Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

У січні 2024 року позивачка [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Заярна\~М.А., звернулась до суду з вказаним позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що після смерті її рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина у вигляді: житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0692 га (кадастровий № 2322155900:03:008:0025) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за цією ж адресою. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Запорізької районної державної нотаріальної контори. При оформленні прав на спадкове майно нотаріусом встановлено, що правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок та земельну ділянку відсутні, у зв`язку з чим 23.01.2024 державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому позивачка вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Позивачка [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином. Представник позивачки [PERSON] адвокат Заярна М.А. надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Раніше надав до суду письмові пояснення, відповідно до яких позовні вимоги визнав, оскільки вимоги позивача не суперечать інтересам відповідача. Просив розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.10.2021, актовий запис № 1633. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді: житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 14/2022 вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , за заповітом прийняла її рідна сестра [PERSON] , про що нею складено заяву, зареєстровану 12.01.2022 за № 39. В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 16 листопада 2017 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області Лобач М.В., зареєстрований в реєстрі за № 92, відповідно до якого [PERSON] зробила заповідальне розпорядження: «все моє майно, що буде мені належати на день моєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що я за законом матиму право, я заповідаю [PERSON] , [INFO] , місце народження смт. Малокатеринівка Запорізького району Запорізької області». Згідно з положеннями ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На теперішній час заповіт від 16 листопада 2017 року, складений спадкодавцем [PERSON] , є дійсним, ніким не оспореним. Відповідно до копії довідки Виконавчого комітету Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 799 від 22.11.2021, [PERSON] , 1953 р.н., була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] , по день смерті [INFO] . Разом з нею за вказаною адресою ніхто не зареєстрований. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем на вищевказане майно за заповітом від 16 листопада 2017 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області Лобач М.В., зареєстрований в реєстрі за № 92, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за заповітом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 р. 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат», у разі неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відповідно до копії Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Запорізької районної державної нотаріальної контори Кравцової Л.М. від 23 січня 2024 року вихідний № 67/02-31, позивачці [PERSON] відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на жилий будинок [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , сестри. Причиною для відмови у вчиненні вищевказаної нотаріальної дії стало те, що документи, потрібні для вчинення нотаріальної дії, надані не були. Відповідно до п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається після смерті особи. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як встановлено положеннями ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Вирішуючи питання щодо наявності у мого померлого батька права власності на спадковий житловий будинок, необхідно встановити час та підстави виникнення такого права, а також належність правовстановлюючих документів спадкодавцю. Правовідносини з забудови індивідуального житлового будинку [PERSON] були врегульовані нижченаведеними нормами права та підзаконними нормативними актами, оскільки часом побудови є 1977 рік (побудований будинок разом з господарськими спорудами). Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 встановлено, що кожний громадянин та кожна громадянка СРСР мають право купити або побудувати для себе на праві особистої власності житловий будинок для чого здійснюється відвід земельних ділянок в безстрокове користування. Відповідно до копії Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право приватної власності від 13.01.1976, [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 700 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до вказаного Указу, Радою Міністрів СРСР від 26.08.1948 прийнято Постанову, п. 2 якої визначено, що побудовані на відведених під будівництво індивідуальних житлових будинків земельних ділянках будинки є особистою власністю забудовників. Таким чином, діюче у вказаний період цивільне законодавство передбачало право особистої приватної власності на таке майно, як індивідуальний житловий будинок. За змістом статей 2, 3 Закону України від 01.07.2004 № 1952- 1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об`єкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом об`єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12)». Згідно з п. 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 № 95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 індивідуальні (садибні) житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, який виготовлений ФОП [PERSON] станом на 05.01.2024, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , побудований у 1977 році, самовільних побудов немає. Таким чином, з урахуванням факту побудови будинку спадкодавцем у 1977 році, що підтверджується технічним паспортом на будинок, та відповідно до приписів листа ВССУ від 16.05.2013, суд вважає, що за позивачкою може бути визнане право власності на цей будинок в порядку спадкування за заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Право власності [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 0,0692 га, що розташована в [ADDRESS] , підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серія І-ЗП № 037269; витягом з Державного земельного кадастру № НВ-2600028842024 від 17.01.2024 на земельну ділянку кадастровий номер 2322155900:03:008:0025, площею 0,0692 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно з п. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Пунктом 3 ці є ж статті передбачено, що якщо цивільні правовідносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи те, що судом встановлено право позивачки на спадщину, відкриту після смерті сестри та неможливість оформити це право у відповідності до чинного законодавства у нотаріальному порядку через відсутність у неї відповідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved