Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

19.07.2023 р [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 950783,60 грн., що еквівалентно 26000 доларам США за курсом НБУ станом на 13.07.2023 р. Обґрунтувала позовні вимоги тим, що між нею та відповідачкою був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . На підтвердження дійсних намірів вона заплатила відповідачці 360100 грн., що еквівалентно 130000 доларам США як часткова попередня оплата нерухомого майна. Оскільки основний договір не укладений з вини відповідачки, просила стягнути з неї за п.7 попереднього договору сплачену нею суму у подвійному розмірі. 03.08.2023 р. судом отримана довідка з Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання відповідачки. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.08.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання. 21.11.2023 р. через підсистему Електронний суд надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідачка позов не визнає, оскільки договір не був укладений через повномасштабне вторгнення рф, окупацію міста, не працюючих нотаріусів, а в подальшому з вини позивачки, яка не виявила бажання на його укладення, відповідачка досі бажає укладення договору. Представник позивачки звертала увагу, що сплачена сума є не завдатком, а авансом, тому не підлягає поверненню в подвійному розмірі. 29.11.2023 р. від представника позивачки надійшла відповідь на відзив. Вказує, що основний договір не укладений саме з вини відповідачки, оскільки була можливість звернутися до інших нотаріусів після відкриття реєстрів. Поняття завдатка і авансу в даному випадку не мають значення, оскільки необхідно виходити саме з умов укладеного договору. 15.01.2024 р. від представника відповідачки надійшли заперечення на відповідь на відзив через систему Електронний суд, відповідно до яких у строк, визначений попереднім договором основний не був укладених з об`єктивних причин. Саме позивач не вчинила жодних дій на укладення основного договору після пропозиції відповідачки у мессенджерах. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.01.2024 р. закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні 19.03.2024 р., яке було проведено в режимі відео конференції представник позивачки адвокат Семенюк К.В. підтримав позов в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив. Представник відповідачки адвокат Пацалова Т.В. позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні та дала пояснення, аналогічні викладеним у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. В судове засідання 16.04.2024 р. сторони не прибули, від представників сторін надійшли письмові промови в судових дебатах, які просили врахувати при ухваленні судового рішення. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 10 лютого 2022 року [PERSON] уклала з [PERSON] попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нікодон О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 167. За умовами попереднього договору [PERSON] зобов`язалась продати, а [PERSON] купити нерухоме майно двокімнатну квартиру під номером [ADDRESS] у строк до 30 травня 2022 року включно (п.4.2 договору). При цьому продовження терміну для укладення договору купівлі-продажу допускається за згодою сторін. Відповідно до пункту 5 попереднього договору на підтвердження намірів укладання основного договору купівлі-продажу [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 360 100 грн, що станом на 10 грудня 2022 року за курсом НБУ становило 13\~000 доларів США. Сторони домовилися, що у разі, коли основний договір купівлі-продажу не буде укладений у строк, зазначений у п. 4.2 цього договору з вини [PERSON] , остання зобов`язується повернуті [PERSON] отриману від неї за п. 5 договору суму у подвійному розмірі. Протягом трьох днів з дня отримання вимоги, заявленої у будь-якій формі. 13.07.2023 р. [PERSON] з поштового відділення 03047 у м.Київ відправлена вимога [PERSON] про повернення їй подвійної суми, сплаченої за п.5 попереднього договору відповідно до п.7 попереднього договору в розмірі 26\~000 доларів США та штрафних санкцій за період з 31.05.2022 року в розмірі 4247,40 доларів США, а разом 26427,40 доларів США, що еквівалентно станом на 04.07.2023 р. 966\~413,02 грн. за курсом НБУ, Відомості щодо отримання вказаної вимоги суду не надано. Зі слів представника відповідачки вказану вимогу відповідачка [PERSON] не отримувала. Сторонами в строк до 30 травня 2022 року включно основний договір купівлі-продажу квартири не укладений. Доказів вини саме відповідачки в ухиленні від укладення основного договору в строк до 30.05.2022 р. стороною позивача не надано. Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню, що 24.02.2022 о 05:00 президент рф оголосив своє рішення про початок спеціальної військової операції в Україні та збройними силами рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна. Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» Херсонська міська територіальна громада з 01.03.2022 р. є тимчасово окупованою РФ територією України; окупацію завершено 11.11.2022 р. Суд не приймає в якості доказів скріншоти переписки в месенджерах, наданих стороною відповідача, оскільки вони жодним чином не ідентифікують осіб, які вели вказану переписку, крім того, зазначена переписка відбувалася після закінчення дії попереднього договору. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 635 ЦК України встановлено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладено протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Визначаючи характер спірних правовідносин, суд звертає увагу на положення ч.3 ст.635 ЦК України, згідно якої зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. За змістом даної норми у випадку неукладення основного договору у строк обумовлений попереднім договором зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється. Відповідно фактично отримані за попереднім договором грошові кошти є авансом і підлягають поверненню особі, яка їх сплатила. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, де Велика Палата, залишаючи без змін судове рішення про стягнення сплаченого за попереднім договором авансу, зазначила, що з огляду на неукладення сторонами у передбачений попереднім договором строк договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що платіж, переданий за попереднім договором, є авансом та підлягає поверненню власникові. Такі ж висновки щодо необхідності стягнення авансового платежу за попереднім договором у випадку неукладення основного договору сформульовані у цілому ряді постанов Верховного Суду, зокрема: від 23 вересня 2019 року у справі № 638/4106/16-ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 520/6286/16-ц; від 27 листопада 2019 року у справі № 755/29052/13-ц; від 27 травня 2020 року у справі № 757/76875/17-ц; від 15 липня 2020 року у справі № 205/5667/16-ц. Авансовий платіж підлягає поверненню у будь-якому випадку незалежно від того, з вини якої сторони не був укладений договір. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, де Велика Палата зазначила, що виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (п.68). При цьому суд звертає увагу, що згідно ч.2 ст.635 ЦК України ухилення сторони від укладення договору, передбаченого попереднім договором, є підставою для відшкодування другій стороні збитків. Ухилення відповідачки від укладення основного договору по 30.05.2022 р. включно судом не встановлено через окупацію міста. Відповідно до частини першої, третьої статті 635 ЦК України, попередній договір від 10.02.2022 року є припиненим, оскільки основний договір сторонами не був укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, тобто в строк до 30 травня 2022 року включно. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу. Судом встановлено, що основний договір купівлі-продажу між сторонами не укладено, вина відповідачки не встановлена. Враховуючи зазначене, оскільки основний договір купівлі-продажу квартир в обумовлений сторонами строк укладений не був, тому передана [PERSON] [PERSON] сума у розмірі 360\~100 грн. (еквівалентна 13\~000 доларам США за курсом НБУ на день укладення попереднього договору), є авансом, яка підлягає поверненню позивачу. При цьому суд не виходить за межі позовних вимог, оскільки звернення до суду позивачки пов`язане в тому числі з неукладенням сторонами основаного договору, внаслідок чого передані за попереднім договором кошти підлягають поверненненю. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та від 25 вересня 2013 року у справі № 6-82цс13, та у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 639/9339/16-ц (провадження № 61-513св18), від 01 вересня 2020 року у справі № 522/15584/17 (провадження № 61-18085св19), від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц (провадження № 61-18537св19). Суд вважає обґрунтованими доводи позивачки про необхідність стягнення коштів у еквіваленті до доларів США з урахуванням курсу гривні до долара, встановленого НБУ на визначену нею дату звернення до суду з таких міркувань. Згідно ч.1 ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Разом з тим ч.2 цієї статті допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст.533 ЦК України). Оскільки позивачка передала відповідачці аванс за договором у розмірі 360 100 грн, що еквівалентно 13000 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст.533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання триває, офіційний курс гривні до долара США змінився, сума боргу станом на визначений позивачкою у позові час звернення до суду 13.07.2023 р. (36,5686 грн. за 1 долар архів Мінфіну https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/2023-07-13/#:~:text=%D0%92%20%D1%87%D0%B5%D1%82%D0%B2%D0%B5%D1%80%2C%2013.07.2023%2C,EUR%20%E2%80%93%2040%2C2803%20%D0%B3%D1%80%D0%BD.) з даним позовом, еквівалентна 13000 доларів США, становить 475\~391,8 грн. Аналогічний правова позиція Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц, де залишаючи без змін постанову апеляційного суду в частині стягнення авансового платежу, Велика Палата вказала, що, враховуючи умови укладеного договору та положення ст.533 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення суми боргу відповідно до умов договору та положень цієї норми в еквіваленті до 40 тисяч доларів США на момент стягнення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно також стягнути судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно задоволеним вимогам. Рішення в повному обсязі складене 24.04.2024 р. На підставі викладеного,

Outcome: partial