що не заперечує факт укладення 19.11.2018 кредитного договору з АТ «ІДЕЯ БАНК», однак вказаний договір не передбачає передачу права вимоги іншим особам. До того ж, звертає увагу суду на те, що розрахунок заборгованості не містить дати, печатки, підпису посадової особи юридичної особи позивача. Надані позивачем копії документів, у якості додатків до позовної заяви не завірені належним чином, у порядку визначеному ст. ст. 85, 175 ЦПК України. До того ж, у розрахунок заборгованості включені платежі за додаткові супутні послуги, зокрема плата за обслуговування, яка не є предметом укладеного кредитного договору. Відповідачем також подано заяву про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що строк позовної давності почав спливати з 2018 року, а позивач за захистом своїх прав звернувся лише у грудні 2023 року, тобто через п`ять років (а.с. 54-61, 62-82). 13.03.2024 від представника позивача надійшла заява, в якій він просить суд провести розгляд справи без його участі та не заперечує щодо заочного розгляду справи (а.с. 83-84). 18.03.2024 надійшла від представника позивача відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а навіть якщо допустити, що відповідач не був обізнаний про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» має місце той факт, за яким боржник не мав жодних перешкод для повної реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунок первісного кредитора, який зазначений в кредитному договорі. Боржник не повністю сплатив заборгованість за кредитним договором первісному кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, яка була передана від первісного кредитора до позивача. Позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно відповідача. 07.07.2023 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z62.24906.004544362 від 19.11.2018 укладеним між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Строк позовної давності згідно норми ч. 1 ст. 261 ЦК України починає відраховуватись з моменту відступлення права вимоги, а саме після підписання договору факторингу №07072023, адже тільки з цього моменту позивач довідався про порушення відповідачем кредитних зобов`язань, тому підстави вважати, що строк пред`явлення позовних вимог був пропущений відсутні. До того ж, строк позовної давності необхідно відраховувати з 19.11.2021, тобто дати остаточного повернення кредиту. Всі докази, які були надані позивачем до позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором засвідчені належним чином та у встановленому законом порядку. Позивач вважає, що укладаючи кредитний договір [PERSON] прийняла запропоновані АТ «ІДЕЯ БАНК» умови надання кредиту, погоджувалась з ними і не вносила ніяких заперечень з приводу нарахування вказаних процентів від суми отриманого кредиту, а навпаки здійснювала платежі на погашення кредиту та відсотків. Позивач отримав від первісного кредитора довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором від 19.11.2018, а також виписку з особового рахунку з 19.11.2018 по 07.07.2023. Відповідно до умов договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором (а.с. 85-103). \~ \~ \~ \~Сторони\~в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.11.2018 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір №Z62.24906.004544362 на підставі якого відповідачу наданий кредит у розмірі 42157 грн., строком на 36 місяців (а.с. 4-8) та в паспорті споживчого кредиту сторони погодили умови кредитування (а.с. 10-12). Під час розгляду справи встановлено, що вищевказаний договір, який підписаний сторонами містить інформацію про тип кредиту, про суму кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної). Сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору. На момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому частково виконував його умови. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі. Відповідно до заяви-анкети від 19.11.2018 [PERSON] підтверджує, що заява про розмір щомісячного доходу, підписана нею власноручно і вся вказана у ній інформація є правдивою (а.с. 9). На виконання вказаного договору АТ «ІДЕЯ БАНК» перерахувало відповідачу кредитні кошти, що підтверджується ордером-розпоряженням №1 про видачу кредиту від 19.11.2018 (а.с. 13). 19.11.2018 між ПАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування життя №Z62.24906.004544362. Крім того, [PERSON] надала згоду на використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису (а.с. 14-15, 16-18). 19.11.2018 відповідачем була підписана Заява № Z62.24906.004544362 про Акцепт публічної оферти АТ «ІДЕЯ БАНК» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку АТ «ІДЕЯ БАНК (а.с. 21). 07.07.2023 між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №07072023, згідно якого останнє набуло права грошової вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором (а.с. 23-24). Відповідно до витягу з Реєстру боржників №2 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 50827,53 грн., з яких: 19837,51 грн. заборгованість за основним боргом; 7369,26 грн. заборгованість за відсотками; 23620,76 грн. заборгованість за комісіями (а.с. 25). Як встановлено з наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості, станом на 07.07.2023 відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором № Z62.24906.004544362 від 19.11.2018 в сумі 50827,53 грн. (а.с. 95). З\~виписки за рахунком [PERSON] , за період з 19.11.2018 по 07.07.2023 вбачається, що відповідач систематично користувалася кредитною карткою та отримувала кредитні транші (а.с. 96-100). З наданих відповідачем разом з відзивом доказів вбачається, що [PERSON] має двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач та її син звертались за медичною допомогою до лікарів. Окрім того, дочка відповідачки у період з 01.09.2016 по 30.06.2020 навчалася у Житомирському кооперативному коледжі бізнесу і права (а.с. 63-81). У відповідності до ч. 1 ст.\~634\~ЦК\~України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України\~передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.\~514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст.\~516\~ЦК\~України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~1077\~ЦК\~України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України\~передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України\~договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст. 514, ч. 1 ст. 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, позивач правомірно набув права вимоги до відповідача щодо виконання ним зобов`язання наведеним кредитним договором. [PERSON] отримувала кредитні кошти, користувалася ними та частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується випискою, що також не заперечується самим відповідачем. Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи про визнання недійсними умов кредитного договору, зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи\~статті 21 Закону № 1023-XII\~у редакції, чинній на час укладення кредитного договору, ані з огляду на приписи\~статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. Стаття 203 ЦК України\~визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина перша цієї статті у редакції, чинній на час укладення кредитного договору). \~Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої\~статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена\~законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених\~законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя\~статті 215 ЦК України). Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати ВС від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Окрім того, у пункті 36.2 вищевказаної постанови зазначено: «з 13 січня 2006 року також почали діяти нові редакції:\~статті 18 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів», яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга\~статті 18 Закону № 1023-XII\~у редакції\~Закону № 3161-IV). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті). Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору №Z62.24906.004544362 від 19.11.2018, зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких ці правочини може бути визнані недійсними (оспорюваними) за відсутності оспорення або визнання їх недійсними у встановленому\~законом\~порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному\~статтею 204 ЦК України. Оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України), а відповідач не скористалася своїм правом на подачу до суду зустрічного позову щодо визнання недійсними умов укладеного між нею та Банком кредитного договору, яким погоджено сплату комісії, тому також наявні підстави для задоволення такої позовної вимоги позивача. Що стосується клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу (ч.1\~ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) Відповідно до\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ч. 261\~ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3, 4\~статті 267 ЦК України). Як свідчать матеріали справи, датою звернення позивача із даною позовною є 22.12.2023. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українидоповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Україниу редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦКУкраїнищодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у редакції\~Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року). Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності\~Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293 ЦК України\~продовжуються на строк його дії. Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі №910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі 947/8885/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651\~карантин був відмінений з 30.06.2023. Крім того, продовження строку позовної давності передбачено п. 19\~Перехідних положень ЦК України\~відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, з огляду на приписи статей\~256,\~257 ЦК України, позивачем строк позовної давності не пропущено. Отже, встановлення судом факту невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором є підставою для задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2684 грн. (а.с. 38).

Outcome: approved