Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 15.05.2019 року. В обгрунтування доводів зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 15.05.2019 року. Зазначає, що відповідач при підписанні анкети - заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю поінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Вимоги мотивує тим, що відповідач зобов`язання за заявою б/н від 15.05.2019 року належним чином не виконує, своєчасне погашення заборгованості за кредитним договором та відсотками не здійснює, від сплати заборгованості за кредитним договором ухиляється. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів, відповідач станом на 07.07.2023 року має заборгованість 40342,91 грн., яку АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить стянути з [PERSON] та судові витрати у розмірі 2684 грн. Суд своєю ухвалою від 08.11.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви та доданих документів з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Представник позивача Меркулова Валерія Валеріївна, яка діє в інтересах АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (доручення 9819-К-Н-Н від 23.10.2023 року) подала до суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (вх.№192 від 09.01.2024). Відповідач подав до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з необгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог (вх.№ 425 від 17.01.2024). Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд проводить розгляд справи за наявними доказами та матеріалами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" - банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із доданих до позовної заяви доказів суд встановив, що 15 травня 2019 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку про нарахування банком відсотків за користування кредитом "Універсальна", та зобов`язаннями слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Визначаючи зміст Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів за якими визначається зміст зобов`язання відповідача суд звертає увагу, що банк є суб`єктом господарської діяльності, який здійснює надання послуг невизначеному колу осіб, а тому Умови і Правила надання банківських послуг, за якими ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" надає послуги своїм клієнтам, є публічним договором. Споживач подаючи заяву на надання йому банківських послуг висловлює свою згоду про приєднання до умов обслуговування, які розроблені банком, а відтак такий договір є договором приєднання (ст. 634 ЦК). Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, є доведеним факт укладання між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] договору, який складається не лише із заяви - анкети позичальника, а й також з Умов та Правил надання банківських послуг (Постанова ВСУ за № 6-144цс14 від 24.09.2014 року). За таких обставин, виконання сторонами своїх договірних обов`язків, як надавача та споживача послуг, є обов`язковим. Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість відповідача станом на 07.07.2023 року - становить 40342,91 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 33033,27 грн.; заборгованість за простроченими відсотками - 7309,64 грн. За правилами ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору; ст. 610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), ч.1 ст.612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, до ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 1056 ЦК України - розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів; ч.1 ст. 1048 ЦК України - позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики; до ст.1049 ЦПК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зобов`язання, права та обов`язки обумовлені сторонами в кредитному договорі № б/н від 15.05.2019 року, які повинні виконуватися. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи враховує, що позивач, як сторона договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання його грошових зобов`язань, в тому числі повернення кредитних коштів та погашення виниклої заборгованості. Суд встановив, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, зобов`язання за вказаним договором належним чином відповідач не виконав, протягом дії договору не сплачував кредит вчасно та у повному обсязі, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України (якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання, що свідчить про порушення його прав), суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Оцінивши надані суду докази, обставини справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, аналізуючи надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог, а саме дані, які містяться в копіях документів та матеріалах,суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо розподілу судового збору, суд ураховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, а тому суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які складаються з судового збору в розмірі 2684 грн. (платіжне доручення №PROM7BIZ1W від 17/07/2023 року) за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" стном на 01.01.2023 року (на день подачі позову до суду). Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved