Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулись [PERSON] та [PERSON] з позовом до Вінницької міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності. Позов мотивовано тим, що позивач [PERSON] та [PERSON] , яка є бабою позивачки [PERSON] , будучи співвласниками домоволодіння [ADDRESS] , вирішили приватизувати земельну ділянку на якій воно розташоване. Так, кожен із співвласників домоволодіння приватизував свою частину земельної ділянки і зареєстрував право власності. Водночас, частину земельної ділянки - площею 0, 0106 га, кадастровий номер 0510136300:01:058:0065, [PERSON] та [PERSON] оформили у спільну сумісну власність. Даною земельною ділянкою співвласники користувались разом і вважали, що частки кожного з них є рівними по . Однак, [INFO] [PERSON] померла, після чого відкрилась спадщина. 16.10.2023 державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі [PERSON] , яка є єдиним спадкоємцем за заповітом усього майна, що належало покійній на момент її смерті та користується даним майном, свідоцтва про право на спадщину за законом через неможливість визначення складу спадкового майна, а саме: на яку частку земельної ділянки необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивачів із вимогою про визначення, що частки співвласників [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0, 0106 га, кадастровий номер 0510136300:01:058:0065, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є рівними та становлять по , в тому числі: частка [PERSON] становить ідеальну частку і частка померлої [PERSON] на день її смерті становила ідеальну частку. Ухвалою суду від 19.10.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку загального позовного провадження. Також, даною ухвалою відповідачу запропоновано надати відзив на позов та докази у строк, встановлений судом. У строк, визначений вищевказаним судовим рішенням, від відповідача відзив на позов не надійшов. Ухвалою суду від 18.12.2023 витребувано з Першої вінницької державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . На виконання вищевказаного судового рішення 08.01.2024 судом отримано належним чином засвідчену копію спадкової справи до майна померлої. Ухвалою суду від 18.01.2024 підготовче провадження було закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча у відповідності до ст. 128 ЦПК України був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено. В матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи у його відсутність із зазначення у ній про підтримання позову в повному обсязі. Позивачка [PERSON] та представник відповідача не заперечували щодо проведення судового засідання у відсутність позивача [PERSON] . Враховуючи думку позивачки та представника відповідача, заяву позивача [PERSON] та положення ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання у відсутність позивача [PERSON] (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу засідання). У судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві, та просила їх задовольнити. Судові витрати позивачка просила залишити за нею. Представник відповідача при вирішені спору покладалась на розсуд суду. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником 33/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . (а.с. 10) [PERSON] є власником 17/50 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . (а.с. 13-14) Вищевказане будинковолодіння розташоване на земельних ділянках, право власності на які станом на час звернення з позовом до суду зареєстровано за: [PERSON] (площею 0, 0304 га, кадастровий номер: 0510136300:01:058:0064) та [PERSON] (площею 0, 0200 га, кадастровий номер: 0510136300:01:058:0063; площею 0, 0390 га, кадастровий номер: 0510136300:01:058:0062). (а.с. 16, 18-19) Крім того,\~згідно державного\~акта на\~право власності\~на земельну\~ділянку серії\~ЯК №\~781805\~від 01.06.2010,\~виданого на\~підставі рішення\~39\~сесії 5\~скликання Вінницької\~міської ради\~від 04.09.2009\~за №\~2495,\~на праві\~спільної сумісної\~власності [PERSON] \~та [PERSON] належить земельна ділянка площею 0, 0106 га, кадастровий номер: 0510136300:01:058:0065, розташована за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 20-21) Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07.06.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниці, про що зроблено відповідний актовий запис № 1504. (а.с. 11) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. У судовому засіданні було оглянуто та досліджено матеріали спадкової справи № № 537/2012 до майна померлої [INFO] [PERSON] . (а.с. 67-119) З матеріалів\~вищевказаної спадкової\~справи вбачається,\~що 14.06.2012\~позивачка [PERSON] звернулася до Першої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її баби. Інші особи із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї до нотаріальної контори не зверталися. Судом встановлено, що 06.09.2008 [PERSON] було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лукашенком В.Б., яким усю належну їй частину будинку під [ADDRESS] з відповідною частиною прибудов, господарських будівель та споруд, вона заповідає [PERSON] . (а.с. 74) [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу із [PERSON] змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». (а.с. 76) 11.12.2012 [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Надольською О.А. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з 17/50 часток житлового будинку з прибудовами, відповідною частково господарських будівель та споруд під [ADDRESS] . (а.с. 86) Також, 25.07.2013 [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Болотновою М.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0, 0304 га, кадастровий номер: 0510136300:01:058:0064, розташованої за адресою: [ADDRESS] (33). (а.с. 116) 16.10.2023 [PERSON] державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Берещук О.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки площею 0, 0106 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] (33), у зв`язку із відсутністю визначення частки померлої в об`єкті права спільної сумісної власності, про що винесено відповідну постанову № 2160/02-31. (а.с. 118) Таким чином, судом встановлено наявність перешкод для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ч.\~1\~і ч.\~2\~ст.\~77\~ЦПК України\~належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст.\~83\~ЦПК України сторони\~та інші\~учасники справи\~подають докази\~у справі\~безпосередньо до\~суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили. Будь-які клопотання про витребування доказів по справі в зв`язку з неможливістю їх самостійного надання, крім клопотання представника про витребування копії спадкової справи, до суду сторонами по справі не подавалися. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Також, судом в ухвалі суду від 19.10.2023 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями. Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В даному випадку, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Відповідно до\~ч.\~2\~і ч.\~3\~ст.\~12\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд,\~дослідивши письмові\~пояснення,\~викладені позивачами\~в позовній\~заяві,\~заслухавши пояснення\~позивачки та\~представника відповідача\~в судовому\~засіданні та\~оцінивши,\~відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України,\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів,\~наявних в\~справі,\~у їх\~сукупності,\~прийшов до\~переконання в\~тому,\~що позов\~підлягає частковому\~задоволенню,виходячи з наступного. В ході розгляду справи судом встановлено, що земельна ділянка площею 0, 0106 га, кадастровий номер 0510136300:01:058:0065, розташована за адресою: [ADDRESS] (33), належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Також судом встановлено, що рішенням 2 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 25.12.2015 № 71 змінено назву вулиці «Якіра» на « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до\~ч.\~4\~та ч.\~5\~ст.\~89\~ЗК України\~співвласники земельної\~ділянки,\~що перебуває\~у спільній\~сумісній власності,\~мають право\~на її\~поділ або\~на виділення\~з неї\~окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Належних доказів про те, що між співвласниками була домовленість про визначення розмірів часток спірної земельної ділянки, матеріали справи не містять. Водночас судом прийнято до уваги, що співвласники вважали, що частки кожного з них у цій земельній ділянці є рівними, як те вбачається зі змісту позовної заяви. Враховуючи відмову нотаріуса видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом, як спадкоємиці учасника спільної сумісної власності, позивачка правомірно звернулась з позовом до суду про визначення належної померлій [PERSON] частки у цьому майна. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що частки співвласників земельної ділянки площею 0, 0106 га, кадастровий номер 0510136300:01:058:0065, розташованої за адресою: [ADDRESS] (33), є рівними - по . Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Отже, на підставі\~наведеного після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на частку земельної ділянки площею 0, 0106 га, кадастровий номер 0510136300:01:058:0065, розташованої за адресою: [ADDRESS] (33). Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачки [PERSON] шляхом визначення, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0106 га, кадастровий номер 0510136300:01:058:0065, розташовану за адресою: [ADDRESS] (33), становила . Позовні вимоги [PERSON] до Вінницької міської ради задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Приймаючи до уваги підстави звернення до суду із даним позовом [PERSON] , належним відповідачем за її вимогами є Вінницька міська рада, як відповідний орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, адже інші спадкоємці за заповітом і за законом після смерті [PERSON] відсутні. Водночас, виходячи з підстав звернення [PERSON] до суду з даним позовом і предмета спору, Вінницька міська рада є неналежним відповідачем за його вимогами. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Однак, позивачем [PERSON] клопотання, в даному випадку, про залучення до участі у справі співвідповідача, не заявлялось. При цьому суд не наділений повноваженнями проводити заміну неналежного відповідача чи залучати співвідповідача за власною ініціативою за відсутністю клопотання позивача, враховуючи положення ст. 51 ЦПК України. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у задоволенні позову. На вищевказане судом було звернуто увагу [PERSON] в ухвалі суду від 18.01.2024. Судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Позивач [PERSON] , скориставшись своїми процесуальними правами, розпорядився своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, пред`явивши саме ті вимоги, які вважав за необхідне, і саме до того відповідача, який на його думку повинен відповідати за позовом. [PERSON] не обґрунтовано порушення, не визнання чи оспорення його суб`єктивних прав, свобод чи інтересів Вінницькою міською радою. В ході розгляду справи судом не встановлено, що Вінницька міська рада є зобов`язаною особою за вимогою [PERSON] . Отже, враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] пред`явлені до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачами при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі по 1\~073, 60 гривень за подання позовної заяви, що підтверджується квитанціями від 17.10.2023. (а.с. 5) Враховуючи клопотання позивачки [PERSON] , понесені нею судові витрати в сумі 1\~073, 60 гривень суд вважає за можливе залишити за нею. Понесені позивачем [PERSON] судові витрати в сумі 1\~073, 60 гривень, слід залишити за ним, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial