Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 09.10.2023 у задоволенні позовних вимог про визнання незаконними актів від 03.03.2023 № 3, від 06.03.2023 №4 про відмову в ознайомленні з наказами; зміну формулювання причин звільнення, зобов?язання внести відповідний запис до трудової книжки відмовлено. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 19.03.2024 знято справу з апеляційного розгляду та направлено матеріали справи до суду першої інстанції для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. У судовому засіданні представник позивача у вирішенні питання щодо ухвалення додаткового рішення покладалась на розсуд суду. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду питання повідомлений належним чином. Враховуючи положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду питання. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення . 31 липня 2023 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Кучмою Л.В. подано заяву про уточнення позовних вимог, яка була прийнята судом, в якій, зокрема, просила визнати накази №115-к-тр від 04 квітня 2023 року «Про звільнення» та №101 від 04 квітня 2023 року «Про накладення дисциплінарного стягнення» незаконними та скасувати їх. Однак вказані позовні вимоги судом не були вирішені, хоча з приводу цих вимог сторони подавали докази та давали пояснення. Вказане відповідно до положень п. 1. ч. 1 ст. 270 ЦПК України є підставою для ухвалення додаткового рішення. Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно зі статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У пункті 4 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника. При цьому власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі у день звільнення. Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не визначено, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі здійснюється виходячи з конкретних обставин та наданих сторонами доказів. З матеріалів справи вбачається, що позивачка припинила виходити на роботу з 10.03.2023. З дослідженого судом аудіозапису розмови вбачається, що станом на 14.03.2023 позивачка була обізнана із наявністю наказу №83 від 03.03.2023 та тим, що вона повинна працювати повний робочий день. 14.03.2023 після того, як їй було повідомлено про скасування наказу про зміну істотних умов праці, вона не приступила до виконання обов?язків. Факт відсутності позивачки на робочому місці підтверджений належними доказами та не заперечується нею. 16.03.2023 роботодавцем було складено повідомлення, у якому їй було запропоновано надати письмові пояснення причин відсутності на роботі 14 та 15 березня 2023 року. Це повідомлення позивачка отримала та листом від 23.03.2023 повідомила про небажання продовжувати роботу та невихід на роботу з 10.03.2023 у зв`язку із поданням заяви про звільнення. Лист отриманий відповідачем 24.03.2023. Враховуючи те, позивачка була обізнана про скасування роботодавцем наказу у частині повідомлення її про зміну істотних умов праці, однак не приступила до виконання своїх обов`язків 14.03.2023, суд вважає, що причини відсутності позивачки на робочому місці 14.03.2023 не є поважними. Роботодавцем було дотримано положень статті 149 КЗпП України у частині пропозиції позивачці надати письмові пояснення причин порушення трудової дисципліни та після отримання цих пояснень правомірно видано накази про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення та про звільнення позивачки на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Таким чином, підстави для скасування наказів про накладення на позивачку дисциплінарного стягнення та про її звільнення відсутні.

Outcome: dismissed