Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просив визначити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що він є спадкоємцем майна [PERSON] на підставі залишеного нею заповіту, але не прийняв спадщину в межах передбаченого законом строку, оскільки з 2015 року постійно проживає на території Республіки Польща, з 2020 року має право на працевлаштування у цій країні, а про наявність заповіту дізнався лише у січні 2024 року від своєї матері [PERSON] , яка доводиться померлій [PERSON] племінницею, і яка виявила заповіт, коли перебирала особисті папери спадкодавця. За життя [PERSON] про наявність заповіту позивача не повідомила. Наведене унеможливило вчасне звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На думку позивача, зазначена причина пропуску строку (необізнаність щодо факту існування заповіту) є поважною та такою, що пов`язана з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. За таких обставин позивач звертається до суду із цим позовом до [PERSON] , який є сином померлої [PERSON] і прийняв спадщину після неї за законом, за фактом спільного проживання з спадкодавцем на момент смерті останнього. Ухвалою від 22.02.2024 було відкрите провадження у справі, її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження, сторонам наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. В підготовчому судовому засіданні представник позивача, адвокат Кравченко О.В., позовні вимоги підтримала, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Пояснив, що за життя його мати [PERSON] дійсно висловлювала намір частину свого майна заповісти [PERSON] , але про те, що вона встигла залишити заповіт, йому було не відомо. Водночас відповідач поважає волевиявлення своєї матері і не заперечує проти прийняття спадщини за заповітом іншим спадкоємцем, і не оспорює доводи позивача щодо поважності причин пропуску ним строку для прийняття спадщини. Спору щодо спадкових прав між позивачем та відповідачем фактично не існує. З урахуванням цього, сторони вважали за можливе ухвалити рішення суду по суті позовних вимог у підготовчому судовому засіданні. Заслухавши думку учасників справи і дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України,за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~ЦПК України. За змістом ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В ході підготовчого провадження судом було встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Факт відкриття спадщини підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 09.11.2019, актовий запис № 958. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається, у тому числі з 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] (далі - частка квартири), з яких: - 1/3 (одна третя) частка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 24.11.1999, право власності на яку зареєстроване орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 29.12.1999, номер запису 36747 в книзі 245; - 1/6 (одна шоста) частка належала [PERSON] на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/8802/15-ц від 12.11.2015, що набрало законної сили 23.11.2015. Право власності на зазначену частку квартири зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.12.2015, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав' на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 51454986, виданим Запорізьким міським управлінням юстиції 06.01.2016, номер запису про право власності 12898471. На час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована у вказаній квартирі. Разом з нею на день смерті у вказаній квартирі був зареєстрований її син, [PERSON] , [INFO] , який є відповідачем у цій справі. [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 03.06.2016 Хамулою Н.Г., приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, за реєстровим номером 937, згідно з яким усю належну їй частину квартири [ADDRESS] , заповіла позивачеві, [PERSON] , [INFO] . На час відкриття спадщини та протягом визначеного законом строку для прийняття спадщини позивач [PERSON] проживав за межами України, на території Республіки Польща, що підтверджується, зокрема, наданою позивачем копією документа на право постійного працевлаштування у вказаній державі. Заяву про прийняття спадщини за заповітом після [PERSON] у встановлений законом строк позивач не подав. Відповідач [PERSON] прийняв спадщину після [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, фактом спільного проживання із спадкодавцем, однак свідоцтва про право на спадщину не отримав. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), виданим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Воробйовим М.Д. 06.02.2024 за№ 75715971. З пояснень позивача судом встановлено, що позивач не знав про існування заповіту, що залишила [PERSON] , і лише з цієї причини не подав своєчасно заяву про прийняття спадщини після неї. Також з пояснень позивача випливає, що про існування заповіту він дізнався у січні 2024 року, після чого невідкладно вжив заходів щодо збирання документів для захисту своїх спадкових прав, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Воробйова М.Д. задля отримання консультації з питань прийняття спадщини, звернувся до суду з позовом про надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач [PERSON] не оспорював і визнав обставини, якими обгрунтований позов, і підстав для обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання у суду немає, суд вважає ці обставини встановленими. Оцінюючи доводи сторони позивача щодо поважності причин пропуску для подання заяву про прийняття спадщини, суд виходить з правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 26.07.2021 у справі № 405/7058/19. Зокрема, Верховний Суд зазначив у вказаній справі про таке. Відповідно до\~статті 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою\~статті 1235 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті\~1220,\~1222,\~1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша\~статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження\~№ 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Відповідно до положень\~статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Під час розгляду справи за позовом [PERSON] судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, з чого випливає, що жоден нотаріус не був обізнаний про факт смерті [PERSON] і, відповідно, не вживав і не міг вживати заходів щодо повідомлення всіх спадкоємців про її смерть. За таких обставин суд вважає доведеним той факт, що позивач не знав і не міг знати про факт існування заповіту [PERSON] на його користь, а тому причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є вочевидь поважними. Відтак, позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 141, 142 ЦПК України, беручи до уваги факт визнання відповідачем позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача лише наполовину, а інша половина підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved