Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

Адвокат Назаренко Ю.В. в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним та скасування рішення Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області посилаючись на те, що 07 листопада 2007 року між Новоархангельською селищною радою (відповідачем у справі) та громадянином [PERSON] (позивач у справі) укладено договір оренди земельної ділянки площею 24 кв.м на території смт Новоархангельськ, для розміщення торгівельного павільйону. Договір було зареєстровано 08 листопада 2007 року за №83. Строк договору оренди визначався на десять років з моменту його державної реєстрації. Земельній ділянці визначено відповідний кадастровий номер 3523655100:50:051:0146. 06 листопада 2017 року між сторонами договору було укладено додаткову угоду щодо продовження строку дії договору до 08 листопада 2027 року. Орендар використовує земельну ділянку за призначенням та виконує умови договору в повному обсязі. В січні 2022 року з офіційного сайту відповідача, позивач дізнається про те, що відповідач прийняв два рішення по відношенню до земельної ділянки позивача, а саме: - За рішенням №1934 від 18 листопада 2021 року відповідач виставив земельну ділянку позивача на продаж права оренди; - За рішенням №2249 від 23 грудня 2021 року відповідач вирішив поділити земельну ділянку позивача. Наголосив на тому, що вказані вище рішення приймались без згоди позивача у справі. Позивач, вважаючи вказані рішення такими, що порушують його права та такими, що не відповідають нормам закону (незаконними), звертався до суду з вимогами про визнання недійсними вказаних рішень. Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2023 року у справі 394/129/23 позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано незаконними та скасовано вказані вище рішення ради. Ухвалюючи судове рішення у справі судом встановлено наявність договірних відносин на підставі укладеного договору оренди землі. Новоархангельська селищна рада не оскаржувала судове рішення у справі 394/129/23. Також звернув увагу на те, що Новоархангельська селищна рада цілком розуміє порядок дострокового розірвання договорів оренди земель комунальної власності. Селищна рада зверталась до [PERSON] з позовом про розірвання договору (справа 394/253/23), однак в подальшому відмовилась від розгляду даної справи. З дій відповідача стає очевидним той факт, що відповідач свідомо вчиняє незаконні дії з метою позбавлення позивача права оренди землі. 31 січня 2024 року Новоархангельською селищною радою прийнято рішення №3198 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки». З наведених вище рішень відповідача останній намагається позбавити позивача права на підставі укладеного договору оренди. Такі дії створюють певні перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Представник позивача просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Новоархангельської селищної ради №3198 від 31 січня 2024 року «Про розірвання договору оренди земельної ділянки» /а.с.1-5/. Представник відповідача скористався своїм право та надав відзив на позовну заяву в якій зазначив, що Новоархангельська селищна рада є власником земельної ділянки площею 0,00240 га, кадастровий номер 3523655100:50:051:0146, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 07.11.2007 року між Новоархангельською селищною радою та громадянином [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 24,0 кв.м під торгівельним павільйоном терміном на 10 років з орендною платою 10% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК від 08.11.2007 року за №83. 06.11.2017 року укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки №83 від 08.11.2007 року, згідно якої було продовжено первісний договір оренди земельної ділянки на 10 років до 08.11.2027 року. Рішенням п`ятдесят першої сесії восьмого скликання Новоархангельської селищної ради від 31 січня 2024 року №3198 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки», відповідно до статей 96, 141 Земельного кодексу України, статті 31 Закону України «Про оренду землі», пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», абзац 2 пункту 35, абзац 2 пункту 37 договору оренди земельної ділянки від 07 листопада 2007 року, та враховуючи, що громадянином [PERSON] систематично в продовж 2022 - 2023 років (14 місяців) не виконувалась умова пункту 9 вказаного договору щодо сплати орендної плати за земельну ділянку, селищна рада серед іншого вирішила розірвати договір оренди земельної ділянки від 07 листопада 2007 року, що був зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК 08 листопада 2007 року №83, з урахуванням додаткової угоди до вказаного договору від 06 листопада 2017 року, площею 24,0 кв. м. (кадастровий номер - №352365100:50:051:0146) укладений між Новоархангельською селищною радою та громадянином [PERSON] для розміщення торгівельного павільйону на [ADDRESS] . Листом від 20.02.2024 року №02-32/137 позивача було повідомлено про прийняте рішення та надіслано його засвідчену копію, яку останній додав до матеріалів позову, що підтверджує факт отримання листа та виконання п. 2.1. цього рішення. Первісним договором від 07.11.2007 року встановлено: - пункт 9, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 10% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки; - пункт 11, орендна плата вноситься у такі строки щомісячно рівними частинами не пізніше 25 числа кожного місяця на рахунок Новоархангельської селищної ради; - пункт 37, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умови розірвання договору в односторонньому порядку є систематична несплата орендної плати. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором але все ж таки, законодавець допускає розірвання говору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами самого договору. Новоархангельською селищною радою встановлено, що позивач (орендар) [PERSON] не сплачував орендну плату за договором оренди земельної ділянки за 14 місяців (періодів), а саме з січня 2022 року по лютий 2023 року включно, що викликало заборгованість по орендній платі 266,6 грн. за 2022 рік та 51,16 грн. та 2023 рік та загалом складає 318,12 грн. Згідно документів (копій квитанцій) які були надіслані додатком до позовної заяви відносно сплати орендної плати видно, що позивач лише в квітні 2023 року погасив існуючу на той час заборгованість. Доказів своєчасної сплати орендної плати згідно умов договору у період саме з січня 2022 року по лютий 2023 року включно, позивач не надав. Порушення строків виплати орендної плати за користування земельною ділянкою у 2022-2023 роках, вважає порушенням статті 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання мають виконуватися належним чином, у передбачений договором термін та спосіб. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі /а.с.52-56/. Розгляд справи відповідно до ухвали від 11.03.2024 року про відкриття провадження у справі проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, але від його представника, адвоката Назарова Ю.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до частин 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2007 року відповідачем позивачу було передано в оренду земельну ділянку площею 24 кв. м. під торгівельний павільйон. Строк дії сторонами було визначено десять років з можливою подальшою пролонгацією. Встановлено розмір орендної плати у розмірі 10% від нормативно грошової оцінки. Визначено, що орендна плата вноситься, щомісячно рівними частинами не пізніше 25 числа кожного місяця на рахунок відповідача /а.с.7-10/. 27.02.2007 року між сторонами перенесено та погоджено в натурі межі земельної ділянки /а.с.17/. Зазначену земельну ділянку позивач отримав 08.11.2007 року на підставі акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі /а.с.11/. Крім того, сторонами 08.11.2007 року було визначено межі земельної ділянки в натурі/а.с.11/. 06.11.2017 року між сторонами було продовжено термін дії зазначеного договору оренди земельної ділянки. Визначено строк дії договору - з моменту реєстрації /а.с.15/. 31.01.2024 року Новоархангельська селищна рада прийняла рішення № 3198 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки». З рішення слідує, що сесія вирішила розірвати договір оренди земельної ділянки від 07 листопада 2007 року, що був зареєстрований у Новоархангельському відділі Кіровоградської регіональної філії Центру ДЗК 08 листопада 2007 року №83, з урахуванням додаткової угоди до вказаного договору від 06 листопада 2017 року, площею 24,0 кв. м. (кадастровий номер - 3523655100:50:051:0146) укладений між Новоархангельською селищною радою та громадянином [PERSON] для розміщення торгівельного павільйону на [ADDRESS] . Відділу з питань земельних ресурсів Новоархангельської селищної ради: Проінформувати гр. [PERSON] про прийняття цього рішення. Вчинити відповідні дії відносно земельної ділянки кадастровий номер - 3523655100:50:051:0146 щодо продажу права оренди на земельних торгах. Громадянину [PERSON] не пізніше тридцяти днів з моменту отримання повідомлення про прийняття цього рішення звільнити земельну ділянку, що була об`єктом оренди у договорі оренди від 07 листопада 2007 року, привівши її у стан, придатний для подальшого використання /а.с.57/. Про прийняття вищевказаного рішення Новоархангельська селищна рада Голованівського району Кіровоградської області повідомила позивача листом від 20.02.2024 року №02-32/137 /а.с.58/. Листом від 01.03.2024 року Новоархангельська селищна рада Голованівського району Кіровоградської області повідомила позивача про те, що підстав для перегляду та відміни рішення № 3198 Новоархангельська селищна рада не вбачає /а.с.59/. Стороною відповідача були надані світлокопії довідок щодо нарахування орендної плати згідно договору оренди земельної ділянки №83 від 08 листопада 2007 року та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки №59 від 08 листопада 207 року гр. [PERSON] за 2022 та 2023 рік, з яких вбачається, що позивачем не було сплачено орендну плату за 2022 рік, а також за січень та лютий 2023 року /а.с.68-70/. Вирішуючи виниклий спір, суд застосовує наступні норми матеріального права. Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, дана норма кореспондується у ст. 1 ЗК України. Ст. 2 ЗК України вказує, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). У ст. 3 ЗК України законодавець закріпив, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу. Земельні відносини, що виникають при наданні та використанні земельних ділянок для розміщення об`єктів енергетики, встановлення та дотримання правового режиму земель спеціальних зон об`єктів енергетики, у тому числі на підставі договорів про встановлення земельних сервітутів на таких земельних ділянках, регулюються цим Кодексом, Законом України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок комунальної власності із постійного користування відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок приватної власності для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: а) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; б) здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у межах та порядку, встановлених законом; в) здійснення інших повноважень у галузі земельних відносин відповідно до закону (ст. 12 ЗК України). У ч. 6 ст. 79 1 ЗК України законодавець закріпив положення, що формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання/ земельних ділянок . Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально. Ч. 1 ст. 124 ЗК України вказує, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені у ст. 141 ЗК України зокрема ними, є а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії; з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами); и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу. Зі статті 142 ЗК України слідує, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу. Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у разі згоди на одержання права власності на земельну ділянку укладають угоду про передачу права власності на земельну ділянку. Угода про передачу права власності на земельну ділянку підлягає нотаріальному посвідченню. Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оренду землі» вказує, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У ст. 2 Закону «Про оренду землі» закріплено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відносини, пов`язані з орендою земельних ділянок, на яких розташовані цілісні майнові комплекси підприємств, установ і організацій державної або комунальної власності, а також заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим, та їх структурних підрозділів, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про оренду державного та комунального майна». У розумінні ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» вказує, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України « Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У статті 13 Закону України «Про оренду землі» дана дефініція договору оренди землі, зокрема ним є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. У ст. 14 Закону України «Про оренду землі» вказано, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Особа, яка відповідно до закону може бути орендодавцем земельної ділянки, може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» вказує, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів. У статях 24 та 25 Закону «Про оренду землі» зазначені права та обов`язки орендодавця та орендаря. Ст. 30 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. У ст. 31 Закону України «Про оренду землі» окреслено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії) припинення (розірвання) спеціального інвестиційного договору, укладеного відповідно до Закону України «Про державну підтримку інвестиційних проектів із значними інвестиціями». Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Правочин про розірвання договору оренди (суборенди) землі сільськогосподарського призначення, орендарем (суборендарем) за яким є юридична особа приватного права (крім акціонерного товариства, повного та командитного товариства), є значним правочином та потребує попереднього прийняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом такої юридичної особи рішення про надання згоди на його вчинення (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним). У разі неприйняття загальними зборами учасників або іншим вищим органом юридичної особи рішення про надання згоди на вчинення такого значного правочину (крім випадку, якщо статутом юридичної особи прямо передбачено, що такий правочин не є значним) такий правочин є нікчемним. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. У ст. 32 Закону України «Про оренду землі» відмічені підстави для припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Ст. 35 Закону України «Про оренду землі» зазначає, що спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Ч. 1 ст. 36 Закону України «Про оренду землі» визначено, що у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України. В п. 33 рішення від 27 жовтня 1993 р. у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» Європейський суд з прав людини вказав, що рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази, в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента, а в п. 63 рішення від 23 червня 1993 р. у справі «Руїз Матеос проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що право на змагальні провадження фактично означає можливість сторін у цивільному слуханні бути обізнаними щодо усіх коментарів з приводу представлених доказів та спостережень, оскільки вони можуть вплинути на рішення суду. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17). Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. З аналізу вище перелічених норм права слідує, що кожна сторона при схваленні певного виду правочину з приводу земельної ділянки повинна дотримуватись обов`язків визначених у договорі, сприяти, а не чинити перешкоди іншій стороні в реалізації її прав в користуванні наданим нерухомим майном, окрім того у встановленому законом порядку слідкувати за користуванням належним майном та припинити його дію в передбачених законом випадках у судовому порядку, односторонньо, або за згодою сторін, як визначено договором. Як вбачається з п. 37 зазначеного вище договору оренди земельної ділянки розірвання договору оренди земельної ділянки в односторонньому порядку не допускається. Підставою для розірвання договору в односторонньому порядку є систематична несплата орендарем орендної плати. Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання відбувається за взаємною згодою сторін та на підставі рішення суду (п.36 зазначеного вище договору оренди земельної ділянки). В Основному Законі в ст. 19 Конституції України законодавець закріпив, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З аналізу даної норми права слідує, що встановлення до органів місцевого самоврядування саме типу законності правового регулювання є закономірним. В умовах правової держави він (порядок) є найбільш оптимальним способом впорядкування діяльності органів місцевого самоврядування. Він (порядок) забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим сам істотно обмежує можливе свавілля з боку органу місцевого самоврядування. Визначення такого порядку є притаманним для сучасної правової держави. Зазначена Конституційна норма насамперед є правовою гарантією забезпечення основних прав і свобод особистості. Органи місцевого самоврядування повинні діяти у спосіб визначений законом, а саме у визначенні законом в їх компетенції, а саме те, яким чином здійснюється дії або бездіяльність, спрямована на реалізацію владних повноважень. Здійснюючи такі дії, органи місцевого самоврядування можуть спиратись тільки на компетенційні права і обов`язки та використовувати у своїй діяльності ті засоби, форми, прийоми, що передбачені законодавством. Згідно з частинами 1 та 2 ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання норм і правил; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати. Визначальним виходячи з положень зазначених норм матеріального права та договірних зобов`язань, які виникли між позивачем та відповідачем є своєчасне отримання орендодавцем орендної плати у встановленому (визначеному) розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору в односторонньому порядку орендодавцем (п. 37 договору оренди земельної ділянки від 07.11.2007 року). Зазначеними положеннями закону, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд окремо зазначає, що сплата орендної плати, пізніше в часі (після спливу одного року) після її систематичної не сплати, не може вказувати, на те, що не було порушено принцип платності, принципи вільної домовленості сторін, додержаності умов договору та взаємної довіри. Тобто орендар будучи титульним володільцем в період користування земельної ділянки повинен неухильно протягом терміну користування земельної ділянкою виконувати умови договору та своєчасно сплачувати орендну плату. При цьому її (орендної плати) розмір в грошовому виразі на систематичність порушення не впливає. Суд констатує, що сплата орендної плати пізніше в часі, не може вказувати, на те, що зобов`язання не було порушено і орендар не може на це реагувати у спосіб визначений договором, оскільки мало місце ненадходження коштів до бюджету, що вплинуло на стабільність фінансової спроможності громади (орендодавця), подальше фінансування певних програм та імідж самого платника (орендаря), окрім того у орендодавця були законні легітимні очікування (сподівання) на отримання орендної плати від орендаря. З урахуванням наведеного суд зазначає, що відповідач діяв у спосіб визначений законом та договором (п. 37 договору), а саме прийняв оспорюване рішення № 3198 від 31.01.2024 року цілком законно, оскільки надав суду докази несплати (за 14 місяців) орендної плати позивачем, що свідчить про систематичне невиконання останнім п. 11 зазначеного вище договору оренди земельної ділянки. За таких обставин суд приходить до висновку, що оспорюване рішення відповідача відповідає закону, прийняте з дотриманням балансу інтересів сторін в земельних правовідносинах, а тому на переконання суду в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Судові витрати по справі на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судом відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed