Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Завойко Д.І. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. В позовній заяві представник позивачки зазначив, що 27.07.2022 року відповідачем було складено, підписано та оприлюднено шляхом розміщення оголошень на території СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва, а також розповсюджено шляхом розсилки з адреси електронної пошти, яка належить відповідачу на інші адреси електронної пошти інших членів СТ «БДЖІЛКА» лист, в якому, зокрема міститься текст наступного змісту: «[INFO]». Даний лист був направлений на адреси електронної пошти членів СТ «БДЖІЛКА» [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Поширення відповідачем такої інформації, що викладена в образливій, брутальній, принизливій та непристойній формі, завдало позивачці суттєвих і тривалих душевних страждань, значно погіршило стан здоров`я, викликало певну напругу у її стосунках із членами СТ «БДЖІЛКА», серед яких відповідачем було поширену інформацію. Неправомірні дії відповідача завдали суттєвої шкоди діловій репутації позивачки, як діючій Голові Правління СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва. Розповсюджена інформація є недостовірною та такою, що завдала шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому на думку позивачки підлягає спростуванню. З огляду на викладене, просить суд: - визнати такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію поширену [PERSON] від 27.07.2022 року шляхом розміщення на дошці об`яв СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва та шляхом розсилки на адреси електронної пошти членів СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва; - зобов`язати припинити дії, що порушують особисті немайнові права [PERSON] шляхом заборони поширення недостовірної інформації; - зобов`язати спростувати поширену [PERSON] недостовірну інформацію шляхом розміщення резолютивної частини рішення суду по даній справі на дошці оголошень СТ «БДЖІЛКА» Дарницького району міста Києва з дня набрання рішенням законної сили; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн. Ухвалою суду від 22.05.2023 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 31.05.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, просили задовольнити з підстав викладених у ньому. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, правом на подання відзиву не скористався, надав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог та посилався на те, що його оціночні судження відносно позивачки може змінити сама [PERSON] , якщо змінить свою поведінку та вибачиться перед ним. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступного. Встановлені обставини справи. 05.08.1997 року було зареєстровано діяльність Садового товариства «БДЖІЛКА», яке знаходиться за адресою: 02132, м. Київ, Осокорки, вулиці Садові 50, 50А, 51, 52, 53 (а.с. 16). З 06.10.2020 року керівником СТ «БДЖІЛКА» є [PERSON] (а.с. 16). 27.07.2022 року за підписом відповідача, як головою правління СТ «БДЖІЛКА» виготовлено текст із заголовком «[INFO]» (а.с. 10-11). 27.07.2022 року о 20 год. 31 хв. з електронної поштової скриньки [INFO] , яка підписана « [PERSON] » здійснено надсилання електронного листа із вкладенням «обращение к садоводам [PERSON] на суде 26_07_2022.docx» на інші електронні адреси, а саме: [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] (а.с. 12). Крім зазначених електронних адрес, лист із вкладенням «обращение к [PERSON] на суде 26_07_2022.docx» додатково було направлено на наступні електронні адреси: [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] ; [INFO] (а.с. 14). Вкладенням «обращение к садоводам [PERSON] на суде 26_07_2022.docx» є текст наступного змісту: «Подлость, которой нет предела.» «К оценкам, которые даны мною [PERSON] и которые можно рассматривать как дополнительные паспортные данные, поскольку они закреплены судом, а именно: «говно, которое всплыло, воровка патологиеская, дура тупорылая», добавлю еще одну оценку - паскуда до блевотины омерзительная…Только один пример, как [PERSON] верой и правдой служит [PERSON] , чтобы лишить нас права на дом правления с земельным участком и передать все это [PERSON] ..» «Интересно, найдутся ли те, кто посчитает мною дополнительную оценку, данную [PERSON] , неправильной ? А именно : паскуда до блевотины омерзительная. [PERSON] - наш враг. Наш Устав позволяет исключить ее из членов товарищества, а участок продать. От врага надо защищаться» (а.с. 13). