Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідачів та пояснень третіх осіб До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 17 лютого 2022 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, в якому просить суд: -Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., -Визнати у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] частку кожного зі співвласників по 1/4 частки в квартирі [ADDRESS] , -Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , -Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 12 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Наталією Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 7569, -Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Златової Наталії Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35146359 від 12 травня 2017 року, -Визнати недійсним іпотечний договір, укладений 12 червня 2019 року, між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною Вікторією Віталіївною, зареєстрований в реєстрі за № 1412, -Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47319547 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967629), -Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47316784 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967352), -Та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач за первісним позовом посилався на те, що 06 січня 1990 року, за актовим записом № 17, вчиненим відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Бабушкінської районної ради у місті Дніпропетровську зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу у подружжя [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] . 18 грудня 2002 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в особі директора [PERSON] , що діє на підстав Положення про регіональне відділення Фонду та сім`єю, в особі [PERSON] було укладено кредитну угоду № 113. Відповідно до розділу 1 Угоди, згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 р. № 584, Фонд від імені Держави надав позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 133 618,00 грн., терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди. Кредит цією угодою надавався на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 106 кв.м., згідно з проектом за будівельною адресою: [ADDRESS] . Протягом терміну, встановленого в п. 1.1. Угоди, [PERSON] зобов`язувався вносити суму коштів, що визначалася у розрахунку погашення кредиту, до повного виконання зобов`язань за кредитною угодою на рахунок в банку-агенті «Правекс-Банк», з яким Фонд уклав угоду про надання та обслуговування кредиту. Згідно п. 2.1. Угоди, [PERSON] вносив кошти на рахунок в банку-агенті, відповідно до розрахунку першого внеску. Відповідно до п. 3.1. Угоди, [PERSON] був зобов`язаний протягом 30 календарних днів після оформлення свідоцтва про право власності на збудоване (реконструйоване) за рахунок коштів кредиту житло, укласти з Фондом іпотечний договір про заставу цього житла. Згідно п. 4.2. Угоди, [PERSON] зобов`язувався: після ведення житла в експлуатацію разом з Фондом за власний рахунок оформити свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) майно; у період погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним надсилати Фонду до 15 квітня кожного року інформацію про рівень своїх доходів та членів сім`ї за попередні 12 місяців. Відповідно до п. 4.4.5, 4.4.6 Угоди, [PERSON] мав право разом з членами сім`ї володіти та користуватися збудованим (реконструйованим) житлом з моменту оформлення свідоцтва про право власності та укладення з Фондом договору застави, в якому визначалися умови користування житловим приміщенням протягом терміну погашення кредиту [PERSON] . Після повного виконання зобов`язань за кредитною угодою [PERSON] отримував в установленому законодавством порядку право розпоряджатися житлом. Відповідно до п. 2 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» у редакції від 29 травня 2001 р. № 584, позичальником є молода сім`я або одинокий молодий громадянин, які отримали кредит на умовах, визначених кредитною угодою. Згідно п. 3 Положення № 584, право на отримання кредиту мають: молоді сім`ї та одинокі молоді громадяни, які згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, а саме: сім`я, в якій чоловік та дружина віком до 30 років включно. Таким чином, на виконання п. 20 Положення № 584 кожному члену сім`ї [PERSON] було надано по 21 кв.м. та додатково на сім`ю 20 кв.м., тобто загалом 104 кв.м. Відповідно до технічного паспорта виготовленого станом на 10 квітня 2017 року, квартира [ADDRESS] має наступний опис: житлова площа 29,20 кв.м., загальна площа 99.8 кв.м. та складається з: 1-кухня- вітальня, 2- санвузол, 3,4 житлові кімнати, 5- санвузол, 6-хол, 7-гардеробна, І-лоджія. У зв`язку з викладеним, [PERSON] належить частина квартири [ADDRESS] , тобто 24,95 кв.м. 17 лютого 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету ДМР від 04 липня 2005 року №2616, [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно САА № 544698 - квартиру, за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов кредитної угоди, 27 лютого 2007 року між [PERSON] та Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту. Пунктами 1.1.-1.5. Договору іпотеки визначено, що згідно з кредитною угодою № 113 від 18 грудня 2002 року Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю кредит на будівництво житла за адресою: [ADDRESS] , будівельна адреса, в подальшому [ADDRESS] , згідно рішення Виконавчого комітету ДМР №2616 від 04 липня 2005 року, в сумі 133\~618,00 грн., терміном повернення на 30 років з 18 грудня 2002 року по 18 грудня 2032 року. Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою Іпотекодавець передав в Іпотеку Іпотекодержателю: квартиру [ADDRESS] , збудовану за рахунок коштів кредиту. Завдяки двом дітям, сім`я [PERSON] була звільнена від сплати відсотків за користування кредитом (п.30 Положення). Тому, позивач вважає, що [PERSON] автоматично має право на володіння 21 кв.м. загальної площі, так як він є спільною дитиною подружжя [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, [PERSON] був впевнений, що після виконання [PERSON] основного зобов`язання за кредитною угодою від 18 грудня 2002 року, він зможе оформити право власності на належну йому частину квартири. Крім того, будучі обізнаним про строк виконання основного зобов`язання по кредитній угоді, [PERSON] вважав, що у вказаний період часу [PERSON] не зможе розпорядитися нерухомим майном, у якому йому належить 1/4 частина квартири. Однак, в січні 2022 року [PERSON] випадково дізнався про відчуження [PERSON] квартири [ADDRESS] , без його згоди та відома. Позивач вважає, що такими неправомірними діями, [PERSON] порушив його право власності на 1/4 частину квартиру, яка була надана усім членам сім`ї [PERSON] , згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого Постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 р. № 584. Таким чином, кожен член сім`ї [PERSON] має право власності на частину квартири, оскільки кожному члену сім`ї була надано 26 кв.м., а саме по 24,95 кв.м. 12 травня 2017 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 7569. Згідно умов вищевказаного договору, [PERSON] передав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. у власність [PERSON] , яка сплатила за вказану квартиру [ADDRESS] 470,00 грн. В подальшому, 24 червня 2019 року [PERSON] уклала з [PERSON] іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1411. Іпотечним договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у [PERSON] , на підставі договору позики грошей, укладеного 12 червня 2019 року, за умовами якого, [PERSON] передав грошову суму 100 000,00 грн., а [PERSON] отримала та зобов`язалася повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів в строк частинами узгодженими сторонами. Кінцевий строк повернення позики 12 червня 2022 року. У забезпечення виконання зобов`язань за договором позики [PERSON] передала в Іпотеку наступне майно: квартиру [ADDRESS] . Оціночна вартість предмета іпотеки, визначена за домовленістю сторін становила 589 470,00 грн. Оскільки в результаті укладення договору купівлі продажу квартири від 12 травня 2017 року змінився власник квартири та відповідно внесені зміни до Державного реєстру Речових прав на нерухоме майно про власника квартири, вважав , що наслідки недійсності договору купівлі продажу квартири мають бути застосовані шляхом визнання за ним права власності на частину квартири та зміни інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про власників квартири [ADDRESS] . Крім того вважав, що оскаржуваний іпотечний договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним, враховуючи наявність у [PERSON] права власності на частину квартири, а тому такий договір підлягає визнанню недійсним (т. 1 а.с.1-10). 07 жовтня 2022 року представником третьої особи [PERSON] на адресу суду подано пояснення на первісну позовну заяву, в яких зазначено, що Верховний Суду у Постанові від 11 серпня 2021 року № 723/826/19 зробив висновок, про те, що « поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником… Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно та його , які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора….». В даній справі позивач діле майно зі своїм батьком, такі дії також свідчать про «вжиття права на зло». Так [PERSON] набув право власності на спірну квартиру на підставі кредитної угоди, в якій позивач не є стороною. Відповідно до п. 6.1. кредитної угоди, збудоване житло передається позичальнику у власність. Згідно наданих позивачем копій свідоцтва та витягу про реєстрацію права власності на спірну квартиру, власником зазначений лише [PERSON] . При цьому,\~позивач стверджує,\~що відповідно\~до положень\~п.\~20\~Положення про\~порядок надання\~пільгових довготермінових\~кредитів молодим\~сім`ям\~та одиноким\~молодим громадянам\~на будівництво\~(реконструкцію)\~житла,\~йому як\~і іншим\~членам родини\~було надано\~по 21 кв.м. квартири. Проте, вказана норма визначає лише розмір кредиту, який визначається фондом при наданні такого кредиту. Посилання позивача на існування іпотечного договору від 2007 року є необгрунтованим, адже вказана іпотека була припинена 11 травня 2017 року. Відповідно до ст. 175 СК України, майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Отже, під час визнання майна таким, що належить дітям та батькам на праві спільної сумісної власності необхідно встановити, чи набуто таке майно за рахунок їх спільної праці чи спільних коштів. Це підтверджується висновками Верховного Суду у Постанові від 21 квітня 2021 у справі № 308/3695/17, де Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову в частині визнання майна спільною сумісною власністю, оскільки не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту особистої участі у купівлі будинку та на підтвердження участі в його утриманні та проведенні ремонтних робіт. Твердження позивача про те, що «завдяки двом дітям, сім`я [PERSON] була звільнена від сплати відсотків за користування кредитом» не свідчить про те, що позивач брав безпосередню участь у придбанні квартири. Звільняється від сплати особа, що бере кредит за умови наявності двох дітей, тобто особа, яка брала участь у створенні сім`ї та у народженні дітей, а не самі діти. Позивач, на час кредитування та придбання квартири не був ані «молодою сім`єю» ані «одиноким молодим громадянином». Тобто, звільнення [PERSON] від сплати відсотків за користування кредитом з огляду на наявність в нього двох дітей не свідчить про те, що позивач має право на будь-які пільги, та як наслідок на частку у майні. Інших доказів на підтвердження того, що позивач надав кошти для набуття права власності на спірну квартиру не надано. Позивач не був зареєстрований за адресою, де знаходиться спірна квартира. Так, згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, позивач з 15 березня 2018 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно матеріалів нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 12 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що станом на 12 травня 2017 року у квартирі не було зареєстрованих осіб. У самому договорі відповідач також підтвердив те, що у квартирі не зареєстровано малолітніх або неповнолітніх дітей, та те, що права щодо квартири у третіх осіб відсутні. Дружина відповідача надала згоду під час посвідчення договору купівлі-продажу квартири та також підтвердила відсутність прав на квартиру у третіх осіб. Отже, під час посвідчення договору купівлі-продажу і [PERSON] , і його дружина підтвердили те, що ніхто інший не має прав на спірну квартиру, враховуючи дітей. З огляду на викладене, представник третьої особи вважає, що позивач не довів, що він брав участь у придбанні спірної квартири, та за рахунок його коштів було придбано цю квартиру. З аналізу позовних вимог вбачається, що даний позов спрямований на зменшення розміру майна, належного боржнику, та на затягування розгляду іншої справи за позовом [PERSON] (т.1 а.с.132-137). 18 січня 2023 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява з урахуванням уточнень від 13 вересня 2023 року (т.2 а.с.95-103), за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів, в якій просила суд: -Визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 99,8 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м., -Визнати у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] частку кожного зі співвласників по 1/4 частки в квартирі [ADDRESS] , -Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , -Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 12 травня 2017 року [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Наталією Анатоліївною, зареєстрований в реєстрі за № 7569, -Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Златової Наталії Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35146359 від 12 травня 2017 року, -Визнати недійсним іпотечний договір, укладений 12 червня 2019 року, між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіною Вікторією Віталіївною, зареєстрований в реєстрі за № 1412, -Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47319547 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967629), -Скасувати рішення державного реєстратора, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіної Вікторії Віталіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47316784 від 12 червня 2019 року (номер запису про іпотеку 31967352), -Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину квартири [ADDRESS] , -Стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву, позивач за зустрічним позовом зазначила, що [PERSON] мав право разом з членами сім`ї володіти та користуватися збудованим (реконструйованим) житлом з моменту оформлення свідоцтва про право власності та укладення з Фондом договору застави, в якому визначались умови користування житловим приміщенням протягом терміну погашення кредиту [PERSON] . У зв`язку з викладеним, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) належить частини квартири [ADDRESS] , тобто 24,95 кв.м., проте уклавши договір купівлі-продажу квартири [PERSON] порушив права [PERSON] , як власниці частини вищезазначеної квартири. Окрім того зазначила, що майно вибуло з її володіння без її згоди, а тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння (т.1 а.с.210-216, т. 2 а.с. 95-103). Представником третьою особи [PERSON] 13 лютого 2023 року було подано письмові пояснення на зустрічну позовну заяву, в якій зазначено, що зустрічна позовна заява є тотожною первісному позову. Позивачем за зустрічним позовом, так само як і позивачем за первісним позовом не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що спірна квартира була придбана за рахунок їх спільної праці чи спільних коштів. Позивач за зустрічним позовом не надала жодних доказів, що на час придбання спірної квартири вона мала дохід, та з позовної заяви неможливо встановити, скільки років їй було на час придбання батьком спірної квартири. Також зазначила, що позивачем за зустрічним позовом взагалі не надано жодних доказів до позовної заяви, у тому числі, що [PERSON] є донькою [PERSON] . Крім того, сама по собі кредитна угода не є правоустановчим документом, на підставі якого у [PERSON] виникло право власності на спірне майно, адже згідно п.1.2. кредитної угоди, предметом угоди є надання кредиту на будівництво (реконструкцію) житла. Також, зі змісту договору іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту не вбачається, що діти [PERSON] є або будуть у майбутньому співвласниками спірної квартири, так само як приймали участь в погашенні кредиту. Таким чином, твердження позивача за зустрічним позовом про те, що «спірна квартира була надана на 4 особи» не свідчить про те, що вказана квартира надана саме у власність чотирьох осіб, а твердження про те, що нібито завдяки двом дітям сім`я була звільнена від сплати відсотків за користування кредитом не свідчить про те, що неповнолітні діти надали спільні кошти, або за рахунок їх спільної праці було придбано спірну квартиру. (т.1 а.с.234-235). 13 вересня 2023 року представником позивача за первісним позовом подано додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, що [PERSON] незаконно розпорядився частиною спірної квартири, яка належить [PERSON] , оскільки він не надавав йому згоду на відчуження його частки квартири. Попри викладене, [PERSON] без відома та згоди уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири від 12 травня 2017 року, яка в подальшому уклала з [PERSON] іпотечний договір від 24 червня 2019 року. Вказані договори порушують право власності [PERSON] на його частину квартири, тому з метою відновлення його порушених прав як законного власника частини квартири необхідно визнати недійсними оскаржувані договори та застосувати наслідки недійсності правочинів. (т.2 а.с.74-76). Не погодившись з первісною та зустрічною позовними заявами 25 вересня 2023 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому зазначено, що [PERSON] , як власник спільного майна на власний розсуд розпоряджався квартирою укладаючи договір купівлі-продажу, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним позовом. (т.2 а.с.181-184). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 лютого 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (т.1 а.с.46). 18 лютого 2022 року згідно із вимогами ч. 6\~ст. 187 ЦПК України\~суддя звернувся до Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області, щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. (т.1 а.с.47-51). 31 березня 2022 року надійшла відповідь з Відділу обліку та моніторингу інформації ГУДМС України в Дніпропетровській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідачів. (т.1 а.с.52-56). Ухвалою від 01 квітня 2022 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кухтіна Вікторія Віталіївна, про визнання права власності, визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів та витребувано документи, які просив витребувати позивач в своїй позовній заяві. (т.1 а.с.57-59). Разом з позовною заявою позивачем було подано клопотання про забезпечення позову. (т.1 а.с.15-17). Ухвалою судді від 01 квітня 2022 року, клопотання про забезпечення позову задоволено. (т.1 а.с.60-63). 28 липня 2022 року до суду надійшла заява про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] . (т.1 а.с.82-84). 17 вересня 2022 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення, щодо залучення [PERSON] третьою особою. (т.1 а.с.106-111). В судовому засіданні, 27 вересня 2022 року, судом задоволено клопотання про залучення до участі у справі, в якості третьої особи [PERSON] . (т.1 а.с.121-123). На виконання ухвали суду від 01 квітня 2022 року приватним нотаріусом 25 жовтня 2022 року надано витребувані документи. (т.1 а.с.154). 14 листопада 2022 року на адресу суду надійшла заява від приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича, щодо залучення останнього в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. (т.1 а.с.198-200). В підготовчому засіданні, яке відбулось 09 лютого 2023 року, суд відмовив в задоволенні заяви приватного виконавця Сивокозова Олександра Миколайовича. (т.1 а.с.224-227). Ухвалою суду від 09 лютого 2023 року, прийнято зустрічну позовну заяву та призначено підготовче засідання. (т.1 а.с.228-230). 30 березня 2023 року від представника позивача за первісним позовом надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи Органу опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради. (т.2 а.с.11-12), яке 30 березня 2023 року, було задоволено та залучено в якості третьої особи Орган опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради. (т.2 а.с.14-15). 18 вересня 2023 року від представника позивача за зустрічною позовною заявою надійшло клопотання про витребування доказів. (т.2 а.с.147-148). Представником позивача за зустрічним позовом 18 вересня 2023 року подано заяву про забезпечення зустрічного позову. (т.2 а.с.151-153). 19 вересня 2023 року ухвалою судді клопотання представника позивача за зустрічною позовною заявою задоволено частково. (т.2 а.с.174-178). На виконання ухвали від 01 квітня 2022 року приватним нотаріусом 07 листопада 2023 року направлено витребувані документи. (т.2 а.с.233). 28 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. (т.3 а.с.41-42). 13 березня 2024 року від представника Органу опіки та піклування в особі Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради, надійшла заява, в якій зазначено, що права та інтереси дітей (осіб до 18 років) не є предметом спору по даній справі, з огляду на вказане представник третьої особи просила слухати справу без її участі та прийняти рішення в межах чинного законодавства. Фактичні обставини встановленні судом 06 січня 1990 року, за актовим записом № 17, вчиненим відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Бабушкінської районної ради у місті Дніпропетровську зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т. 3 а.с. 22 на звороті) [PERSON] та позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] є дітьми [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.12) та [NUMBER] (т.2 а.с.109), а також свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (т.2 а.с.110). 18 грудня 2002 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON] укладено кредитну угоду №113, відповідно до якої згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 року №584, Фонд від імені держави надає позичальнику прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 133\~618 грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди. (т.1 а.с.23-27). Пунктом 1.2 передбачається, що кредит надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 106 кв.м., згідно з проектом за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2006 року, [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.28). 22 лютого 2006 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.29). 27 лютого 2007 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та [PERSON] укладено Договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту. (т.1 а.с.30-33). Пунктами 1.1.-1.5. Договору іпотеки визначено, що згідно з кредитною угодою № 113 від 18 грудня 2002 року Іпотекодержатель надав Іпотекодавцю кредит на будівництво житла за адресою: [ADDRESS] , будівельна адреса, в подальшому [ADDRESS] , згідно рішення Виконавчого комітету ДМР №2616 від 04 липня 2005 року, в сумі 133\~618,00 грн., терміном повернення на 30 років з 18 грудня 2002 року по 18 грудня 2032 року. Для забезпечення своєчасного виконання зобов`язань за кредитною угодою Іпотекодавець передав в Іпотеку Іпотекодержателю: квартиру [ADDRESS] , збудовану за рахунок коштів кредиту. В матеріалах справи наявний технічний паспорт на вищезазначену квартиру. (т.1 а.с.36-40). Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] з 15 березня 2018 року зареєстрований в [ADDRESS] . (т.1 а.с.22). Матеріалами справи підтверджується наявність боргових зобов`язань між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.85-90). Довідкою від 12 травня 2017 року підтверджується, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , але не зареєстрований в ній. (т.1 а.с.138). 12 травня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.140-142). 12 травня 2017 року дружина [PERSON] [PERSON] надала нотаріально завірену, письмову згоду подружжя на укладання та підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна. (т.1 а.с.139). 12 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого, [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 100\~000 грн., з умовою повернення до 20 червня 2022 року. (т.1 а.с.170). 12 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до якого, у забезпечення позикових зобов`язань іпотекодавець передає в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . (т.1 а.с.155-157). Дане узгоджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. (т.1 а.с.34-35, 179-187). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача та відповідача за первісним та зустрічним позовом, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.\~321\~ЦК України\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною другою\~статті 3 СК України\~визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Зважаючи на зазначене суб`єктами, яким належить право спільної сумісної власності є виключно чоловік та дружина, а об`єктом спільної сумісної власності є майно, набуте подружжям за час шлюбу. Одним із основних аргументів позивачів за первісним та зустрічним позовом, є те що вони мають право на квартири на підставі спільної сумісної власності, проте дане твердження є безпідставним та не доведеним. Посилання \~позивачів на\~вимоги статті\~175\~СК України\~є також\~необгрунтованими,\~оскільки статтею\~175\~СК України\~ передбачено,\~що майно,\~набуте батьками\~і дітьми\~за рахунок\~їхньої спільної\~праці чи\~спільних коштів,\~належить їм\~на праві\~спільної сумісної\~власності. Діти\~мають право\~на виділ\~у натурі\~майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності\~батьків і\~дітей. Отже під час визнання майна таким, що належить дітям та батькам на праві спільної сумісної власності необхідно встановити, чи набуто таке майно за рахунок їх спільної праці чи спільних коштів. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Натомість позивачами\~ не\~надано жодного\~доказу на\~підтвердження \~того що\~спірна квартира була набута батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, а тому посилання позивачів на те що квартира є їх спільно сумісною власністю є безпідставним. Наступним аргументом позивачів за первісним та зустрічним позовом є те, що квартира була надана усім членам сім`ї [PERSON] , згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого Постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» від 29 травня 2001 р. № 584 на підставі кредитної угоди №113, укладеної 18 грудня 2002 року між Дніпропетровським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в особі директора [PERSON] , що діє на підстав Положення про регіональне відділення Фонду та сім`єю, в особі [PERSON] , з приводу даного суд зазначає наступне. Кредит цією угодою надавався на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 106 кв.м., згідно з проектом за будівельною адресою: [ADDRESS] . Протягом терміну, встановленого в п. 1.1. Угоди, [PERSON] зобов`язувався вносити суму коштів, що визначалася у розрахунку погашення кредиту, до повного виконання зобов`язань за кредитною угодою на рахунок в банку-агенті «Правекс-Банк», з яким Фонд уклав угоду про надання та обслуговування кредиту. Згідно п. 2.1. Угоди, [PERSON] вносив кошти на рахунок в банку-агенті, відповідно до розрахунку першого внеску. Відповідно до п. 3.1. Угоди, [PERSON] був зобов`язаний протягом 30 календарних днів після оформлення свідоцтва про право власності на збудоване (реконструйоване) за рахунок коштів кредиту житло, укласти з Фондом іпотечний договір про заставу цього житла. Згідно п. 4.2. Угоди, [PERSON] зобов`язувався: після ведення житла в експлуатацію разом з Фондом за власний рахунок оформити свідоцтво про право власності на збудоване (реконструйоване) майно; у період погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним надсилати Фонду до 15 квітня кожного року інформацію про рівень своїх доходів та членів сім`ї за попередні 12 місяців. Відповідно до п. 4.4.5, 4.4.6 Угоди, [PERSON] мав право разом з членами сім`ї володіти та користуватися збудованим (реконструйованим) житлом з моменту оформлення свідоцтва про право власності та укладення з Фондом договору застави, в якому визначалися умови користування житловим приміщенням протягом терміну погашення кредиту [PERSON] . Після повного виконання зобов`язань за кредитною угодою [PERSON] отримував в установленому законодавством порядку право розпоряджатися житлом. Відповідно до п. 2 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла, затвердженого постановою КМУ «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів ним сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) житла» у редакції від 29 травня 2001 р. № 584, позичальником є молода сім`я або одинокий молодий громадянин, які отримали кредит на умовах, визначених кредитною угодою. Згідно п. 3 Положення № 584, право на отримання кредиту мають: молоді сім`ї та одинокі молоді громадяни, які згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, а саме: сім`я, в якій чоловік та дружина віком до 30 років включно. Таким чином, на виконання п. 20 Положення № 584 на кожного члена сім`ї [PERSON] було виділено по 21 кв.м. та додатково на сім`ю 20 кв.м., тобто загалом 104 кв.м. 17 лютого 2006 року на підставі рішення виконавчого комітету ДМР від 04 липня 2005 року №2616, [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно САА № 544698 квартиру, за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов кредитної угоди, 27 лютого 2007 року між [PERSON] та Дніпропетровським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було укладено договір іпотеки квартири збудованої за рахунок коштів пільгового довготермінового кредиту. Суд звертає увагу, що відповідно до умов вищезазначених договорів, [PERSON] дійсно отримав кредитні кошти для будівництва житла саме для сім`ї, і завдяки наявності у останнього дітей він був звільнений від сплати відсотків та отримав додатково виділені кв.м., проте [PERSON] був єдиним підписантом всіх договорів і всі зобов`язання по виконанню договорів брав виключно на себе, в умовах договорів не зазначено пунктів про виділення часток на кожного члена сім`ї та взагалі не зазначено, що діти [PERSON] мають права на додатково виділенні кв.м., з огляду на наведене, такі додаткові кв.м. виділялись виключно на підставі соціально побутових норм, передбачених житловим кодексом, який діяв станом на 2002 рік, а також були надані для додержання прав дітей для їх гармонійного розвитку та здоров`я. Крім того, свідоцтво про право власності видавалось лише на [PERSON] , а позивачами за первісним та зустрічним позовом не надано доказів, що останні приймали участь в виконанні зобов`язань, щодо виплати кредитних коштів або доказів що останні мали можливість погашати кредитну заборгованість. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що [PERSON] 12 травня 2017 року уклав договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , на законних підставах не порушуючи права власних дітей. Також суд звертає увагу, на те, що 12 травня 2017 року дружина [PERSON] [PERSON] надала нотаріально завірену, письмову згоду подружжя на укладання та підписання договору купівлі-продажу нерухомого майна, таким чином права суб`єкта спільної сумісної власності також не було порушено. Оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, підсумовуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним та зустрічним позовами в повному обсязі, оскільки не визнаючи спільною сумісною власністю спірну квартиру, а також не визнаючи право на частки даної квартири за позивачами, похідні позовні вимоги про визнання недійсними договору купівлі - продажу та договору іпотеки, скасування рішень державних реєстраторів та витребування майна також не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України З урахуванням тих обставин, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, у відповідності до положень ч.9 ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню і заходи забезпечення позовних вимог, На підставі викладеного,

Outcome: dismissed