Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 30.07.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4543342, відповідно до умов якого, товариство зобов`язалося надати у власність позичальнику грошові кошти у розмірі та на умовах зазначених в договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за його користуванням. Згідно умов договору позивач передав відповідачу кошти в сумі 10 000 грн на строк до 29.08.2021 року. Однак, відповідачка не сплачувала своєчасно кредит та відсотки, в зв`язку з чим станом на 12.12.2023 року виникла заборгованість в сумі 32800 грн. 00 коп, з яких: 10000 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 22800 грн заборгованість в частині несплачених процентів за користування коштами. 25 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНИ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 25-05/2022, відповідно до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі прав вимоги (додаток до договору). Відповідно до Додатку до договору факторингу ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до Відповідача в сумі 32800 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 22800 грн. заборгованість в частині несплачених процентів за користування коштами. Оскільки відповідачем порушено умови укладеного договору, а саме не повернуто своєчасно суму позики, то позивачем нараховано інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми: 10200 грн 80 коп. - інфляційні втрати, 1924 грн 87 коп. 3% річних за прострочення виконання зобов`язання. Просив суд стягнути з відповідачки на його користь борг в сумі 44925 грн 67 коп., з яких: 10000 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 22800 грн заборгованість в частині несплачених процентів за користування коштами; 10200 грн. 80 коп. - інфляційні втрати, 1924 грн. 87 коп. 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, а також судові витрати по справі: 2147 грн. 20 коп. витрат по оплаті судового збору та 10000 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, вказавши, що проценти за кредитним договором нараховані поза строком кредитування, оскільки згідно п.1.3 Кредитного договору строк кредиту -30 днів. Згідно п. 1.5 Кредитного договору, тип процентної ставки - фіксована. Згідно п.1.5.1 Кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день. Згідно п. 4.4 Кредитного договору, вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 Договору - письмово, цим договором, що відповідає вимогам, встановленим ст.207 ЦК України до письмової форми правочину. Згідно п.8.1 Кредитного договору, внесення змін та доповнень до цього Договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів/ угод. 29.08.2021 року відповідачка внесла в рахунок погашення процентів грошові кошти в сумі 1710 грн, що підтверджується позивачем, саме такий платіж був передбачений таблицею обчислення загальної вартості кредиту, що становить Додаток № 1 до Кредитного договору. Згідно Додатку № 1 Кредитного договору, проценти за користування кредитом складають - 5700 грн. Відповідачка не вносила оплату з метою пролонгації Кредитного договору, вона здійснила оплату частинами процентів, як визначено Додатком №1 до Кредитного договору. Жодних дій щодо пролонгацій кредитного договору, відповідачкою здійснено не було, оскільки волевиявлення щодо цього вона не мала. П.4.4 Кредитного договору передбачено письмове волевиявлення продовження строку кредитування. Проте позивач продовжив нараховувати проценти за користування кредитом поза 30-денним строком кредитування. Більш того, встановлення та нарахування підвищеної ставки було неможливе, оскільки договором передбачений фіксований тип процентної ставки. Вважають, що правильним нарахуванням процентів буде 5700 грн. за 30 днів користування кредитом, з них 1700 грн сплачено добровільно. Вважає безпідставним нарахування 3 % річних та інфляційних втрат у період дії в Україні воєнного стану та до набуття права вимоги за договором факторингу № 25-05/2022 від 25.05.2022 року, оскільки в грудні 2021, січні 2022 року у позивача ще не виникло право грошової вимоги. Також не визнає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки правничої допомоги в сумі 10 000 грн., оскільки в платіжній інструкції № 2048 від 12.12.2023 року не зазначено про надання правової допомоги саме відповідачці. Таким чином, позивач не надав доказів оплати правничої допомоги за кредитним договором стосовно відповідачки [PERSON] . Також представник відповідача звернув увагу суду, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували придбання боргу за договором факторингу, що свідчить про його безгрошовість, а тому позивач не надав підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «Фінтраст Україна». Просив у позові відмовити, стягнути з позивача витрати на правничу допомогу на користь відповідачки в сумі 10 000 грн. Ухвалою від 21 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та постановлено розгляд справи проводити в спрощеному порядку із викликом сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі у їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] уклала договір № 4543342 про надання споживчого кредиту 30 липня 2021 року із ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», відповідно до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язалося надати у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 10000 грн та на умовах зазначених в договорі, а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за його користуванням. Згідно договору позивач передав відповідачці кошти в сумі 10000 грн на строк до 29.08.2021 року. 29.08.2021 року відповідачка здійснила оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом в сумі 1710 грн. В зв`язку з чим у відповідності до п.1.4 та п.4.2 кредитного договору відбулося продовження строку кредиту ще на 30 днів, тобто до 28.09.2021 року із стандартною процентною ставкою 1,90% в день. 28.09.2021 року відповідачка свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоди щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим на підставі п. 4.3 Кредитного договору, відбулася автопролонгація кредиту, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Таким чином, проценти за користування кредитом нараховувалися відповідачці з 30.07.2021 року до 28.12.2021 року включно. 25 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу № 25-05/2022, відповідно до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА», права грошової вимоги до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у реєстрі прав вимоги (Додаток до договору). Відповідно до Акту прийому -передачі Реєстру Боржників, що є Додатком до Договору факторингу № 25-05/2022 від 25.05.2022 року, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набуло право грошової вимоги до відповідачки в сумі 32800 грн, з яких: 10000 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 22800 грн. заборгованість за процентами. Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ФНТРАСТ УКРАЇНА» за договором № 4543342 від 30.07.2021 року в розмірі 44925 грн. 67 коп., з яких: 10000 грн. 00 коп. заборгованість за основною сумою кредиту; 22800 грн. заборгованість в частині несплачених процентів за користування коштами; 10200 грн. 80 коп. - інфляційні втрати, 1924 грн. 87 коп. 3% річних за прострочення виконання зобов`язання. Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно абзацу другого ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Таким чином, між [PERSON] 30.07.2021 року та ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №4543342 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідачці надано 10 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідачки, чого вона не оспорює, на строк 30 днів, з терміном погашення 29.08.2021 року, зі сплатою відсотків 1,90% в день в межах строку кредитування. Договір про надання споживчого кредиту №4543342 підписано відповідачкою електронним підписом шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, відповідно до ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», чого вона також не заперечує. За змістом ч.13 ст. 11 цього Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст. 64 ЦПК України, ст.36 Господарського процесуального кодексу України та ст. 79 КАС України. Отже, наведене свідчить, що відповідачка ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 2.1 договору №4543342 від 30.07.2021 року кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до довідки платіжного провайдера ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №2024 від 06.06.2022 року та договору № 087/20-П від 08.07.2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Контрактовий Дім» та ТОВ «Авентус Україна» про здійснення платежів з використанням Реєстру виплат на користь отримувачів, відповідачці перераховані грошові кошти в сумі 10000 грн. на платіжну картку, реквізити якої надані [PERSON] . первісному кредитору з метою отримання кредиту, що відповідає пункту 2.1. кредитного договору. Відтак вказаний доказ з врахуванням пункту 2.1 Кредитного договору є достатнім доказом виконання ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за договором щодо надання 10 000 грн. кредиту [PERSON] . Позивачем наданий поденний розрахунок заборгованості (карта обліку), який узгоджується з умовами договору споживчого кредиту і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості [PERSON] за цим договором. Так, умовами договору споживчого кредиту передбачено нарахування відсотків після місячного строку дії договору, оскільки умовами договору передбачено його автоматичну пролонгацію. Пунктом 4.3 вказаного договору визначено порядок пролонгації строку кредиту. Сторони домовилися, що у випадку якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (п.4.3.1). Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.п. 4.3.1 Договору шляхом підписання вказаного Кредитного договору, про що зазначено в п. 4.4 Договору. Споживач вважається таким, що протрочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2. Договору. Тому суд вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачки перед ТОВ «Авентус України» : 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22800 грн процентів за користування кредитом правильним та таким, що відповідає вимогам Кредитного договору № 4543343 від 30.07.2021 року. Посилання представника відповідачки - адвоката Яресько Т.В. на те, що [PERSON] не підписувала додаткових угод про продовження строку кредитування, а тому пролонгація договору не відбулася є безпіставним та суперечить вимогам п.4.4 Кредитного договору, в якому вказано, що воля сторін передбачена в п. 4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, про що свідчить оплата [PERSON] процентів за користування кредитом в сумі 1710 грн. і смс-повідомлення від ТОВ «Авентус Україиа» про продовження строку кредитування на 30 днів. Натомість відповідачкою не надано жодного доказу на спростування погодження нею продовження строку кредиту, тобто нею не виконано жодної дії, передбаченої п. 4.2.2 Кредитного договору з метою повідомлення кредитора про небажання продовжувати строк кредитного договору. Воля сторін в п.4.3 Договору (що стосується автопролонгації) виражена письмово цим Договором, тобто шляхом підписання вказаного Договору, а не укладенням додаткової угоди, як зазначає представник відповідача. Відповідно до договору факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2022 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна»» та ТОВ «Авентус Україна», витягу з Реєстру боржників (витяг) до Договору факторингу №25-05/2022 від 25.05.2022 року, позивач набув статусу нового кредитора відповідачки за договором №4543342 про надання споживчого кредиту від 30.07.2021 року, на момент переходу права вимоги загальна сума боргу [PERSON] складає 32 800 грн., з них за тілом кредиту - 10000 грн., за процентами - 22800 грн. Матеріали справи не містять даних про те, що відповідачка оспорювала цей договір факторингу в частині переданої позивачу вимоги за кредитним договором №44543342 про надання споживчого кредиту від 30.07.2021року з підстав недійсності внаслідок невидачі кредиту чи припинення зобов`язання у зв`язку з повним виконанням тощо. Отже, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» придбало право вимоги за цим кредитним договором до [PERSON] на законних підставах. До того ж, п.1.2 Договору факторингу передбачено перехід від Клієнта до Фактора Прав вимоги Заборгованості до Боржників, який відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосово Заборгованостей та набуває відповідні Права вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому -передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав вимоги заборгованості та є невід`ємою частиною цього Договору. Таким чином, посилання представника відповідачки - адвоката Яресько Т.В. на недоведеність позивачем набуття права вимоги за кредитним договором, укладеним із [PERSON] у зв`язку з не наданням квитанції про придбання грошової вимоги за кредитним договором, є безпідставним, оскільки суперечить п. 2.1 Договору факторингу, та акту прийому -передачі Реєстру Боржників від 25.05.2022 року, розрахунки ж за договором факторингу стосуються лише сторін договору і не впливають на набуття права вимоги за цим Договором. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача внаслідок невиконання [PERSON] умов кредитного договору станом на 14.12.2023 року заборгованість позичальника перед кредитором складається із : заборгованості по тілу кредиту 10 000 грн., процентів за користування кредитом 22800 грн., а також 10 200,80 грн інфляційних втрат, 1924,87 грн. 3% річних. Суд не погоджується із розрахунком позивача в частині інфляційних втрат і 3 % річних, оскільки вони нараховані, в тому числі за період введення в Україні воєнного стану, що суперечить п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Представник позивача зменшив позовні вимоги в частині інфляційних втрат та 3 % річних, проте порушив процесуальні строки, тому суд залишив заяву про зменшення позовних вимог без розгляду та не враховує її під час ухвалення рішення суду. Крім того, безпідставним є заперечення представника відповідача щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за січень, лютий 2022 року, в зв`язку із не набуттям позивачем права вимоги за договором факторингу, оскільки до позивача перейшло право грошової вимоги, яка станом на 22.05.2022 року вже була простроченою, а тому як новий кредитор, позивач мав право нарахувати інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ст.625 ЦК України, тому суд вважає підставним стягнути з відповідачки інфляційні втрати та 3 % річних за період з 28.12.2021 року до 23.02.2022 року, використовуючи в цій частині розрахунок позивача - 857,48 грн. - інфляційні втрати, 153,66грн.-3 % річних. за січень 2022 - (101,3Х32800грн):100)-32800грн=426,4 грн; за лютий 2022-(101,6Х32800 грн):100-32800грн/28Х23=431,08грн. Розрахунок 3 % річних за 57 календарних днів за період з 28.12.2021 до 23.02.2022 32800 грн.Х3%:365 днів Х57 календарних днів =153,66 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За змістом ч.5-6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріалами справи підтверджується, що правнича допомога у справі згідно з договором про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» надавалася адвокатом Столітнім М.М., свідоцтво серії КС № 9422/10 від 18.09.2020 року. Згідно звіту про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023 року, від 12.12.2023 року загальна вартість наданих послуг адвоката за правову допомогу складає 10000 грн. Згідно платіжної інструкції №2093 від 12 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило адвокату Столітньому М.М. 10000 грн на підставі рахунку на оплату по замовленню №1609/11/12 від 11.12.2023 року. Представник відповідача - адвокат Яресько Т.В. заперечував проти стягнення з відповідачки [PERSON] витрат на правову допомогу, посилаючись на ненадання адвокатом Столітнім М.М. належних та допустимих доказів оплати його роботи саме за вказаною справою,а також на неспівмірність понесених судових витрат зі складністю справи. Суд вважає, що надання правової допомоги адвокатом Столітнім М.М. підтверджується договором про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», звітом про надання правової допомоги згідно договору №10/07-2023 від 10.07.2023 року, від 12.12.2023 року, в якому зазначено, що загальна вартість наданих послуг адвоката за правову допомогу у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4543342 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] складає 10000 грн, платіжною інструкцією №2093 від 12 грудня 2023 року про сплату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна адвокату Столітньому М.М. 10000 грн на підставі рахунку на оплату по замовленню №1609/11/12 від 11.12.2023 року, що є належними та допустимими доказами. Натомість розмір правової допомоги є неспівмірним із складністю справи, оскільки адвокат приймає участь у великій кількості аналогічних справ, предметом спору у яких є стягення кредитної заборгованості за типовими кредитними договорами, укладеними між ТОВ «Авентус Україна» та боржниками, а тому справедливим та співмірним розміром правничої допомоги є саме 6 000 грн., що підлягає стягненню з відповідчки пропорційно сумі задоволених позовних вимог (32800 грн./44 925, 67грн.Х100)=4500 грн. Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова крмпанія «Фінтраст Україна» 1610,40 грн. понесених судових витрат (32800 грн./44 925, 67грн. Х2147,20 грн.), пропорційно до суми задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що представництво відповідачки в суді здійснював адвокат Яресько Т.В., відповідачкою надані належні та допустимі докази на підтвердження витрат на правничу допомогу, заперечень зі сторони позивача щодо неспівмірності вказаних витрат на правничу допомогу до суду не надійшло, а тому враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає підставним стягнути з позивача на користь відповідачки витрати, понесені нею на правничу допомогу, пропорційно сумі позовних вимог, в якій позивачу відмовлено, в розмрі 2500 грн.

Outcome: partial