Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Підставою позову вважає те, що він, [PERSON] , має неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Мати неповнолітньої дитини - [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не проявляє заінтересованості у подальшій долі сина, не цікавиться успіхами, його здоров`ям, не забезпечує необхідним харчуванням та лікуванням, взагалі не спілкується з дитиною. Мати ніде офіційно не працює, від виконання батьківських обов`язків по утриманню та вихованню дитини фактично самоусунулась. Турботи щодо матеріального забезпечення дитини, її лікування, відвідування дошкільного закладу, виховання переклала на нього, [PERSON] . Окрім того, останні майже 3 роки відповідач більшу частину часу перебуває за кордоном, що само собою унеможливлює навіть побачення з дитиною. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина перебуває на повному його утриманні. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 27.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.03.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та додатково пояснив, що [PERSON] участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина не виконує. З 2021 року відповідачка покинула сім`ю та поїхала до Республіки Польща, пояснивши, що поїхала заробляти кошти для покупки квартири спільній старшій доньці. Будучи в Республіці Польща перший час присилала грошові кошти на утримання своєї хворої матері та невелику частину для утримання неповнолітнього сина, в подальшому припинила висилати кошти. Лише на прохання сина, деколи, висилала невелику суму коштів безпосередньо синові. Наразі відповідачка проживає у м. Монастирище Черкаської області, проте з сином майже не спілкується, після подачі позову та стягнення на утримання дитини коштів у 2024 році будь-якої допомоги на утримання сина не надає. Крім того, після першого судового засідання у даній справі відповідачка намагалась за 50 000 грн відмовитись від дитини, про що написала в месенджер повідомлення синові. Рішення про позбавлення батьківських прав відповідачки було прийнято безпосередньо самим сином [PERSON] . В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала та пояснила, що якщо позбавити її батьківських прав хоче дитини, то вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. З приводу відмови від дитини за 50 000 грн, пояснила, що оскільки позивач позбавленням батьківських прав та отриманням одноособової опіки над дітьми хотів мати відстрочку від військової служби, вона запропонувала надати їй 50 000 грн, а вона напише відмову від батьківських прав на дитину. Пояснила, що після розірвання шлюбу у 2018 році з [PERSON] вона запитувала думку дитини щодо того з ким він хоче проживати, на що [PERSON] повідомив, що не бажає залишати рідний дім, друзів та обрав місце проживання з батьком. Вона прийняла такий вибір сина та стала проживати окремо від нього, в подальшому у січні 2021 року поїхала на заробітки у Республіку Польща. Перебуваючи там вона регулярно висилала синові грошові кошти у сумі приблизно 3000 грн щомісячно, також висилала кошти в сім`ю, гасила спільний кредит, спілкувалась з [PERSON] по телефону. Частіше до неї телефонував син та просив грошові кошти. Вона завжди поздоровляла його з Днем народженням. Коли вона повернулась в Україну у січні 2024 року вона зустрічалась з сином приблизно 5 разів, приносила йому подарунки, телефонувала синові та він телефонував їй. Наразі вона ображена на сина, що він хоче позбавити її батьківських прав. В судовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору служби у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області Томченко А.В. підтримала висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав матері, проте в судових дебатах підтримала позов про позбавлення батьківських прав, оскільки відповідач визнала позов. В судовому засіданні була з`ясована думка дитини [PERSON] щодо позбавлення матері батьківських прав та який пояснив, що має образу на матір, яка покинула його та сім`ю та поїхала на заробітки до Республіки Польща. Оскільки, на його думку, він отримує мало уваги від матері, яка йому рідко телефонує, вважає за доцільне позбавити матір батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши думку дитини щодо вирішення спору, перевіривши викладені у заяві по суті справи обставини та безпосередньо дослідивши письмові докази встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком, а відповідач у справі [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини: серії [NUMBER] , виданого 28.01.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Монастирищенського районного управління юстиції Черкаської області (а.с. 4). Згідно з ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про стан здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до позовної заяви мати [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. На підтвердження ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини відповідачем [PERSON] , позивачем надано наступні докази. Відповідно до рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.09.2018, яке набрала законної сили 08.10.2018, шлюб між сторонами [PERSON] та [PERSON] розірвано 08.10.2018 (а.с. 10). Відповідно до довідки № 12, виданої 09.01.2024 службою у справах дітей виконавчого комітету Монастирищенської міської ради Черкаської області, [PERSON] , житель с. Нове Місто Уманського району Черкаської області, самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї (а.с. 5). Згідно з актом обстеження умов проживання від 22.02.2024, батько самостійно виховує неповнолітнього сина [PERSON] , мати дитини проживає окремо, участі у вихованні та утриманні сина не приймає, аліментів не сплачує, між батьком та сином спостерігаються теплі родинні стосунки. Для дитини в родині батька створені належні житлово - побутові умови (а.с. 7). Відповідно до інформації про участь батьків у навчанні та вихованні дитини [PERSON] , 2008 року народження, учня 10 - Б класу № 29, наданої 23.02.2024 Монастирищенським ліцеєм № 2 Монастирищенської міської ради Черкаської області, учень 10 - А класу [PERSON] наразі відвідує заняття у закладі, хлопець охайний, доглянутий, одягнений по віку та сезону, шкільне приладдя в наявності, вихованням дитини займається батько - [PERSON] , так як хлопець проживає з ним (а.с. 6). Згідно з витягом про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Інших доказів, позивачем не надано. Згідно з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 21.03.2024 № 208/03-01-3 виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради Черкаської області встановлено, що батьки дитини, [PERSON] , і мати, [PERSON] , у вересні 2018 року розлучилися, а у 2020 році припинили спільне проживання. Їх неповнолітній син, [PERSON] , залишився проживати з батьком. Мати, [PERSON] , залишила родину та поїхала працювати за кордон до країни Польща. Батько, [PERSON] , із сином, [PERSON] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , у власному житловому будинку. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, самостійно виховує та утримує сина, відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.02.2024 створив належні житлово-побутові умови проживання, розвитку і виховання для дитини. В родині [PERSON] почувають себе комфортно. Мати, [PERSON] , у 2020 році залишила родину та сина проживати з його батьком, участі у вихованні [PERSON] не приймає, його життям та здоров`ям не цікавиться, аліменти не сплачує, періодично надаєкошти на особисті потреби сина, перераховуючи на його банківську картку, спілкується з ним по телефону. Повідомила, що за час перебування за кордоном із 2021 року дарувала [PERSON] подарунки, вітала із святами, привозила солодощі та намагалася налагодити відносини із сином. Стверджує, що син відвідував її кілька разів за місцем проживання. Заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, проте визнає, що неналежно виконувала батьківські обов`язки. Відповідно до довідки навчального закладу Монастирищенський ліцей № 2 Монастирищенської міської ради від 23.02.2024, відомо що вихованням сина займається батько [PERSON] . Сімейний лікар дитини, [PERSON] , повідомила, що неповнолітній [PERSON] звертається до медичного закладу за медичною допомогою самостійно або у супроводі батька. Начальником служби у справах дітей ВК Монастирищенської міської ради [PERSON] , проведено бесіду з неповнолітнім [PERSON] , з метою з`ясування його думки щодо позбавлення матері батьківських прав. У ході бесіди хлопчик повідомив, що проживає з батьком, почуває себе комфортно, з матір`ю спілкується рідко, переважно по телефону, у разі потреби просить у неї матеріальної допомоги, іноді отримував посилки від матері, під час перебування її за кордоном. [PERSON] відчуває глибоку образу на матір, не сумує за нею, не відчуває браку у спілкуванні з нею та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Враховуючи обставини та інформацію викладену у позові, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини від 20.03.2024 (протокол № 3), з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Монастирищенської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає не доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 28). Суд вважає висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Монастирищенської міської ради про не доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її дитини обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка відповідно до змісту ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судами може застосовуватися як джерело права, викладеної у рішенні по справі «Савіни проти України» від 18.12.2008, національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що мати, відповідач у справі, не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини, не зважаючи на визнання позову про позбавлення батьківських прав не втратила інтерес до сина, бажає бути спорідненою із ним, частково визнала факт не виконання нею батьківських обов`язків по вихованню її неповнолітньої сина в тій частині, що приділяє мало уваги синові, у зв`язку із тим, що окремо проживає від нього, деякий час проживала за кордоном, надає посильну матеріальну допомогу. Суд вважає, що розірвання шлюбу між батьками та проживання дитини з батьком не є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав, оскільки неприязні відносини сторін не звільняють обох батьків від обов`язку в рівній мірі утримувати дитину до досягнення нею повноліття. До того ж, позивачем не надано доказів, що з відповідачки на законних підставах стягуються аліменти на утримання сина та доказів про наявність заборгованості по їх сплаті, враховуючи повідомлену позивачем інформацію що рішення суду про стягнення з відповідачки аліментів було винесено у 2024 році. Під час дослідження доказів судом не встановлено не лише достатніх підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, а й гострої соціальної необхідності у цьому, як крайнього заходу впливу на неї. Оцінюючи зібрані докази суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Суд враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам дитини, незважаючи на бажання дитини позбавити матір батьківських прав через образу на неї. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, однак у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалась до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство по відношенню до неї чи вчиняла інші подібні дії. Таким чином, під час розгляду даної справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачкою, які б свідчили про ухилення нею від виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст. 164 СК України, що не відповідатиме інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Позивачем же не обґрунтовано належними доказами, в чому полягає злісне небажання відповідачки виконувати свої обов`язки по вихованню дитини, при цьому доказів того, що до останньої застосовувались попередження про необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, що вона притягувався до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини, веде аморальний спосіб життя або зловживає алкогольними напоями чи вживає наркотичні засоби, суду не надано. А тому суд вважає, що матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав, а тому вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд вважає за необхідне судовий збір залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed