Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

[PERSON] 13.10.2023 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду із даним позовом із вимогами стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути понесені судові витрати. У позовній заяві позивачем [PERSON] викладена наступна позиція. 16.07.2015 року між нею та відповідачем [PERSON] рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області було розірвано шлюб. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Повідомила, що в теперішній час їхній син [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на повному її триманні, оскільки відповідач не надає жодної фінансової підтримки та не спілкується із сином. Наразі її доходів не вистачає для повноцінного забезпечення та утримання сина, оскільки вона офіційно не працює, доглядає за малолітніми дітьми та має ще на утриманні, окрім сина [PERSON] , ще двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач у справі є молодою та здоровою людиною, який може та повинен працювати для належного виконання батьківського обов`язку щодо утримання дитини, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом (а.с.1-3). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 18.10.2023 року відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до повідомлень про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.25,27) 07.11.2023 року позивач [PERSON] особисто отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та 23.02.2024 року відповідачу [PERSON] особисто вручено копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками, за наслідком чого клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін учасниками справи не представлено, також відзиву на позовну заяву відповідачем не подано. 08.02.2024 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд даної справи без її участі. Відтак суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 16.07.2015 року (а.с.9) між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано шлюб, який зареєстрований 22.02.2014 року виконавчим комітетом Коростівецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, за актовим записом №2. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10) вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Коростівецького старостинського округу виконкому Жмеринської міської ради від 09.10.2023 року №01-6-2023/392 (а.с.11) позивач [PERSON] , 1988 року народження, є мешканкою [ADDRESS] , та до складу її сім`ї входять: дочка [PERSON] , 2019 року народження, син [PERSON] , 2011 року народження, та син [PERSON] , 2015 року народження. Згідно довідки Коростівецького старостинського округу виконкому Жмеринської міської ради від 09.10.2023 року №01-6-2023/391 (а.с.12) відповідач [PERSON] , 1982 року народження, з травня 2014 року за адресою: [ADDRESS] , не проживає. Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Відповідно до вимог ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до положень ч.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд визнає аргументовано доведеним позивачем існування обов`язку щодо надання утримання своєму неповнолітньому сину [PERSON] до досягнення ним повноліття відповідачем [PERSON] , який є його батьком, та власне батьківство яким щодо даної дитини ним ні в який спосіб не заперечено. Заявлений до стягнення розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає вимогам матеріального закону та принципам розумності і справедливості, визначаючи сукупно із наданням дитині утримання позивачем загалом достатній рівень забезпечення потреб неповнолітньої особи, за неперевищення обмеженого законом розміру утримання із заробітку (доходу) на сплату аліментів не обмежуватиме прав відповідача, надто з огляду на неповідомлення відповідачем про незадовільний стан власного здоров`я чи наявність у нього інших утриманців. Таким чином, суд визначає, що з відповідача на ім`я позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку відповідного віку, що у достатній мірі відповідатиме заявленим позивачем потребам утримання неповнолітнього сина, про незадовільний стан здоров`я якого наразі ніким не повідомлено, а також у сукупності із наданням йому тотожного утримання з боку позивача згідно солідарного обов`язку обох батьків щодо утримання неповнолітнього сина. Тому позов підлягає задоволенню судом у повному обсязі. Відповідно до положень ст.430 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в межах суми аліментів за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з того, що згідно вимог п.14 ч.2 ст.3 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору за цим предметом цивільного спору. Відтак, за правилами ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн за відповідною ставкою вимог майнового характеру. Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до вимог ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 року в справі 820/479/18. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано договір про надання правової (правничої) допомоги №58 від 12.10.2023 року (а.с.14-15), додаткову угоду №01 до договору про надання правової (правничої) допомоги №58 від 12.10.2023 року (а.с.16), акт наданих послуг правової (правничої) допомоги №58 від 12.10.2023 року (а.с.17), ордер серії АВ №1029902 від 12.10.2023 року (а.с.18), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000732 (а.с.19) та платіжну інструкцію від 12.10.2023 року (а.с.4). Однак, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів підтвердження сплати позивачем заявлених витрат за надання їй правничої допомоги адвокатом в сумі 3500 грн, зокрема, не надано жодних квитанції, платіжного доручення з відміткою банку чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, оскільки судом визнається неналежним доказом вказана вище платіжна інструкція №@PL327826 від 12.10.2023 року, згідно якої фактичним платником зазначена [PERSON] , яка не є позивачем у справі, тобто учасником справи, на користь якого заявлена вимога про стягнення понесених судових витрат та в інтересах якого ухвалено дане судове рішення, й також не є представником позивача [PERSON] щодо вчинення процесуальних дій в інтересах останньої. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи відсутність документального підтвердження сплати позивачем гонорару чи інших витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про відмову у компенсації даного виду судових витрат в розмірі 3500 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved