Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

І. Описова частина Стислий виклад позиції позивача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 06.12.2023 надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 71349,11 грн за кредитним договором № 501107973 від 04.02.2019. Свій позов ТОВ "Фінансова компанія" Еліт Фінанс"обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору про надання кредиту №501107973 від 04.02.2019, укладеного між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] у електронній формі, перший надав останньому кредит в сумі 50000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,99 % річних, строк кредитування 36 місяців. Між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ "Фінансова компанія" Еліт Фінанс" 20.12.2021 укладено договір факторингу, за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №501107973 від 04.02.2019. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплаті відсотків і станом на 20.12.2021 є заборгованість в сумі 71349,11 гривень, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ТОВ "Фінансова компанія" Еліт Фінанс" звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився. Судом здійснювався виклик відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судової повістки. Поштове відправлення було повернуто до суду з поміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Процесуальні дії суду Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18.12.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2024 постановлено про заочний розгляд справи та винесення заочного рішення суду. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи відповідно до ухвали суду від 18.01.2024. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ від 25.08.2021 ТОВ "Фінансова компанія" Еліт Фінанс" відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.08.2021 зареєстроване як юридична особа 14.03.2016, види економічної діяльності, 64.99 - надання інших фінансових послуг(крім страхування та пенсійного забезпечення), н.в.і.у. (основний). Із оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501107973 від 04.02.2019 встановлено, що між АТ "Альфа-Банк" та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №501107973 від 04.02.2019. Відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби у розмірі 50000 грн на строк 36 місяців, з відсотковою ставкою 22,99% річних, а відповідач зобов`язався повернути отриманий кредит у строк, визначений умовами договору, а саме до 04.02.2022. Підпис позичальника, а в даному випадку відповідача в оферті на укладання угоди про надання кредиту №501107973, в паспорті споживчого кредиту, а також в додатку №1 до Угоди про надання кредиту №501107973 від 04.02.2019, свідчить про те, що останній отримав усю інформацію про умови кредитування та погодився на зазначені умови. Між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ "Фінансова компанія" Еліт Фінанс" 20.12.2021 було укладено договір факторингу №4, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Право вимоги, що відступається згідно із зазначеним договором включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями, пенями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу №4 від 20.12.2021 ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" отримало право вимоги за кредитним договором №501107973 від 04.02.2019 (сума за основною заборгованістю - 33474 грн 59 копійок; сума заборгованості за процентами та комісією - 37874 грн 52 копійки; загальна сума заборгованості - 71349 грн 11 копійок). З виписки по особовим рахункам [PERSON] за кредитним договором № 501107973 від 04.02.2019 підтверджується факт користування наданими відповідачу кредитними коштами. Згідно з\~наданим банком\~розрахунком,\~заборгованість [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~501107973\~від 04.0.2019\~становить 71349\~гривень 11\~копійок та\~складається із:\~заборгованості за\~тілом кредиту\~в сумі\~33474\~гривні 59\~копійок;\~заборгованості за\~простроченими відсотками\~в сумі\~11517\~гривень 26\~копійки; заборгованості за комісією 26357 гривень 26 копійок (а.с.37). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З урахуванням наявності в матеріалах справи паспорта споживчого кредиту від 04.02.2019 у якому зазначено процентна ставка відсотків річних та який підписаний відповідачем, а тому суд дійшов до висновку про обізнаність відповідача з умовами кредитування. Суд проаналізував зібрані у справі докази, оцінив їх в сукупності та дійшов до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на нормах чинного цивільного законодавства та кредитного договору, оскільки [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання згідно з умовами договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом слід зазначити наступне. З кредитного договору вбачається, п. 1 "б" передбачено сплату комісійної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,45% від суми виданого кредиту (а.с.5). Аналіз умов вказаного кредитного договору дає підстави для висновку, що даний кредит є споживчим, а тому для врегулювання даних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги банку про сплату спірної комісії не відповідають вимогам справедливості. Як вказав Верховний Суд у постанові від 27 грудня 2018 року по справі №695/3474/17 відповідно до положень абзацу 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, що передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Крім того, на думку Верховного Суду, за змістом статей 11 та 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10 травня 2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо). Верховний Суд дійшов висновку, що положення спірного договору про споживчий кредит у частині встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими. Це є підставою для визнання таких положень недійсними. Судом першої та апеляційної інстанцій правильно визначено характер правовідносин, коректно застосовано норми закону, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги. Отже, судова практика традиційно виходить з того, що споживач є вразливою стороною договірних відносин і потребує посиленого захисту своїх прав. Вказані висновки також кореспондуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 641/11984/15-ц. При цьому\~позивач нараховував\~комісію за\~послуги,\~що супроводжують\~кредит,\~а саме\~за його\~користування,\~а саме\~згідно з\~наданим банком\~розрахунком,\~нарахована заборгованість\~за комісією\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~501107973\~від 04.0.2019\~становить 26357\~гривень 26\~копійок (а.с.37),що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16. Усталена практика Верховного Суду зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою. Так само договори зі споживачами не повинні містити умови, які є несправедливими. Отже, суд вважає, що стягнення комісії за користування кредитом на умовах, визначених у договорі, не ґрунтується на положеннях закону, тому вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню. Отже вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 26357,26 грн. заборгованості за комісіями згідно з розрахунком заборгованості станом на 20.12.2021, як сукупної складової кредитної заборгованості із заборгованістю за відсотками, є безпідставною. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про часткове задоволення позову у розмірі 44991,85 грн, а саме стягнення з відповідача на користь позивача: - за договором №501107973 від 04.02.2019, з яких: 33474,59 грн. заборгованість за основною сумою боргу та 11517,26 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати в сумі 1692,49 гривні пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі\~ст. ст.\~11, \~207,\~ 526, \~629, \~634, \~638,\~ 1054,\~ ЦК України,\~

Outcome: partial