Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7120, вчинений приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю. від 25 червня 2021 року про стягнення з нього заборгованості в розмірі 14181,74 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. перебуває виконавче провадження АСВП [NUMBER] з примусового стягнення з нього на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 14181, 74 грн. на підставі виконавчого напису №7120 від 25 червня 2021 року приватного нотаріуса КМНО Буждиганчук Є.Ю. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не перевірив безспірність заборгованості, а стягувачем не було надано приватному нотаріусу документів, які б давали можливість вчинити виконавчий напис у встановленому законом порядку. Вказує, що виконавчий напис вчинено з порушенням ЗУ «Про нотаріат», у зв`язку з чим виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 листопада 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подала. 24 січня 2024 року від імені акціонерного товариства «Банк Форвард» за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» Артема Караченцева до суду надійшли письмові пояснення з яких вбачається, що відповідач АТ «Банк Форвард» знаходиться в процесі ліквідації, а його призначено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію цього банку. AT «Банк Форвард» на момент звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису надало всі передбачені законом документи. Нотаріусом при вчиненні виконавчого напису за заявою AT «Банк Форвард» відповідно до вимог постанови КМУ від 29.06.1999 № 1172 було перевірено подачу AT «Банк Форвард» на обґрунтування вимог повного пакету документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Також, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Форвард» Артем Караченцев зазначив, що посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного суду від 20.06.2018 (справа № 826/20084/14), як на підставу неможливості вчинення виконавчого напису нотаріуса, є необґрунтованим. На його думку, обов`язок доводити суду наявність спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором покладено саме на боржника, який в даному випадку є позивачем по справі. Між тим, позивач не надав належних і достатніх доказів, що могли б спростувати факт наявності заборгованості позивача перед відповідачем в момент вчинення виконавчого напису, а також спростувати безспірність цих вимог або факт спірності вимог в момент вчинення виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів та не повинен повідомляти боржника про стан заборгованості за кредитним договором. Позивач в поданій до суду позовній заяві не наводить належних доводів щодо неправильності розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, ним не надані належні докази іншого розміру його заборгованості перед банком за кредитним договором. Кредитна заборгованість позивача перед AT «Банк Форвард» за кредитним договором боржником не погашена, тому і була стягнута за виконавчим написом нотаріуса. На підставі зазначеного, позовні вимоги є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 25 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. було вчинено виконавчий напис №7120 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 14181,74 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 18 лютого 2021 року по 20 березня 2021 року. На підставі зазначеного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. від 02 серпня 2021 року відкрите виконавче провадження № [NUMBER]. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не перевірено безпірність вимог стягувача. Позивач також зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням ЗУ «Про нотаріат», а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв`язку з чим виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, на що слід зазначити наступне. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Встановлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис, вчинений нотаріусом 25 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». В матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між Банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є ще однією підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Крім того, у постанові Верховного суду України від 05 липня 2017 року № 754/9711/14-ц зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З наданої суду позовної заяви вбачається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора. Крім того, з наданих суду документів неможливо встановити, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, а також суд приймає до уваги той факт, що відповідачем не доведено обставини, що позивач був повідомлений до вчинення виконавчого напису про наявність заборгованості та чи була вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Вказаного відповідачем не спростовано. За таких обставин, між сторонами існував та існує невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача АТ «Банк Форвард» на користь позивача підлягає 1073,60 грн. судового збору за подання позову до суду.

Outcome: approved