Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач зазначає, що 23 травня 2009 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 93. У шлюбі народився син: [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що протягом останнього часу відносини між подружжям погіршилися, вони мають різні погляди на життя, вже близько двох років позивач з відповідачем проживають окремо, адже позивач [PERSON] в січні 2022 року виїхав за кордон, де на даний час постійно проживає та працює, а саме в Республіці Польща, сторони не підтримують жодних подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Позивач зазначає, що на даний час втратив будь-які почуття любові та поваги до дружини, термін для примирення просив не надавати. Ухвалою суду від 19\~лютого 2024\~року за позовом було відкрито провадження та справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову, вказував, що примирення неможливе, оскільки сторони тривалий час не проживають разом. Зазначив також, що за час перебування позову про розірвання шлюбу в суді відповідач не приймала жодних дій, направлених на примирення, хоча мала контакти позивача, які він зазначив в позовній заяві. А тому вважає заявлене відповідачем клопотання про надання часу для примирення безпідставним і просить відмовити у його задоволенні. Крім того, представник позивача просив не стягувати судові витрати з відповідача, а залишити їх за позивачем. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідач скористалася своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, в якому зазначено, що починаючи з січня 2022 року, дитина проживає з матір`ю, батько вирішив деякий час попрацювати за кордоном, починаючи з лютого 2023 року він припинив виплати на утримання дитини, припинив виходити на зв`язок. Відповідач [PERSON] вже тривалий час через військові дії в Україні перебуває в Польщі. Також вказує, що не має наміру розривати шлюб, просить надати строк для примирення - 6 місяців. Позивач відповіді на відзив не надав. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який був зареєстрований 23 травня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис № 93, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно Яворівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 листопада 2013 року. Позивач зазначає, що відносини між подружжям погіршилися, вони мають різні погляди на життя, вже близько двох років позивач з відповідачем проживають окремо, сторони не підтримують жодних подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, термін для примирення просив не надавати. Відповідач у відзиві зазначених обставин не заперечувала, жодного обґрунтування необхідності надання строку на примирення також не надала. Крім того, судом встановлено, що сторони вже тривалий час, більше двох років не проживають разом, спільне господарство не ведуть та стосунків не підтримують, а тому надання сторонам строку на примирення вбачається недоцільним. Відповідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 200/952/18 та встановив, що надання строку для примирення подружжя є лише правом суду, а не його обов`язком. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити відповідачу у наданні строку на примирення, оскільки наявність наміру для примирення лише в одного з подружжя без згоди на це іншого з подружжя не є правовою підставою для надання такого строку сторонам. Крім того, суд враховує ту обставину, що сторони не проживають разом з січня 2022 року, відповідач вказані обставини не спростовує та будь-яких дій з метою налагодження шлюбних стосунків не вчиняла. Таким чином, суд встановив недоцільність надання сторонам часу на примирення. Про існування спору з приводу майна, набутого за час перебування в шлюбі, подружжям не заявлено. Спору з приводу визначення місця проживання спільної дитини також не заявлено. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя сторін та подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечить їх інтересам. Щодо обставин несплати позивачем аліментів на утримання спільної дитини, стягнутих за судовим рішенням, на які посилається відповідачка, суд вважає, що вказані обставини не можуть бути предметом розгляду у даному судовому провадженні і не є обставиною, яка перешкоджає розірванню шлюбу між сторонами. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до\~ч.\~2\~ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved