Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Позивач ТОВ «Новий колектор» просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 21.03.2021-100000754 від 12.03.2021 в розмірі 19460,00 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 30.11.2021 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу № 301121-1, згідно з яким на користь позивача відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №21.03.2021-100000754 від 21.03.2021 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким є відповідачка. Указаний кредитний договір № 21.03.2021-100000754 від 21.03.2021 укладено між ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачкою шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. За умовами кредитного договору відповідачці надано кредит у розмірі 7000,00 грн з первинним строком кредитування 14 календарних днів з дати його отримання за процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». У свою чергу, ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, а черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Позивач зазначає, що ТзОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит у розмірі 7000,00 грн з первинним строком 14 днів. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 23.11.2023 утворилась заборгованість у розмірі 19460,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 7000,00 грн, заборгованість за відсотками складає 12460,00 грн, яку в добровільному порядку відповідачка не погашає, а тому позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву. Інших заяв по суті справи, виключно в яких у силу вимог ч. 1 ст.\~174\~ЦПК України викладаються вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, не надходило. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 січня 2024 року головуючим суддею у справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 30/ На запит суду з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь про зареєстроване місце проживання відповідачки /а.с. 31/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26.02.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 32/. Ухвалою суду від 26.02.2024 судове засідання відкладено на 19.03.2024 /а.с. 35/. Ухвалою суду від 19.03.2024 судове засідання відкладено на 15.04.2024 /а.с. 39/. Розгляд справи по суті відбувся 15.04.2024 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала, тому суд відповідно до ст.\~280\~ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст.\~128\~ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст.\~247\~ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідачки не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.03.2021 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний Договір № 21.03.2021-100000754, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки, про що свідчать п. 12.1, 12.2 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Кредитор зобов`язався надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах, встановлених Договором. Положеннями пункту 11.8 Кредитного договору передбачено, що Клієнт підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, зазначену в частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 2 ст. 12, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто Кредитор до укладення договору надав Позичальнику всю необхідну інформацію в обсязі та формі, встановлених Законом України «Про споживче кредитування». Згідно з умовами Кредитного договору невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства - https://www.sgroshi.com.ua/, заявка, сформована на сайті Кредитора після ідентифікації (коду), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті, в яких визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Відповідно до умов вказаного Кредитного договору відповідачка отримала кредит у сумі 7000,00 гривень, що підтверджується квитанцією про електронний переказ коштів, з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою «Економ»/ «Стандарт». Ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». В свою чергу, ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Первинний період користування кредитом - 14 днів з дня його надання, а черговий період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду. Відповідно до п. 8.1 Кредитного договору № 21.03.2021-100000754 від 21.03.2021 цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє протягом одного року. Такі ж положення щодо істотних умов договору містяться в Паспорті споживчого кредиту, який підписано відповідачкою [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором, номер пароля D319 яким підтвердила, що ознайомлена з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних Позичальником умов кредитування. Зокрема, відповідно до п. 2 Паспорту споживчого кредиту сума кредиту становить 7000,00 грн; первинний строк, на який надається кредит становить 14 календарних днів з дня його підписання. Згідно з п. 3 Паспорту споживчого кредиту процентна ставка становить 881,64%. Крім цього, у п. 4 Паспорту споживчого кредиту зазначено порядок повернення кредиту, зокрема кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). При обранні первинного строку сума кредиту 7000,00 грн та проценти у розмірі 1960,00 грн сплачуються до 09.04.2021. Графік платежів при пролонгації: сума кредиту 7000,00 грн та проценти, розраховані відповідно до вищезазначених умов, сплачуються в останній день пролонгованого строку. Графік платежів при необранні первинного строку та відсутності пролонгації сума кредиту 7000,00 грн та проценти, розраховані відповідно до вищезазначених умов, сплачуються в останній день максимального строку, на який надається Кредит. При цьому, Заявка на отримання кредиту в ТОВ «Споживчий центр», пропозиція про укладення Кредитного договору (оферти) № 21.03.2021-100000754 та Паспорт споживчого кредиту підписані відповідачкою 21.03.2021. Вказане свідчить, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору /а.с. 7-13/. На підтвердження виконання своїх зобов`язань за кредитним договором позивач надав квитанцію про перерахування відповідачці коштів за кредитним договором № 21.03.2021-100000754 в сумі 7000,00 грн за допомогою системи LIQPAY, платіж 1602850109, дата платежу 27.03.2021 /а.с. 17/. 30.11.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» укладено Договір факторингу №301121-1, у пункті 4.1.1 якого зазначеного, що Фактор має право набувати право вимоги до Боржника на всі суми, відступлені йому Клієнтом згідно з цим договором /а.с. 24-26/. З Витягу з реєстру прав вимог № 1, який є Додатком 2 до Договору факторингу № 301121-1 від 30.11.2021, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» домовились про відступлення клієнтом факторові права вимоги за кредитним договором № 21.04.2021-100000754 від 21.03.2021 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших передбачених договором платежів, боржником за яким є [PERSON] /а.с. 22/. Таким чином, судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором № 21.03.2021-100000754 від 21.03.2021 перейшло до ТОВ «Новий колектор» на підставі Договору факторингу № 301121-1 від 30.11.2021. З довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 21.03.2021-100000754 від 21.03.2021 вбачається, що станом на 27.11.2023 загальна сума заборгованості перед ТОВ «Новий колектор» за кредитним договором становить 19460,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 7000,00 грн; заборгованість за відсотками 12460,00 грн /а.с. 23/. З повідомлення про відступлення права вимоги за Договором факторингу № 301121-1 від 30.11.2021 із вихідним номером 728220/2 та з Вимоги про сплату заборгованості від 30.11.2021 за вихідним номером 728220/3 вбачається, що 30.11.2021 позивач склав зазначені документи, адресовані [PERSON] , в яких повідомив про укладення між ТОВ «Новий колектор» та ТОВ «Споживций центр» Договору факторингу № 301121-1 та реєстру № 1, згідно з якими відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 21.03.2021-100000754 від 21.03.2021 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших передбачених договором платежів. На підставі викладеного, позивач вимагав у відповідачки сплатити заборгованість на користь нового кредитора шляхом перерахування коштів у розмірі 19460,00 грн, що станом на 30 листопада 2021 року відповідає розміру заборгованості за кредитним договором № 21.03.2021-100000754 від 21.03.2021 /а.с. 29/. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № 21.03.2021-100000754 від 21.03.2021. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5\~ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частинах першій, третій статті 509\~ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1049, 1054\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207\~ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. У частині третій вказаної статті зазначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону). Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц. Згідно з приписами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1, 3 ст.\~512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з нормами ст.\~1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов`язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов`язання ним виконано відповідно до умов договору або не виконано не з його вини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, квитанцію щодо отримання позичальницею [PERSON] кредиту, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальницею, наявність заборгованості та перехід такої від первісного кредитора до правонаступника. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. Всупереч вищенаведеному, відповідачкою не подано жодного доказу на спростування розрахунку, поданого позивачем, та неналежного виконання зобов`язань за договором. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не виконала взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 19460,00 грн. Враховуючи положення договору факторингу № 301121-1 від 30.11.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий колектор», до останнього перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 21.03.2021-100000754 від 21.03.2021, відповідно до якого боржниця [PERSON] зобов`язана здійснити платіж факторові ТОВ «Новий колектор». Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви. Враховуючи, що зазначена заборгованість на даний час залишається непогашеною, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо судових витрат. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм. Згідно з частиною п`ятою статті 268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268\~ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону та правові висновки, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.04.2024, є та дату, на яку було призначено розгляд справи, 15.04.2024, а датою складення повного тексту судового рішення 25.04.2024.

Outcome: approved