Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач), звернувсь до суду із позовом до [PERSON] , (далі - відповідачка), про розірвання шлюбу, в якому вказав, що з 23.01.2021 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Спільних дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з кінця 2021 року. З цього часу не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння, спільних інтересів, різниця у поглядах на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного. За таких обставин вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Оскільки відповідачка відмовляється подати спільну заяву про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС, а тому змушений звернутись до суду з даною позовною заявою. Враховуючи наведене, просив розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, який був зареєстрований 23.01.2021 року Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що було складено відповідний актовий запис №5. Також просив не стягувати з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Макарівського районного суду від 04.12.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 05.01.2024 року відповідачка [PERSON] ознайомилась з матеріалами справи в приміщені суду, про що свідчить її письмова заява та власний підпис на ній про ознайомлення зі справою (а.с.18). Крім того, 05.01.2024 року відповідачка [PERSON] подала через канцелярію суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає та просила їх задовольнити. Також просила відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.19, 20). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 23.01.2021 року, про що Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідний актовий запис №5; прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка « [PERSON] » та дружини « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 23.01.2021 року, а.с.6). Як вказав позивач, а відповідачка визнала, що спільних дітей вони не мають, шлюбні відносини між ними фактично припинилися з кінця 2021 року та з цього часу не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім`ї є різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння, спільних інтересів, різниця у поглядах на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного. За таких обставин збереження шлюбу є неможливим. Оскільки відповідачка відмовлялась подати спільну заяву про розірвання шлюбу до органів ДРАЦС, позивач змушений був звернутись до суду з даною позовною заявою. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються СК України. Так, статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Приймаючи визнання відповідачкою позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох з подружжя. За клопотання позивача судові витрати не стягуються з відповідачки та покладаються на позивача. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved