Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивачів та заперечень відповідача У березні 2024 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Снігурівської міської ради Миколаївської області про визнання права спільної сумісної власності на приватизовану квартиру. Свої вимоги обґрунтували тим, що позивачі отримали в порядку приватизації у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52.2 кв.м. Відділом приватизації видано відповідне свідоцтво про право власності на житло. Однак, правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру, а саме свідоцтво про право власності на житло від 19 грудня 1995 року не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки у свідоцтві відсутній підпис та печатка керівника органу приватизації, прізвища власників зазначені як « [PERSON] » замість « [PERSON] », у зв`язку з чим державним реєстратором було відмовлено у проведенні реєстраційних дій. Враховуючи наведене, посилаючись на ст.392 ЦК України, просять визнати за ним право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52.2 кв.м. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 14 березня 2024 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Позивачі у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просили суд позов задовольнити в повному обсязі /а.с. 27-28/. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнають /а.с.22/. Судом, на підставі п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу в підготовчому судовому засіданні. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд встановив, що 19 грудня 1995 року виконкомом міської Ради народних депутатів видано на підставі розпорядження (наказу) від 15 грудня 1995 року за № 972 Свідоцтво про право власності на житло [PERSON] та його члену сім`ї [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності, а саме на квартиру [ADDRESS] /(а.с.7/. Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого 15 квітня 1997 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області прізвище позивачки вказано [PERSON] /а.с. 3/. Згідно паспорту серії [NUMBER] , виданого 21 березня 1997 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області прізвище позивача вказано [PERSON] /а.с. 4/. Згідно листа архівного відділу Баштанської райдержадміністрації Миколаївської області № К-41/09.04/10 від 11 лютого 2024 року, в рішеннях виконавчого комітету Снігрівської міської ради за 1995 рік відсутнє рішення № 972 від 15 грудня 1995 року/а.с.9/. Згідно листа комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 15 від 20 лютого 2024 року право власності на нерухомість: квартиру [ADDRESS] зареєстровано на [PERSON] та [PERSON] та виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Снігурівка від 19.12.1995 року видано Свідоцтво про право власності на житло, яке зареєстровано в Снігурівській філії КП «ММБТІ» 26.08.1998 року № 293 /а.с.8/. Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно [NUMBER] від 13 лютого 2024 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено в проведенні реєстраційних дій, оскільки в Свідоцтві про право власності на житло відсутній підпис та печатка керівника органу приватизації, що не дає змоги встановити його справжність та факт набуття права власності на зазначену квартиру. Крім того, прізвища власників зазначені « [PERSON] » замість « [PERSON] » /а.с.6/. Судом перевірено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об`єкта, номер інформаційної довіки 369828166, станом на 14 березня 2024 року, відомості про право власності, заборону відчуження, іпотеку спірної квартири відсутні /а.с.15/. Норми права які застосував суд, та мотиви їх застосування Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав та їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно п.16 Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі -Інструкція), до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, відносять свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Статтею 392 Цивільного кодексу України (далі, - ЦК України) передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З правової позиції викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-318цс15 (№ в ЄДРСР 45910640) випливає таке: «за правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України.» Оскільки позивачі правомірно набули право власності на нерухоме майно, що підтверджується дослідженими документами, але у зв`язку з розбіжностями у написанні прізвищ, а саме: прізвище позивачів вказано у паспорті « [PERSON] », у свідоцтві про право власності на житло « [PERSON] », відсутності підпису та печатка керівника органу приватизації не можуть зареєструвати своє право власності, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На прохання позивачів суд не стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного, ст.182, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved