Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , в інтересах якого діє його мати [PERSON] , треті особи: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування особи виконавчого комітету Ірпінської міської державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є власником квартири [ADDRESS] , право власності на квартиру підтверджується правовстановлюючими документами. Вказує, що при оформленні документів позивачу стало відомо, що у квартирі зареєстрований відповідач. В квартирі окрім відповідача - [PERSON] , [INFO] , та позивача, зареєстрований ще його син. В квартирі наразі ніхто не проживає. Відповідач на даний час також зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично не проживає в квартирі. Адреса реєстрації батька відповідача - невідома, мати ж відповідача зареєстрована\~за адресою:\~ [ADDRESS] , і дитину реєструвати за\~своєю адресою\~не хоче,\~чим порушує право\~власностіпозивача. Добровільно зняти сина з реєстрації мати відповідача не хоче, не хоче також за свою дитину сплачувати комунальні послуги. Оскільки, за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються і які відповідач не сплачує, участі в утриманні даного житла, оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ремонту тощо - не брав і не бере, чим об`єктивно порушує права позивача, тому він змушений звернутися за захистом до суду. Повідомляє, що відповідач у квартирі не проживає більше року, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, отже вважається таким, що втратив право користування квартирою. 14\~грудня 2023\~рокуухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі, розгляд справи було вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено по справі підготовче засідання. 05\~березня 2024\~рокубуло закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, 03.04.2024 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач та\~його законний\~представник судове\~засідання не\~з`явилася,\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлені\~належним чином,\~про причини\~неявки суду\~не повідомили,\~будь-яких\~клопотань,\~письмових пояснень/відзиву\~щодо заявлених\~позовних вимог\~від відповідача\~до суду\~не надійшло.Оскільки поштові відправлення, направлені засобами поштового зв`язку, повернулися до суду, інших відомих засобів зв`язку з відповідачем позивач не надав, суд робив виклик в судове засідання відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування особи виконавчого комітету Ірпінської міської державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради у судове засідання не з`явився, 02.04.2024 року подавши до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі та прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ч.ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Через відсутність від відповідача клопотань та відзиву на позов, враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 72 Житлового Кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За загальним правилом (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказаним правом обґрунтовано скористався позивач. Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016 р. справа № 6-709цс16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. П. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки (зареєстрованого місця проживання) самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до підпункту 2 п. 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 7 лютого 2022 р. № 265, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців , якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.). Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.05.2021 р., зареєстрованого в реєстрі за № 283, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 64901078 від 26.05.2021 р. та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 258443062 від 26.05.2021 р. У вказаній квартирі, окрім позивача [PERSON] та його сина [PERSON] , також зареєстрований із 07.12.2010 р., але не проживає відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією витягу № 2561 від 20.11.2023 р. про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб та копією акту депутата Ірпінської міської ради від 15.11.2023 року. Позивач вказує, що при оформленні документів, йому стало відомо, що у квартирі був зареєстрований ще й відповідач, на що вказує дата реєстрації останнього, а саме 07.12.2010 р. Оскільки відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично не проживає в квартирі, позивач звертався до матері відповідача - [PERSON] , яка проживає за адерсою:\~ [ADDRESS] , з метою зняття її дитини з реєстрації за адресою його квартири. Проте, остання дитину реєструвати за\~своєю адресою\~не хоче,\~також не\~сплачує комунальні\~послуги за\~відповідача,\~чим порушує право\~власностіпозивача. Таким чином, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються і які відповідач не сплачує, участі в утриманні даного житла, оплаті комунальних послуг, проведенні поточного ремонту, тощо, не брав і не бере, чим об`єктивно порушує права позивача. Відповідач у квартирі не проживає більше десяти років, не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участь у спільному побуті, отже вважається таким, що втратив право користування квартирою. Тож, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved