Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженною відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", через свого представника [PERSON] , що діє на підставі довіреності від 12 грудня 2022 року, звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за кредитним договором №799092114 в розмірі 70748,10 грн., з яких: 16348,97 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 54399,13 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 серпня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] було укладено кредитний договір №799092114. 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01 відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. 31 грудня 2020 року додатковою угодою №26 до договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №168 від 11 січня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс", до ТОВ "Таліон плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №799092114. \~ \~ \~ \~20 жовтня 2022 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого ТОВ "Таліон плюс" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Таліон плюс" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги. \~ \~ \~ \~Згідно п. 2.1 договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. \~ \~ \~ \~Згідно п. 4.1 договору факторингу, сторони погодили, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у додатку до цього договору. \~ \~ \~ \~Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 70748,10 грн., з яких: 16348,97 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 54399,13 грн. - сума заборгованості по відсоткам. \~ \~ \~ \~Згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом у порядку, визначеному цим договором. \~ \~ \~ \~Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. \~ \~ \~ \~У разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ" та зараховані на погашення кредитної заборгованості. \~ \~ \~ \~Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунки попереднього кредитора. \~ \~ \~ \~З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 06 березня 2023 року, позивачем не здійснювалися нарахування жодних штрафних санкцій. \~ \~ \~ \~Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "ЄАПБ" за кредитним договором №799092114 в розмірі 70748,10 грн., з яких: 16348,97 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 54399,13 грн. - сума заборгованості по відсоткам. \~ \~ \~ \~У свою чергу, відповідач через свого представника - адвоката Калініна С.К. (ордер серія ВІ №1152257 від 19 листопада 2023 року) подав до суду відзив на позов в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. \~ \~ \~ \~У відзиві представник відповідача звертає увагу на те, що відповідно до умов кредитного договору №799092114 від 13 жовтня 2021 року первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування гроші в сумі 15000 грн. строком на 30 днів. Датою повернення є 12 листопада 2021 року зі сплатою 0,37% за дисконтною процентною ставкою від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.3, п. 1.7, п. 1.9.1 кредитного договору). Проте, позивач, за набутим правом грошової вимоги за договором факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року та відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06 березня 2023 року просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 70748,10 грн., з яких: 16348,97 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 54399,13 грн. заборгованість за відсотками. \~ \~ \~ \~У той же час зауважує, що позивачем надано договір факторингу, який було укладено 28 листопада 2018 року, тоді як кредитний договір був укладений 13 жовтня 2021 року, тобто після відступлення прав вимоги, що вказує на безпідставність доводів позивача. При цьому, продовження сторонами строку дії договору №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року до 31 грудня 2021 року, внаслідок укладення додаткової угоди №26 від 31 грудня 2020 року та укладення у подальшому реєстру боржників №168 від 11 січня 2022 року до конкретного боржника не свідчить про набуття позивачем права вимоги до відповідача, оскільки станом на 2018 рік у ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" не існувало право вимоги до відповідача, оскільки кредитний договір було укладено лише 13 жовтня 2021 року. \~ \~ \~ \~При цьому, представник відповідача посилається на постанову Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17 у висновку якого значиться, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. \~ \~ \~ \~Крім того, представник відповідача, посилаючись на норми Закону України "Про електронну комерцію" зазначає, що відповідач не визнає факт укладання кредитного договору, а тим більше використання одноразового ідентифікатора, що вказаний у кредитному договорі. \~ \~ \~ \~До того ж, позивач будь-яких відомостей, підтверджуючих укладення електронного договору суду не надав, зокрема, суду не надано належних та допустимих доказів отримання та використання відповідного одноразового ідентифікатора. \~ \~ \~ \~Разом з тим, звертає увагу на те, що позивач не надав суду правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту "Смарт" ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", а надана позивачем копія паспорта споживчого кредиту так само не містить підпису відповідача. \~ \~ \~ \~Водночас посилається на постанови Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі №569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, де зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Також посилається на п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, де зазначається, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або надсилання клієнту. \~ \~ \~ \~Вказує, що аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки банківської установи за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. \~ \~ \~ \~До того ж, аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №78/2177/15-ц. \~ \~ \~ \~Таким чином, належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути і виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. \~ \~ \~ \~Також, вказаним договором визначено, що товариство зобов`язується надати позичальнику перший транш в сумі 15000 грн. (п. 1.3 договору). Однак, будь-яких відомостей про виконання обов`язку кредитора з надання кредитних коштів та отримання їх відповідачем суду не надано, рахунок відповідача, на який перераховано кредитні кошти та відомості щодо руху коштів за рахунком кредитодавця, на який мало бути здійснено повернення кредиту та процентів, суду не надано. \~ \~ \~ \~Отже, у даному випадку, на переконання представника відповідача, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордера, тощо) або виписки з банківського рахунку, а також відсутні докази отримання відповідачем кредитних коштів. \~ \~ \~ \~Водночас звертає увагу на той факт, що позивач просить стягнути тіло кредиту - 16348,97 грн., що перевищує розмір, визначений в п. 1.3 наданого кредитного договору. \~ \~ \~ \~Тому вважає, що вимоги щодо стягнення заборгованості не підлягають задоволенню через їх недоведеність, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~При цьому, незважаючи на недоведеність позовних вимог, сторона відповідача вважає за необхідне звернути увагу, що проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученому позивачем договору та додатковій угоді. \~ \~ \~ \~У кредитному договорі №799092114 від 13 жовтня 2021 року обумовлено термін повернення кредитних коштів 30 днів, відповідно строк повернення кредитних коштів до 12 листопада 2021 року. При тому, матеріали справи не містять доказів зміни умов договору в частині строку надання кредиту. \~ \~ \~ \~У зв`язку з цим, представник відповідача наводить правові висновки Верховного Суду, зокрема які містяться у постановах від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17, від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 31 лютого 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16, в яких регламентовано, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. \~ \~ \~ \~Тому, з у рахуванням наведеного, вважає, що розрахунок позивача про стягнення з відповідача процентів за кредитом у розмірі 54399,13 грн., нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань (прострочення грошового зобов`язання), після спливу строку кредитування (12 листопада 2021 року), суперечить вимогам закону та сталій судовій практиці України. \~ \~ \~ \~Зважаючи на вищенаведене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро "Калінін і Партнери" за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 7000 грн. \~ \~ \~ \~У ході судового розгляду справи, судом були встановлені підстави для залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим, в силу ч. 11 ст. 187 ЦПК України, ухвалою суду від 30 січня 2024 року позовну заяву ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без руху та надано позивачу для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення даної ухвали. \~ \~ \~ \~У вказаний в ухвалі строк, позивачем усунені вказані в ній недоліки та додано ряд копій документів, зокрема, копію договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс", копію розширеного витягу з реєстру боржників №168 від 11 січня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", копію розширеного витягу з реєстру боржників №168 від 11 січня 2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від ТОВ "Таліон плюс", копію розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №799092114 від 06 березня 2020 року - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", копію розрахунку заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №799092114 від 06 березня 2020 року - ТОВ "Таліон плюс", докази направлення відповідачу кредитних коштів, а саме платіжні доручення від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". \~ \~ \~ \~Одночасно, у вказаній заяві представник позивача ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" Романченко Д.П. (довіреність від 07 грудня 2023 року) просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позов задоволити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Разом з тим, у матеріалах справи наявна заява представника відповідача - адвоката Калініна С.К. про розгляд справи без участі сторони відповідача. У задоволенні позову просить відмовити та вирішити питання про розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено кредитний договір №799092114 (а.с. 6 зв.ст. - 9) відповідно до якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії на суму 22000 грн., з наданням першого траншу за договором в сумі 15000 грн., на строк 30 днів від дати отримання кредиту, а саме до 12 листопада 2021 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору, строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором (п. 1.1, п. 1.3, п. 1.7). Пунктом 1.5 договору визначено, що загальна сума кредиту за цим договором складається з сум кредиту (траншів) отриманих протягом всього строку дії За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти (п. 1.9). Згідно п. 1.14.1 даного договору, орієнтовна загальна вартість кредиту для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 1.3 договору, за умови застосування до відносин між сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою, складає 16665 грн. та включає в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 1665 грн. та суму кредиту у розмірі 15000 грн. \~ \~ \~ \~Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що невід`ємною частиною цього договору є правила та паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. \~ \~ \~ \~У відповідності до п. 4.4 договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитором в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. \~ \~ \~ \~Крім того, п. 2.1.1.5 вказаного договору передбачено, що кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого, кредитодавець в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, має право відступити право вимоги до позичальника будь-якій третій особі. Так, 28 листопада 2020 року між ТОВ "Таліон Плюс" (надалі - фактор) та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (надалі - клієнт) укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 10-12). \~ \~ \~ \~Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідно до реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. \~ \~ \~ \~Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до божників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. \~ \~ \~ \~Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №168 до цього ж договору (а.с. 84), ТОВ "Таліон Плюс" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 49798,50 грн., з яких: 16348,97 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 33449,53 грн. - сума заборгованості по відсоткам (а.с.14). \~ \~ \~ \~У свою чергу, 20 жовтня 2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (надалі - фактор) та ТОВ "Таліон Плюс" (надалі - клієнт) укладено договір факторингу №20102022, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 13-14). \~ \~ \~ \~Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у додатку до цього договору. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №2 до цього ж договору (а.с. 15), ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 70748,10 грн., з яких: 16348,97 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 54399,13 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Як зазначає позивач, позичальник свої зобов`язання за кредитним договором №799092114 від 13 жовтня 2021 року щодо сплати процентів за користування кредитом та повернення кредиту належним чином не виконав, загальна заборгованість позичальника, яку просить стягнути ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" становить 70748,10 грн., згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. 16). Проте, в даному документі взагалі відсутній розрахунок відсотків, а міститься лише одна й та ж сума заборгованості за відсотками за різні періоди 54399,13 грн. З наданих на усунення недоліків позивачем розрахунків заборгованості від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, а це 12 листопада 2021 року, проценти відповідачу продовжували нараховувати. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України,за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Таким чином, сума наданої позики, розмір процентів, порядок їх нарахування, розмір і порядок нарахування штрафу та пені повинні бути передбачені у письмовому договорі. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю настання відповідних правових наслідків. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснення в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частиною 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, вказані положення закону передбачають альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій особі цього договору. Оскільки договір кредитної лінії №799092114 підписаний відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України "Про електронну комерцію". Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Разом з тим, варто зважати на те, що на виконання вимог п. 1.5 договору, відповідач протягом строку дії договору отримала крім першого траншу 13 жовтня 2021 року в сумі 15000 грн. також наступні транші 18 жовтня 2021 року в сумі 3000 грн., 20 жовтня 2021 року в сумі 1000 грн., 22 жовтня 2021 року в сумі 1000 грн., 26 жовтня 2021 року в сумі 1000 грн. та 27 жовтня 2021 року в сумі 1000 грн., що стверджується наданими позивачем платіжними дорученнями (а.с. 81-83). Вказане спростовує позицію сторони відповідача про те, що матеріали справи не містять належних доказів перерахування відповідачу коштів по кредитному договору. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] отримала у ТОВ "Манівео\~швидка фінансова\~допомога" кредит в розмірі 22000 грн., як визначено кредитним договором №799092114, який в повному обсязі вчасно не повернула, а тому з неї на користь нового кредитора ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" належить стягнути заборгованість по основному боргу в сумі 16348,97 грн., яка зазначається позивачем та яка не спростована стороною відповідача. До того ж, як вбачається з розрахунку заборгованості від ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (а.с. 85-86), в межах строку дії договору №799092114, а саме за період з 13 жовтня 2021 року по 12 листопада 2021 року, відповідачу нараховані проценти за користування кредитними коштами в сумі 2227,41 грн., які, відповідно, підлягають стягненню з відповідача. Щодо стягнення заборгованості по сплаті процентів нарахованих понад строку кредитування після 12 листопада 2021 року суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. У частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором відсотки припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як зазначено вище, відповідно до п. 1.3 та п. 1.7 кредитного договору №799092114 від 13 жовтня 2021 року, кредитна лінія відповідачу надавалася строком на 30 днів, тобто до 12 листопада 2021 року. Таким чином, у кредитора є право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими, правові підстави для стягнення процентів, нарахованих після 12 листопада 2021 року відсутні. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, о судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення на його користь витрат по сплаті судового збору суд зазначає, що у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 704,74 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 256, 258, 525, 526, 530, 546, 549, 550, 598, 610-612, 625, 633, 634, 638, 641, 642, 1046-1054, 1056-1 ЦК України, та

Outcome: approved