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що у неї є особиста елетронна пошта, на яку відповідач [PERSON] неодноразово надсилав листи, в тому числі з нецензурними словами. Лист, в якому поширювалась інформація про позивачку, крім розсилки на електронні адреси, був наклеєний на дошці оголошень СТ "Бджілка" за вказівкою відповідача. Як встановлено судом, ця інформація була повідомлена відповідачем не лише позивачці, а й третім особам, тобто мало місце доведення такої інформації до відома багатьох осіб, а тому вона вважається поширеною. При цьому, розповсюдження такої інформації із відповідно розміщеним змістом не заперечувалось стороною відповідача, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини додатковому доказуванню не підлягають. Правове обґрунтування позиції суду. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частина друга та третя статті 34 Конституції України, визначаючи за кожним право на свободу вираження поглядів, водночас містять застереження про те, що здійснення цього права може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Таке розуміння змісту статті 277 ЦК України узгоджується із прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положень статті 10 Конвенції (рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), пункт 46). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням. Так, фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до статті 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Позиція суду. Суд, визначаючи характер висловлювань [PERSON] на адресу [PERSON] , що мали місце 27.07.2022 року, оцінює їх як суб`єктивну думку відповідача висловлену в брутальній, принизливій формі, що принижує гідність, честь позивачки і є підставою для покладання обов`язку відшкодувати їй моральну шкоду. Вказана інформація, судження, оцінка щодо особи в порядку ст. 277 ЦК визнанню неправдивою не підлягає, а отже у спосіб, передбачений цією нормою закону, спростована бути не може. Тому позовні вимоги про визнання вказаної інформації неправдивою та такою, що принижує честь і гідність [PERSON] , а також її спростування, не підлягають задоволенню. Суд погоджується з доводами [PERSON] про те, що їй завдано моральну шкоду приниженням честі та гідності, оскільки в даному випадку мало місце порушення прав позивачки, а саме, порушення конституційного права на повагу до честі, гідності, яке закріплено в преамбулі Загальної декларації прав людини, гарантоване ст. 28 Конституції України, та ст.ст. 270, 297 ЦК України. Фізична особа, особисте немайнове право якої порушено, в силу ст. 280 ЦК України має право на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку їй завдано у зв`язку з таким порушенням. Компенсація моральної шкоди це вчинення стосовно людини, котрій спричинено таку шкоду порушенням її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, певних дій, які спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів і процесів, викликаних внаслідок цього порушення приниженням оцінки її гідності. Право на компенсацію моральної шкоди це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обов`язку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обов`язку. У деяких випадках оцінка гідності людини стає безпосереднім, самостійним і, можливо, навіть єдиним об`єктом умисного, цілеспрямованого її приниження. Але ця оцінка страждає також і тоді, коли відбувається порушення яких би то не було прав чи свобод людини. Підрив, руйнація гідності людини це неминучий супутник, соціальна «тінь» будь-чийого зазіхання на всяке її право, оскільки й у таких випадках у потерпілого зазвичай виникають почуття приниженості, образи й інші негативні переживання, стан психічної пригніченості тощо. Таким чином, там, де є порушення якогось права людини чи якоїсь свободи, завжди потерпає її гідність. Отже, немає такого порушення права чи свободи людини, яке не призвело б до виникнення в неї конкретного права на компенсацію моральної шкоди, конкретної можливості вимагати такої компенсації. Позивачкою зазначено про завдання їй відповідачем моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, суд враховує ступінь вини відповідача, який поширював образливу інформацію про позивачку, глибину моральних страждань позивачки, честь та гідність якої була принижена, що спричинило її моральні страждання, докази, що підтверджують вказані обставини. При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції враховує засади справедливості, добросовісності, розумності та співмірності із заподіяною шкодою. Тому, суд

Outcome: partial