Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся із вказаним позовом до суду, зазначивши, що 12.09.2008 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12.03.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу син сторін проживає разом з відповідачкою, яка перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить зобов`язати відповідачку усунути та не чинити перешкоди у вільному особистому спілкуванні, вихованні та побаченні з сином, вільно спілкуватися з сином та визначити способи участі позивача у вихованні сина шляхом визначення позивачу часу спілкування з сином, з урахуванням віку дитини, його стану здоров`я та розпорядку дня, з дотриманням графіку роботи навчальних закладів, в яких дитина отримуватиме відповідну освіту, а також додаткового навчання (секції, гуртки тощо), із завчасним попередженням матері та без її присутності: - кожну середу з 17 години до 19 години; -тиждень через тиждень, з 10 години щосуботи батько забирає сина та проводить з ним час на свій власний розсуд до 19 години відповідної неділі повертаючи дитину матері; -спільний відпочинок позивача з сином у період з 01 червня по 31 серпня; -надати номер мобільного телефона сина для необмеженого спілкування з ним особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого способу зв`язку (Viber, Whatts App, Skype тощо); -спільне спілкування з сином днів народження близьких родичів (діда, баби, батька) за домовленістю сторін, місце спілкування та проведення часу з дитиною позивач обирає самостійно. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.03.2021 головуючим суддею визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 09.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.08.2021 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано відповідні докази у Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 22.10.2021 повторно витребувано письмові докази по справі. Ухвалою суду від 27.06.2022 повторно витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації висновок щодо можливості визначення графіку спілкування батька з сином, з приведенням можливого графіку такого спілкування. Ухвалою суду від 26.10.2022 щодо Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації застосовано захід процесуального примусу у виді штрафу. Ухвалою суду від 28.02.2023 повторно витребувано докази у Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації. 21.03.2023 до суду надійшов відзив, поданий представником відповідачки, у якому представник вказує на те, що Служба у справах дітей Подільської РДА у м. Києві не фіксувала жодних звернень позивача щодо існування перешкод зі сторони відповідачки у вільному спілкуванні, вихованні та побаченнях батька із сином, у зв`язку з чим вона просить відмовити у цій частині позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю. Що стосується позовних вимог про визначення часу спілкування батька з сином, то представник просить ухвалити рішення у цій частині із урахуванням думки дитини. 05.04.2023 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якому вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково зазначивши, що процесуальна поведінка відповідачки в сукупності з наданими позивачем до суду в якості доказів скріншотами листування сторін в месенджері з достовірністю підтверджують факт створення відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. 27.04.2023 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору. Ухвалою суду від 02.05.2023 задоволено клопотання представника відповідача про допит в судовому засіданні малолітнього [PERSON] , а також повторно витребувано докази від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 12.06.2023 клопотання представника позивача про повторне витребування доказів задоволено, у клопотанні щодо застосування заходів процесуального примусу відмовлено. Ухвалою суду від 08.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 03.04.2024 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі судової психологічної експертизи. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні підтримала доводи, наведені у відзиві на позовну заяву. Щодо задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні вона заперечила, в решті частини позовних вимог просила ухвалити рішення з урахуванням думки дитини. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З огляду на наявну в матеріалах справи заяву та висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору, суд, з урахуванням думки сторін, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Заслухавши доводи представників сторін та думку малолітньої дитини, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що з 12.09.2008 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12.03.2018. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, повторно виданим Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 12.09.2017. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, після припинення відносин між сторонами дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] . Разом із цим, між сторонами не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, внаслідок чого між сторонами виникають непорозуміння, що призвело до звернення позивача із даним позовом до суду. Оцінюючи доводи сторін, наведені в обґрунтування їхніх вимог та заперечень, суд враховує наступне. Як проголошено у принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (далі - Декларація), дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991 (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. У ст. 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено ст.ст. 150, 151 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. У п. 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 «Хант проти України» Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden від 27.11.1992) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996, п. 78.) Практика ЄСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких: при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї (рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008, «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24.02.1995). Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні дитини, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 02.11.1989 (статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідного сина і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правих норм, суд приходить до висновку про те, що підстави для усунення батька від спілкування з дитиною відсутні, а тому, враховуючи відсутність згоди між сторонами щодо порядку участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, такий порядок підлягає встановленню в судовому порядку. Визначаючи конкретний порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, суд виходить також з положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Як встановлено судом в ході допиту малолітнього [PERSON] , він не має бажання спілкуватися з батьком, вважаючи, що батько покинув його, залишивши їхню сім`ю. Разом із цим, суд приймає до уваги, що згідно з висновком Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №106-3294 від 26.04.2023, наданим на виконання ст. 19 СК України, органом опіки та піклування рекомендовано за доцільне визначити батьку [PERSON] час спілкування зі своїм сином [PERSON] , враховуючи бажання сина та за домовленістю з ним, а також рекомендовано батькам дитини скористатися процедурою сімейної медіації з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань, пов`язаних із вихованням, навчанням та утриманням сина, враховуючи його потреби і найкращі інтереси та виходячи з рівності прав та обов`язків батьків, оскільки взаєморозуміння між ними є запорукою гармонійного розвитку дитини. Ураховуючи такий висновок органу опіки та піклування, виходячи зі змісту позовних вимог у цій частині, суд вважає за можливе визначити наступні способи участі [PERSON] у вихованні його сина [PERSON] та спілкуванні з ним: - батько проводить час з дитиною без присутності матері [PERSON] , [INFO] : у першу та третю середу місяця з 18 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; у другу та четверту неділі місяця з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.; - інші дні спілкування батька з сином - за домовленістю сторін з урахуванням думки дитини. Крім того, з огляду на встановлені обставини справи, суд вважає за необхідне зобов`язати мати дитини [PERSON] надати батькові [PERSON] номер мобільного телефона сина [PERSON] та повідомляти про зміну такого номера. Встановлюючи вказані способи участі батька у вихованні дитини, суд керується виключно інтересами дитини. Крім того, суд приймає до уваги вік дитини, прихильність його до кожного із батьків, необхідність його духовного і фізичного розвитку, необхідність відвідування ним навчання у школі та позашкільних гуртків та секцій. На думку суду, визначений спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином, із урахуванням відносин, що склалися між сторонами, на даний час є достатнім для відновлення порушеного права позивача та забезпечить можливість батька повноцінно брати участь у вихованні сина. Так, під час судового розгляду встановлено, що між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок, дитина повноцінно не сприймає позивача як батька, а тому визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з сином у тому вигляді, який просить встановити позивач, може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини. Крім того, визначаючи вищевказані способи участі батька у вихованні дитини, суд враховує висновок органу опіки та піклування, який суд приймає до уваги та вважає обґрунтованим, мотивованим, змістовним та складеним з урахуванням взаємовідносин сторін. З огляду на те, що таким висновком, зокрема, рекомендовано батьку визначити час спілкування із сином, враховуючи бажання останнього та за домовленістю з ним, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо проведення спільного відпочинку з дитиною у період з 01 червня по 31 серпня та спільного спілкування із ним днів народження близьких родичів (діда, баби, батька). При цьому, відмовляючи в задоволенні позову в цій частині, суд вважає необхідним зауважити, що позивач не позбавлений можливості в подальшому вирішити питання щодо зміни способу його участі у вихованні дитини з урахуванням її віку, стану здоров`я, зміни ставлення дитини до нього, укріпленням психоемоційного зв`язку та формуванням довірливих стосунків між ними. Що ж стосується вимог позивача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, то такі вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що відповідачка чинить позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні сина, матеріали справи не містять. Зокрема, судом витребовувалася відповідна інформація від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації та від Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві, однак вказаними органами не надано будь-яких відомостей, які б вказували на вчинення відповідачкою перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Не свідчать про наявність таких обставин і надані позивачем в якості доказів скріншоти листування сторін в месенджері. Отже, враховуючи те, що вимоги позивача в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні ним не доведені, підстави для задоволення таких вимог відсутні. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 454,00 грн., що є пропорційним до задоволених судом позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial