Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» через представника за ордером адвоката Столітнього М.М. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 04.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено електронний Договір № 5167367 про надання споживчого кредиту, в силу якого кредитодавець надає відповідачці кредит на умовах встановлених цим договором, які вона зобов`язується його повернути та сплатити проценти за користування цим кредитом. На виконання цього договору відповідачка отримала шляхом безготівкового зарахування на власну платіжну картку кредитні кошти в розмірі 20000,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою 1,90% процентів на день (стандартна процентна ставка), яка застосовується протягом вказаного строку кредиту. 03.01.2022 року відповідачка свої зобов"язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв"язку з чим Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Згодом, 01.12.2022 року права вимоги за цим кредитним договором були відступлені ТОВ «Авентус Україна» на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» згідно Договору факторингу № 01.12/2022-Ф, про що була повідомлена відповідачка. Згідно положень цього Договору факторингу позивач є новим кредитором відповідачки за кредитним договором (Договір про надання споживчого кредиту № 5167367 від 04.12.2021). Однак взятих на себе зобов`язань за цим кредитним договором відповідачка не виконала, а станом на 31.01.2024 року відповідачка має перед позивачем прострочену заборгованість на загальну суму 51160,00 грн., зокрема, заборгованість за тілом кредиту 20000,00 грн. і заборгованість за процентами в сумі 31160,00 грн. Оскільки відповідачка добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом, що стало приводом для звернення позивача до суду із вказаним позовом, який представник позивача просив задовольнити. Ухвалою судді від 13.02.2024 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки, яка не є підприємцем, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Представник позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвокат Столітній М.М. в судове засідання не з"явився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але у відзиві на позовну заяву просила справу слухати без її участі, у задоволенні позову відмовити повністю. 12.03.2024 року від відповідачки до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона проти позову заперечила та просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зі змісту поданого відзиву вбачається, що позивачка погоджується із тим, що вона дійсно укладала угоду з ТОВ "Авентус Україна", але не 04.12.2021 року, а 09.11.2021 року. Крім того, відповідачка наголошує, що її жодним чином не було поінформовано про укладення 01.12.2022 року між ТОВ "Авентус Україна" та невідомою їй ТОВ "Фінансова компанія" Фінтраст Україна" договору факторингу № 01.12/2022-Ф. Також відповідачка висловила свою незгоду із заборгованістю перед позивачем, оскільки позивач не приводить у позові детальних і обгрунтованих розрахунків (а.с. 94-99). 21.03.2024 року від представника позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвоката Столітнього М.М. до суду надійшла відповідь на відзив, у якому представник позивача повністю заперечив проти доводів відповідачки, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, вказує на відповідність вимогам чинного законодавства кредитного договору № 5167367 від 04.12.2021 року, який відповідачка підписала з використанням власного електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому відсутні будь-які підстави для визнання його недійсним чи неукладеним. Що стосується нарахування первісним кредитором, то такі здійснювались в межах строків кредитного договору, який проходив автопролонгацію згідно п. 4.2, п. 4.3 цього Кредитного договору. Крім того, представник позивача зазначив, що жодних підвищень чи змін процентної ставки за кредитом не здійснювалось, оскільки така нараховувалась згідно умов цього Договору, зокрема, за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,90% на день, а також за зниженою процентною ставкою 1,14%, що були узгоджені сторонами та передбачені Кредитним договором, а тому процентна ставка за цим кредитом не змінювалась та нараховувалась згідно умов договору в зазначених вище розмірах. Що стосується Договору факторингу, такий, на думку представника позивача, укладено відповідно до вимог чинного законодавства, про що була проінформована відповідачка шляхом скерування на її електронну поштову адресу повідомлення про відступлення права вимоги. Крім того, законодавством передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, представник позивача вважає, що факт укладення кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором у розмірі 51160,00 грн. беззаперечно доведено належними та допустимими доказами, відтак просив позовні вимоги задовольнити повністю (а.с. 109-114). Також, 21.03.2024 року від представника позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - адвоката Столітнього М.М. до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, де позивач відмовляється від позовних вимог в частині інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частинами 5, 7 ст. 81 цього Кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 04.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір № 5167367 про надання споживчого кредиту (надалі Кредитний договір), за умовами якого кредитодавець надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 20000,00 грн., строком на 30 днів, який відповідачка зобов`язалась повернути, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені цим Договором (п. 1.3, п. 1.4 Кредитного договору). Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору тип процентної ставки фіксована. Зокрема: 1,90% (стандартна процентна ставка) та 1,14% (знижена процентна ставка). Стандартна процентна ставка застосовується протягом вказаного строку кредиту та за відсутності умов для застосування зниженої процентної ставки кредиту (1,14% на день). Знижена процентна ставка застосовується у разі повного погашення кредитної заборгованості протягом вищевказаного строку (30 днів) або протягом трьох календарних днів після закінчення цього строку чи якщо протягом цих строків за ініціативою споживача відбудеться продовження кредитного договору на новий строк (п. п. 1.5.1, 1.5.2 Кредитного договору). Згідно п. 4.1 Кредитного договору строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на строк 30 днів у разі досягнення такої домовленості між сторонами або в порядку автопролонгації. Пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь кредитора (п. 4.2.2 Кредитного договору). В силу положень п. 4.3.2 Кредитного договору споживач надала згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах цього Договору. Кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п. 4.3.1 Кредитного договору). Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Якщо сплачуваних коштів на погашення заборгованості недостатньо для повного погашення заборгованості, погашення здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам; прострочені зобов`язання по кредиту (п. 6.3.1 цього Договору). Отже, ураховуючи наведене, суд вважає помилковими доводи відзиву на позовну заяву про те, що сторонами не обумовлена ціна договору та відповідальність сторін за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а також відсутні підстави вважати, що при укладенні договору кредитор повідомив споживача про умови кредитування та їх узгодження з ним. Судом встановлено, що кредитодавець ТОВ «Авентус Україна» виконало взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором від 04.12.2021 року в повному обсязі, перерахувавши на користь [PERSON] безготівковим шляхом обумовлений кредит у розмірі 20000,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Натомість, відповідачка [PERSON] взятих на себе зобов`язань за укладеним Кредитним договором № 5167367 від 04.12.2021 року не виконала. Зокрема, як убачається із представленого позивачем розрахунку заборгованості за вказаним кредитом станом на 26.01.2024 року відповідачка має існуючу перед кредитором прострочену заборгованість на загальну суму 51160,00 грн, зокрема, сума кредиту в розмірі 20000,00 грн та сума процентів за користування кредитом в розмірі 31160,00 грн. (а.с. 14, 15-24). Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 627 ЦК України установлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 202, ч. 1 ст. 626 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Частиною 1 ст. 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту)може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Нормою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу приписів ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). За змістом ст. ст. 629, 525, 612, 611 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Як убачається із матеріалів справи, 01.12.2022 року року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (позивач у справі) було укладено Договір факторингу № 01.12/2022-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату права вимоги за кредитними договорами (Договір про надання споживчого кредиту № 5167367 від 04.12.2021 року). Як убачається із витягу з реєстру боржників від 01.12.2022 року, що ТОВ «Авентус Україна» передало позивачу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги по Кредитному договору № 5167367 від 04.12.2021 року на заборгованість [PERSON] на загальну суму 51160,00 грн. (порядковий номер боржника в реєстрі 6054), а відтак позивач набув статусу нового кредитора відповідачки за вищевказаним Кредитним договором від 04.12.2021 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою [PERSON] (а.с. 25). При цьому, відповідачкою не надано суду доказів, які спростовували би наданий розрахунок заборгованості перед позивачем ТОВ "ФК "Фінтраст Україна" як новим кредитором у грошовому зобов`язанні відповідача, а також відповідачкою не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «Авентус Україна». Таким чином, наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту (Картка обліку Договору), не спростовані будь-яким контррозрахунком відповідачки. Відтак, суд вважає безпідставними доводи відповідачки з приводу відсутності належних доказів видачі відповідачці кредиту за договором, її незгоду із розрахунком заборгованості за кредитом, який, на думку відповідачки, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача та не є доказом безспірності розміру грошових вимог до відповідачки, оскільки такі доводи відповідачки спростовуються вищенаведеними фактичними обставинами, підтвердженими документально, наданий позивачем розрахунок не спростований будь-яким контррозрахунком відповідача. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц, де Суд констатував, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, суд установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних до позичальника про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків. Посилання у касаційній скарзі на те, що банк не надавав позичальнику кредитні кошти в обумовленій кредитним договором валюті, є необґрунтованими, оскільки відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи передбачений кредитним договором порядок надання кредитних коштів був дотриманий, що підтверджується у тому числі випискою з особового рахунку позичальника, а також подальшими діями останнього щодо передачу в іпотеку нерухомого майна в забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань, подальше внесення змін до кредитного договору, шляхом укладення додаткових угод, вчинення дій по частковому виконанню умов з повернення кредиту протягом тривалого часу. Крім того, ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України). При цьому, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні останнього від такого обов`язку в цілому. Однак, відповідачка не надала суду доказів належного виконання нею свого обов`язку первісному кредитору (ТОВ «Авентус Україна»). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року в справі №761/1543/20, де Суд зауважив, що доводи касаційної скарги про те, що позичальника не було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень та звільнення відповідачів від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Тобто, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є обґрунтованими та підлягають до задоволення, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 04.12.2021 року на загальну суму 51160,00 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2000,00 грн. та заборгованість за процентами в сумі 31160,00 грн. Крім того, згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с. 1), а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача. Разом із тим, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Судом встановлено, що у позовній заяві представником позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом Столітнім М.М. було заявлено вимогу про стягнення із відповідачки на користь позивача 10000,00 грн витрат на правову допомогу. В підтвердження заявлених вимог представником позивача до позовної заяви долучено Договір про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року; Ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ від 26.01.2024 року; Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 9422/10 від 18.09.2020 р.; Звіт про надання правової допомоги згідно Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023 року. Зважаючи на те, що витрати на правову допомогу були підтверджені належними та допустимими доказами, беручи до уваги обсяг виконаних робіт (наданих послуг), здійснених адвокатом Столітнім М.М., складність справи та її значення для позивача, розумність та обгрунтованість таких витрат, фактичну сплату їх позивачем на користь адвоката, а також задоволення цього позову у повному обсязі, суд вважає, що понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають до задоволення шляхом їх стягнення з відповідачки на користь позивача. Ураховуючи викладене та

Outcome: approved