Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

26.09.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 11.04.2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини між сторонами по справі припинені, однією сім`єю не проживають, сумісне господарство не ведуть. На теперішній час відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Інших аліментних зобов`язань не має. Ухвалою від 27.09.2023 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст.\~274\~ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~вирішує справу за наявними в ній матеріалами. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився і не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надавав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі з 11.04.2009 року перебувають у зареєстрованому Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 123, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 11.04.2009 року (а.с. 5). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27.09.2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 886 (а.с. 9), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.03.2016 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 997 (а.с. 6). Діти зареєстровані разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 26.09.2023 року (а.с. 15, 16, 17). Таким чином, судом встановлено, що на цей час неповнолітні діти [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані та мешають разом з позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні. Відповідач інших аліментних зобов`язань не має. Матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з матеріального становища сторін та враховуючи стан їх здоров`я, а також те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, зазначених у ст. 182 СК України та не надав суду інших доказів, які б могли вплинути на визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що відповідач має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Частиною першою\~ст. 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. \~ \~ \~ Так як позивач [PERSON] при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України повинен бути стягнений судовий збір на користь держави.

Outcome: approved