Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення про виключення запису про нього як батька малолітньої [PERSON] з актового запису про народження № 645 від 21 вересня 2022 року, вчиненого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги обґрунтував тим, що без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] почав проживати орієнтовно з травня-червня 2022 року. Уже через місяць зрозумів, що відповідач вагітна. У вересні 2022 року відповідач народила дитину. З огляду на такі терміни розумів, що дитина мабуть не його, однак відповідач шляхом обману, взявши його паспорт, записала його батьком дитини. Їх стосунки припинилися. Причини такого вчинку зі сторони відповідача йому невідомі, можливо вона вважала, що у такий спосіб їх стосунки налагодяться. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат Самулевич О.М. подала відзив на позовну заяву, у якому вказала на безпідставність заявлених позовних вимог з огляду на дійсні фактичні обставини справи, які є відмінними від тих, що зазначає позивач, та положення ч.5 ст.136 СК України. Вказала, що сторони познайомилися через сайт знайомств приблизно 6-7 червня 2022 року та уже з 11 червня 2022 року почали проживати разом. [PERSON] відразу повідомила позивачу про свою вагітність від іншого чоловіка, на що позивач відповів, що стане батьком для цієї дитини та її виховає. Після народження дитини, взявши медичний висновок та паспорти, 21 вересня 2022 року позивач та відповідач звернулися до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради із спільною заявою щодо державної реєстрації народження дитини. Особа позивача була встановлена адміністратором ЦНАП та він власноручно у бланку спільної заяви поставив свій підпис, як підтвердження своєї згоди про зазначення в актовому записі про народження дитини своїх даних як батька. Через декілька місяців позивач вирішив припинити спільне проживання з відповідачем та дитиною, жодної участі у житті дитини не приймав, матеріальну допомогу на її утримання надавати відмовлявся, тому відповідач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів. Зрозумівши, що юридично є батьком дитини, через що повинен сплачувати аліменти, вирішив в судовому порядку оспорити факт свого батьківства. Однак згідно із вимогами ч.5 ст.136 СК України позивач не вправі оспорювати своє батьківство, оскільки в момент реєстрації дитини знав, що не є батьком дитини. \~ \~ \~ \~Третя особа Ковельський відділ ДРАЦС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в особі її начальника [PERSON] подала письмові пояснення, у яких зазначила, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з приводу реєстрації народження дитини звернулися із спільною заявою до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області. Ця заява з наявними у ній підписами сторін була передана їх відділу через портал Дія. Спеціаліст відділу склала актовий запис про народження та зробила відмітку «Актовий запис складено без присутності заявника/заявників». Заяву подано в управління ЦНАП відповідно до Порядку надання комплексної послуги «єМалятко», затвердженого постановою КМУ від 11.08.22023 № 853. Спосіб отримання свідоцтва: центр надання адміністративних послуг. За таких обставин, спеціаліст відділу ДРАЦС не встановлював осіб-заявників та не перевіряв їх документи, оскільки в даному випадку відповідальність за перевірку документів та належність підписів заявникам покладена на адміністраторів відділу ЦНАП. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що від початку проживання з відповідачем знав про її вагітність від іншого чоловіка. Після народження дитини відповідач забрала у нього паспорт та під погрозами суїциду записала батьком дитини. У місцевий ЦНАП ходили разом, розумів, що відбувається, особисто ставив підпис, яким підтверджував батьківство. Так діяв через погрози позивача вчинити самогубство. Після того як пішов від відповідача до нього телефонували знайомі та говорили, щоб повернувся, оскільки в іншому випадку відповідач вчинить самогубство. З приводу його пропажі відповідач зверталась в поліцію. Відповідачу говорив, що ще один скандал і він від неї піде. \~ \~ \~ \~Представник позивача позов підтримала та зазначила, що відповідач фактично скористалась добротою позивача. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала з наведених у відзиві підстав. Пояснила, що на момент початку спільного проживання та на момент народження дитини позивач достовірно знав, що не є батьком дитини, однак бажав бути записаним її батьком. Позивач особисто завіз її у пологовий будинок, наступного дня після пологів приїздив до неї, його родичі передавали їй продукти. У ЦНАП реєструвати дитину пішли разом, позивач на заяві особисто поставив підпис, при цьому жодних погроз вона йому не висловлювала. Спільно проживали до 25 листопада 2022 року. Конфлікти між ними були декілька разів, зокрема, на хрестинах, оскільки він нічого не допомагав, та одного разу залишив дитину без нагляду. Відповідач знав, що взяв відповідальність за дитину, тому просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача вказала на безпідставність позову. Зазначила, що рішення позивача про своє батьківство стосовно дитини було добровільним, жодного примусу чи погроз зі сторони відповідача не доведено. Позов поданий виключно, щоб не сплачувати аліменти. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої\~особи Ковельського відділу ДРАЦС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у надісланих письмових поясненнях просила проводити розгляд справи за відсутності представника відділу. \~ \~ \~ \~Аналізом доказів суд встановив такі фактичні обставини. \~ \~ \~ \~У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. [INFO] відповідач народила дочку [PERSON] , батьком якої записаний позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] , виданого Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Для реєстрації народження дитини сторони звернулися до Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Ковельської міської ради Волинської області. Заява про державну реєстрацію народження № 20220921-730393, що подана 21 вересня 2022 року через портал «Дія» до Ковельського відділу ДРАЦС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), містить у собі усі необхідні анкетні та паспортні дані сторін, а також їх особисті підписи. Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що відповідач [PERSON] під час спілкування розказувала про взаємовідносини із позивачем та те, що від початку їх відносин він знав про її вагітність від іншого чоловіка та, незважаючи на це, виявив бажання бути записаним батьком дитини. Крім цього зазначили, що позивач за своїм характером не є такою людиною, яка б погрожувала суїцидом. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] , який позивачу доводиться рідним братом, суду показав, що відповідач постійно погрожувала позивачу та його била, ховала одяг та взуття щоб позивач не втік. Зі слів позивача відомо, що відповідач забрала у нього паспорт та під погрозами самогубства зареєструвала на нього дитину. \~ \~ \~ \~Свідок [PERSON] , яка позивачу доводиться ріднею, дала суду аналогічні покази. Зокрема вказала, що відповідач погрожувала позивачу самогубством, а щоб він не втік ховала його одяг та взуття. Позивач жалівся на те, що відповідач викрала у нього документи і записала на нього дитину. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із ч.1 ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. У частині 8 статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (ч.ч.1, 2 ст.136 СК України). Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (ч.5 ст.136 СК України). В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Отже, законодавством обмежено право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком. За приписами ч.5 ст.136 СК України в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Під час судового розгляду позивач [PERSON] визнав, що на момент реєстрації його батьком дитини [PERSON] знав, що не є біологічним батьком цієї дитини. Про цю обставину в судовому засіданні також заявили відповідач та усі допитані судом свідки. У зв`язку із цим та на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України зазначена обставина не підлягає доказуванню додатковими доказами. Суд звертає увагу, що зазначене позивачем у позові та наведене ним в судовому засіданні обґрунтування заявлених вимог між собою не узгоджуються та є суперечливими, а тому розцінюється не інакше як намагання спотворити дійсні фактичні обставини справи. У позовній заяві позивач вказує, що відповідач записала його батьком дитини шляхом обману, взявши його паспорт. В той же час у судовому засіданні позивач покликався на інші обставини, а саме на такі дії відповідача як погрози власним суїцидом та насильне його утримання. Проте наведені у позові та судовому засіданні твердження позивача свого належного підтвердження жодними дослідженими доказами не знайшли. До показань свідків [PERSON] та [PERSON] з огляду на їх родинні відносини з позивачем суд відносить критично. Окрім цього, зазначені свідки не були безпосередніми очевидцями обставин щодо реєстрації народження дитини, про які вони зазначають, а конфлікт між сторонами, який відбувся у їх присутності, мав місце 21 листопада 2022 року, тобто після реєстрації народження дитини. Позивач є дорослим та свідомим чоловіком, у судовому засіданні підтвердив, що під час реєстрації народження дитини у відділі ЦНАП розумів значення своїх дій, які підтвердив власноручним підписом. Жодних дій чи вчинків, які б свідчили, що подання цієї заяви не відповідало його добрій волі, він не вчинив та перед судом не довів. До правоохоронних органів з приводу неправомірних, за його доводами, дій відповідача, а саме погроз суїцидом та його примусового утримання він не звертався, хоча для цього мав усі реальні можливості, у тому числі засобами мобільного зв`язку. Свідки, які є родичами позивача, зважаючи на їх показання, таких дій також не вчинили. Сторони припинили спільне проживання з 25 листопада 2022 року та з цього часу позивач беззаперечно та безперешкодно міг заявити про те, що реєстрація батьківства не відповідала його дійсній волі, проте цього він не зробив, із цим позовом звернувся до суду лише 14 вересня 2023 року, тобто майже через рік після реєстрації народження дитини, а відтак усі наведені ним доводи суд вважає надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Таким чином, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами існування обставин, на які він покликається як на підставу позову, заявлені ним позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку з таким рішенням по суті спору понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed