Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває справа №127/29328/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в розмірі 50 000,00 грн. Рішенням суду від 12.02.2024 позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та у відшкодування витрат із сплати судового збору 214,72 грн., повернуто позивачу [PERSON] з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1610,40 грн, в решті позову відмовлено. [PERSON] через свого представника адвоката Тетеву-Родюк І.О. звернулась до суду з заявою про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та про ухвалення додаткового рішення, оскільки судом в рішенні від 12.02.2024 року не вирішено питання про розподіл судових витрат за професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7480 грн. 07.03.2024 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач вважає заяву про ухвалення додаткового рішення такою, що не відповідає критерію розумності, необґрунтованою та є безпідставною, оскільки: як вбачається з матеріалів справи попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу Позивача заявлено у розмірі 12000,00 грн, а заявою про ухвалення додаткового рішення від 15.02.2024 збільшено до 37000,00 грн., що не відповідає критерію співмірності, оскільки становить 74%, тобто третю частину від ціни позову та 37% від суми, шо задоволена за рішенням суду від 12.02.2024; в матеріалах справи відсутні докази про те, що витрати Позивача на правничу допомогу були фактичними (тобто реально мали місце), оскільки представником Позивача надано Акт приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) від 15.02.2024 та Договір про надання правничої допомоги від 11.05.2023 без жодних доказів про те, що кошти за надання правничої допомоги були реально понесені та дійсно сплачені. Тобто представником Позивача не доведено, що витрати в розмірі 37000,00 грн. є неминучими та дійсними. Також відповідач зазначила, що розрахунок, який міститься в Акті приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) від 15.02.2024 є очевидно завищеним, необґрунтованим та таким, що не відповідає критерію співмірності. Послуга "консультування Клієнта з питань звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП з обговорення переліку документів, необхідних для звернення до суду з вказаним позовом" фактично охоплюється виконаною роботою щодо підготовки позову, а тому не є такою, що належить до стягнення як за кожне окремо. Оскільки справа №127/29328/23 віднесена судом до справ незначної складності з підстав чого також і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судових засідань, щодо яких на момент звернення позивача до суду сформовано сталу практику їх розгляду. Отже, даний спір не потребував значних затрат часу, а підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи. Таким чином, витрата 8 годин на послугу "підготовка позовної заяви про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП з додатками" є очевидно перебільшеною, а позовна заява від 20.09.2023 містить лише 6 (шість) сторінок фактичного тексту (без переліку додатків), без ґрунтовного дослідження та посилання на судову практику в аналогічній категорії справ, зокрема, в частині предмета позову про стягнення моральної шкоди, завданої ДТП. Щодо самих додатків до позовної заяви, наданих представником Позивача варто зазначити, що їхнє отримання шляхом подачі адвокатських запитів до Моторного (транспортного) страхового бюро України та Управління патрульної поліції у Вінницькій області Поліцейському взводу №2 роти №4 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП (запити на отримання інформації про страховий поліс транспортного засобу [PERSON] ) та до ПрАТ СК "УНІКА" (запит щодо страхових відшкодувань) не стосуються предмету позову про відшкодування моральної шкоди, а в межах справи №127/11096/23 (провадження №3/127/3125/23), адвокат Ірина Тетева-Родюк також була представником [PERSON] (додаток №3 до позовної заяви), вже встановлювалось, що транспортний засіб [PERSON] не мав страхового полісу. Тобто вказане свідчить, що Адвокатський запит №13/3 від 13.06.2023 не є такими послугами, які підлягають відшкодуванню з боку Відповідача, оскільки очевидно, що вони не відповідають критерію "неминучості". Послуга підготовка відповіді на відзив від 19.11.2023 з опрацюванням відзиву на позовну заяву протягом 4 годин є неспівмірною, оскільки як позовна заява від 20.09.2024, так і вказаний відзив містять одні і ті самі доводи, а жодних нових доказів стороною Позивача не подавались та не досліджувались, в матеріалах справи відсутні будь-які нові запити після подання позову у даній справі. По 2 години на послуги щодо підготовки додаткових пояснень від 05.12.2023" та "підготовки заперечення на заперечення на додаткові пояснення від 15.01.2024" є абсолютно абсурдними та необґрунтованими, оскільки вказані дві заяви по суті справи повністю дублюють одна одну, а також фактично продубльовані з доводами, що зазначені у позовній заяві від 20.09.2023 в частині "щодо витрат на правничу допомогу". Також Відповідач у своїх Запереченнях від 22.01.2024 вже звертала увагу на те, що представником Позивача у Запереченнях від 15.01.2024 продубльовано інформацію додаткових пояснень від 05.12.2023 щодо права на представництво, що також свідчить про необґрунтованість кількості годин, зазначених представником Позивача у Акті приймання-передачі наданих послуг правничої допомоги від 15.02.2024. У свою чергу посилання представника Позивача на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №317/1209/19, від 03.02.2021 у справі №554/2586/16-ц, від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц є необґрунтованими, оскільки, як вже зазначалось вище Відповідачем, необґрунтовано належним чином підтвердження обсягу наданих послуг, а зазначені години в Акті приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) від 15.02.2024 очевидно є недійсними. Посилання на постанови Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.01.20221 у справі 925/1137/19, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 є необґрунтованими, оскільки стосуються застосування положень Господарського процесуального кодексу України. У зв`язку з вищевикладеним Відповідач просить суд відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Розглянувши заяву представника позивача та заперечення відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви і ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу . Після ухвалення рішення відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України представником позивача подані документи на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, а саме копію договору про надання правничої допомоги від 11.05.2023 р., Акт приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) від 15.02.2024 року відповідно до договору про надання правової допомоги від 11.05.2024 року з детальним обсягом робіт (наданих послуг). Загальна вартість послуг складає 37400 грн. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК України і воно не може змінити суті основного рішення. Додаткове рішення суду це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За змістом статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5) У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у постановах від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18 зазначив, що якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial