Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

В жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення поштою, який зареєстрований судом 27 листопада 2023, обґрунтовуючи тим, що 11 травня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] \~ було підписано заяву-договір про надання споживчого кредиту № 1704064-008, згідно якого позичальник просив надати споживчий кредит на рефінансування в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в сумі 51705,87 грн. строком на 36 місяців з процентами за користування кредитом 0,01 % річних та комісією за обслуговування кредиту 2,5% щомісячно. Кредитні кошти відповідачу було надано в спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується випискою. В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах та комісії. Станом на 13.11.2023 заборгованість за Заявою-договором про надання споживчого кредиту № 1704064-008 від 11.05.2021 становить 63373,73 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту 40100,41 грн.; заборгованість по процентам 5,62 грн.; заборгованість по комісії 23 267,70 грн. 10.01.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано на розгляд судді Бебешко М.М. 31 січня 2024 року отримано відповідь з Управління обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області (а. с. 72). 06 лютого 2024 року судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено судове засідання на 12 березня 2024 року. В позовній заяві представник позивача просив розглядати справу без участі представника АТ «Таскомбанк», не заперечив проти ухвалення заочного рішення. В зв`язку з неявкою\~ відповідача в судове засідання, розгляд справи був відкладений на 15 квітня 2024 року. В судове засідання 15 квітня 2024 року відповідач подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, визнання ним позовних вимог у повному обсязі. Крім цього просив суд розстрочити виконання судового рішення терміном до одного року через скрутне матеріальне становище, викликане наявністю онкологічного захворювання його дружини [PERSON] , про що долучив консультативний висновок Київського обласного онкологічного диспансеру від 27 березня 2024 року. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 11.05.2021 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1704064-008 (а.с. 7- 10) за умовами якого за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику у розмірі та на умовах, цієї заяви-договору кредит, шляхом виплати кредитних коштів в сумі 51705,87 грн. а позичальник засвідчує, що він ознайомлений з умовами ДКБО, які погоджується вважати обов`язковими. Кредит надається позичальнику на суму 51705,87 грн. (п. 1.1.2) строком на 36 місяців (п. 1.2), з процентами за користування кредитом 0,01% річних (п. 1.3) та комісією за обслуговування кредиту 2,5% щомісячно. Згідно Додатку\~ № 1 до Заяви-договору № 1704064-008, яким погоджено детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів загальна вартість кредиту становить 98 249,25 грн. (а. с. 11-13).\~\~ На підтвердження виконання банком своїх обов`язків надано меморіальний ордер № 714131694 від 11.05.2021 на суму 51 705,87 грн. (а.с. 14). При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1704064-008 від 11.05.2021 (а. с. 15) вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором станом на 13.11.2023 становить 63 373,73 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту 40 100,41 грн.; заборгованості по процентам 5,62 грн. заборгованості по комісії 23267,70 грн.., яка також підтверджується випискою по рахунку відповідача (а.с. 25-65). 21.09.2021 АТ «Таскомбанк» направив відповідачу повідомлення-вимогу №157401/70.2.2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № № 1704064-008 від 11.05.2021 (а.с. 47), що підтверджується списком згрупованих відправлень Укрпошта Експрес та описом вкладень у цінний лист (а.с. 48-50) в якій повідомив розмір боргу, попередив про необхідність його повернення, протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги, та попередив про подання позову до суду в разі невиконання даної вимоги. Отже, встановлено, що відповідач з умовами договору був ознайомлений, підписав договір № 1704064-008 від 11.05.2021, однак умови договору порушив. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, тому, заборгованість за кредитним договором визначена станом на 13.11.2023 в розмірі 63373,73 грн., є доведеною та обґрунтованою. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно з вимогами статті 435 ЦПК України - за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. При відстроченні або розстроченні виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю. Приймаючи до уваги те, що відповідач в своїй заяві клопоче перед судом про розстрочення рішення суду, посилаючись на тяжке матеріальне становище, викликане наявністю у дружини злоякісного новоутворення, підтвердженого висновком Київського обласного онкологічного диспансеру від 14 квітня 2024 року, суд вважає за можливе при ухваленні рішення про задоволення позову, розстрочити його виконання терміном на один рік, зі сплатою його рівними частинами щомісячно. Відповідно до частини першої статі 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 % сплаченого судового збору збір у розмірі 1342,00 грн.

Outcome: approved