Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

22 лютого 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2010 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2019 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Позивач самостійно виховує сина. Сторони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які відповідач має сплачувати на утримання сина. Інших осіб на утриманні у відповідача не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати передбачений законом розмір аліментів, який передбачений на одну дитину в розмірі 1/4 частини доходу. Також позивач просить стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. витрат на правничу допомогу у зв`язку із поданням позову до суду. Вказану справу було визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Карапуті Л.В. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Карапута Л.В. від 29 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Проте, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 № 887/0/15-24 та на підставі рішення зборів суддів Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.03.2024 № 4 вказану справу передано до канцелярії суду для призначення повторного автоматизованого розподілу в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 березня 2024 року дану справу визначено для розгляду судді Деснянського районного суду м. Чернігова Рахманкуловій І.П. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду судді Рахманкулової І.П. 20 березня 2024 року представник відповідача адвокат Прокоф`єва Б.І. подав до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає частково, згоден на стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частини доходу. Вказаний розмір обґрунтовано тим, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує заробітну плату біля 16000 грн. і 1/4 частина від його заробітної плати становитиме 4000 грн. А враховуючи принцип рівності батьків у витратах на утримання дитини, то в разі задоволення позову сума аліментів становитиме 8000 грн., що є явно завищеною та не відповідає реальністю. Крім того, у відповідності до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. Також у відзиві вказано, що позивач вводить суд в оману, вказуючи що вона самостійно виховую сина. Довідкою з місця навчання дитини підтверджується, що батько бере участь у вихованні дитини, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями, цікавиться навчальними справами сина. Крім того, відповідач має на утриманні непрацездатного батька (пенсіонера), який має онкозахворювання та інвалідність, що потребує додаткових фінансових витрат на його лікування. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали часктово, а саме в розмірі 1/6 частини від всіх заробітків відповідача щомісяця, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2010 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2019 року (а.с. 11). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно з договором позички квартири від 01 серпня 2022 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що позивач разом із сином [PERSON] безоплатно користуються квартирою [ADDRESS] (а.с. 12-15). Відповідно до довідки № 57/02-06.01/2024 від 24.01.2024 гімназії № 31 Гуманітарно-естетичного профілю Управління освіти Чернігівської міської ради, наданої позивачем до позовної заяви, вбачається, що [PERSON] виховує сина [PERSON] , який навчається в 7-Б класі гімназії № 31; мати дитини бере участь у вихованні дитини, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями, цікавиться начальними справами сина (а.с. 16). Подібну за змістом довідку за № 85/02-06.03/2024 від 15.03.2024 гімназії № 31 Гуманітарно-естетичного профілю Управління освіти Чернігівської міської ради, надав і відповідач до відзиву на позовну заяву, якою також підтверджується, що [PERSON] виховує сина [PERSON] , який навчається в 7-Б класі гімназії № 31; батько бере участь у вихованні дитини, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями, цікавиться начальними справами сина (а.с. 44). Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08.03.2024 № 1511 відповідач разом із сином - [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . В цьому житлі зареєстровані і батьки відповідача [PERSON] та [PERSON] (а.с. 43). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 062934 від 16.08.2018 батько відповідача - [PERSON] має встановлену третю групу інвалідності (загальне захворювання) (а.с. 48). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] сусіди по місцю проживання відповідача підтвердили, що [PERSON] , [INFO] , періодично проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач визнала, що дійсно син періодично проживає з батьком, зокрема, у березні 2024 року син проживав у батька половину днів місяця, від батька йде в школу, у нього і харчується. У дні коли син проживає у батька, позивач готує лише для себе самої. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства»,\~кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~183\~Сімейного кодексу\~України,\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 2\~ст.\~182\~Сімейного кодексу\~України передбачено,\~що розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, а також те, що фактично неповнолітній син систематично періодично живе у батька, чого у судовому засіданні не заперечувала позивач, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Крім того, на підставі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, у зв`язку з наявністю підстав для частково задоволення позову, позивачу мають бути відшкодовані понесені у справі судові витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із\~частинами першою,\~другою статті\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Черевко А.П. на підставі ордеру серії СВ № 1079067 від 22 лютого 2024 року, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги № 12/01/24 від 12.01.2024 (а.с. 21, 17) Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 21/02 від 21 лютого 2024 року підтверджується сплата позивачем адвокату 3000 грн. за договором про надання правової допомоги № 12/01/24 від 12.01.2024 (а.с. 20). Відповідно до\~частини другої\~статті 137\~ЦПК України,\~за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1)\~розмір витрат\~на правничу\~допомогу адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із\~частиною четвертою\~статті 137\~ЦПК України,\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із: 1)\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг); 2)\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт\~(надання\~послуг); 3)\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та виконаних\~робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268). Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц. Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в сумі 2272 грн. 80 коп. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір також пропорційно до задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Враховуючи викладене,

Outcome: partial