Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Представником позивача адвокатом Голиком Євгеном Валерійовичем в інтересах позивача [PERSON] , пред`явлено до суду позов до відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому представник позивача просив: визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами вцілому, який розташований по [ADDRESS] ; справу просить розглянути за правилами спрощеного позовного провадження. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що по [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому на даний час проживає позивач. Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 18-09/270 від 02 листопада 2023 року згідно запису погосподарської книги № 01/18-23 за 2023 рік житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , тобто за позивачем. 06 грудня 2023 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Коли позивач вирішила зареєструвати своє право власності на вищевказаний житловий будинок, то це виявилося не можливим через відсутність будь-яких документів щодо будівництва даного будинку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Представник позивача вважає, що за позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав. Даний будинок було збудовано пращурами позивача у 1973 році, позивач проживає у ньому майже з народження. На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс 13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13.12.1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. З введенням в дію Закону України «Про власність2 1991 року га Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по [ADDRESS] , було зареєстровано відповідно до чинного па той час (кінець 1990-х років) законодавства за позивачем, тому вона стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права па нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень». В той же час в частині 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. В 2023 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на свій житловий будинок. 11 жовтня 2016 року на підставі рішення Миколаївської сільської ради Семенівського району Чернігівської області № 48 від 14 липня 2016 року позивач зареєструвала своє право власності на земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 7424784001:04:004:0048), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована під спірним житловим будинком [ADDRESS] . Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не мас можливості оформити право власності на житловий будинок, який фактично є її власністю, яким вона володіє багато років, та розташований по [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно листа відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Семенівської міської ради від 13 лютого 2024 року житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , відповідає діючим будівельним нормам та правилам. Оскільки на даний час позивач є власником земельної ділянки, на якій збудований житловий будинок, і це не порушує права інших осіб, то за позивачем можна визнати право власності на житловий будинок. Ухвалою судді від 26 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 18 квітня 2024 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Голику Євгену Валерійовичу. \~ \~ \~ \~У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат Голик Євген Валерійович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, до суду подав письмову заяву, згідно даних якої просив розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просив його задовольнити повністю. Представник відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Семенівський міський голова Новгород-Сіверського району Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без представника Семенівської міської ради протягом усіх судових засідань, у задоволенні позовних вимог міська рада не заперечує. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~відповідач може\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті або\~в окремій\~письмовій заяві.\~У разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У справі встановлено, що по [ADDRESS] з господарськими і побутовими будівлями та надвірними спорудами, в якому на даний час проживає позивач [PERSON] . Відповідно до довідки Семенівської міської ради Чернігівської області № 18-09/270 від 02 листопада 2023 року згідно запису погосподарської книги № 01/18-23 за 2023 рік житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , тобто за позивачем. 06 грудня 2023 року позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Коли позивач вирішила зареєструвати своє право власності па вищевказаний житловий будинок, то це виявилося не можливим через відсутність будь-яких документів щодо будівництва даного будинку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ За позивачем може бути визнано право власності на вищевказаний будинок з господарськими будівлями за наступних підстав. Даний будинок було збудовано пращурами позивача у 1973 році, позивач проживає у ньому майже з народження. На час забудови будинку питання набуття права власності регулювалося постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю та будівництво індивідуальних житлових будинків». Даний правовий акт не пов`язував виникнення права власності на житловий будинок з проведенням його реєстрації. Це також підтверджено правовим висновком Верховного Суду України в цивільній справі 6-137цс13 від 18 грудня 2013 року. 31 січня 1966 року наказом Мінкомгоспу УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, яка діяла до 13 грудня 1995 року (далі - Інструкція). Відповідно до п. 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у господарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку на ім`я забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. З введенням в дію Закону України «Про власність» 1991 року га Цивільного кодексу України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15 квітня 1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Таким чином, оскільки житловий будинок та господарські будівлі, які розташовані по [ADDRESS] , було зареєстровано відповідно до чинного па той час (кінець 1990-х років) законодавства за позивачем, тому вона стала власником житлового будинку та господарських будівель, що ніколи ніким не оспорювалось. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права па нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень». В той же час в частині 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. В 2023 році позивач звернулася в органи БТІ та виготовила технічну документацію (технічний паспорт) на свій житловий будинок. 11 жовтня 2016 року на підставі рішення Миколаївської сільської ради Семенівського району Чернігівської області № 48 від 14 липня 2016 року позивач зареєструвала своє право власності на земельну ділянку площею 0,25 га (кадастровий номер 7424784001:04:004:0048), цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована під спірним житловим будинком [ADDRESS] . Враховуючи ту обставину, що на даний час позивач не мас можливості оформити право власності на житловий будинок, який фактично є її власністю, яким вона володіє багато років, та розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно листа відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області від 13 лютого 2024 року житловий будинок, розташований по [ADDRESS] , відповідає діючим будівельним нормам та правилам. Оскільки на даний час позивач є власником земельної ділянки, на якій збудований житловий будинок, і це не порушує права інших осіб, то за позивачем можна визнати право власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки будь-яких заперечень проти позову від відповідача не надійшло, а тому немає ніяких перешкод для визнання права власності на зазначений будинок за позивачем [PERSON] , суд приходить до висновку щодо можливості винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved