Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі - ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивач ) звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] (далі відповідач) на його користь заборгованість за кредитним договором №101888483 від 03.03.2023 в розмірі 22\~137,50 грн та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.03.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 101888483, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 5500,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені договором, з терміном повернення кредиту 18.03.2023. ТОВ «МІЛОАН» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму, а останній у свою чергу не виконав умови кредитного договору. Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «МІЛОАН» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач одноразовим ідентифікатором підписав кредитний договір шляхом використання електронного цифрового підпису. Підтвердженням добровільного укладення відповідачем кредитного договору є Анкета-Заява позичальника, в якій зазначені особисті дані відповідача. Після чого, укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому в свою чергу були перераховані кошти, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням. 27.06.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 100-МЛ/Т, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі й за за кредитним договором №101888483 від 03.03.2023, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та позичальником [PERSON] . Станом на 22.01.2024 сума заборгованості відповідача становить 22\~137,50 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 5500,00 грн, заборгованість за відсотками 16\~087,50 грн, комісія 550,00 грн, яку просить стягнути позивач. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07.03.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 22.03.2024 від представника відповідача адвоката Денисенка С.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому останній заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. Позивач не надав разом з позовом доказів щодо підписання відповідачем кредитного договору у будь-який спосіб у тому числі шляхом використання одноразового ідентифікатора, і не надав документів, якими сторони обмінювались або які надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи для підтвердження фіксації змісту причину та дійсної волі сторін. Крім того, позивач надав покументи, зміст яких є суперечливим. Так, за умовами кредитного договору №101888483, строк кредитування складає 105 днів. Проте в усіх інших документах (анкета-заява на кредит №101888483, виписка з особового рахунка, витяг з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог, претензія) строк повернення кредиту визначений до 18.03.2023, тобто строк кредитування складає 15 днів. Відповідач стверджує, що не кредитувався на 105 днів та жодного документу із визначенням строку кредитувания на 105 днів сторонами не узгоджувалось, не укладалось і не підписувалось. У заявці та в усіх повідомленнях строк кредитування встановлювався на 15 днів, а тому нарахування відсотків за користування кредитом можливе лише протягом 15 днів, а не 105 днів, як це зробив позивач. Також зазначає, що позивач мав би право стягувати суму кредиту та відсотки за 15 днів користування кредитом лише у тому разі, якби такий кредит дійсно був наданий. У свою чергу позивач не надав докази щодо надання та перерахування коштів на рахунок відповідача. Надана копія платіжного доручення №60373138 не містить необхідних реквізитів та має ознаки підробки інструкція, а тому вимога про повернення коштів є безпідставною. Щодо нарахування процентів зазначає, що нарахування відсотків за період з 19.03.2023 по 16.06.2023 здійснено безпідставно, оскільки таке нарахування має бути здійснене у межах строку кредитування, тобто до 18.3.2023. У разі доведення позивачем, що саме ТОВ «МІЛОАН» здійснювало перерахування своїх коштів на картку відповідача, позивач може вимагати повернення йому суми кредиту 5500 грн, комісії 550 грн та відсотків 1237,50 грн. Одночасно представником відповідача подано клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: про наявність у даному банку станом на 03.03.2023 відкритих рахунків ТОВ «МІЛОАН»; відомості та підтверджуючі документи про здійснення/не здійснення переказу коштів 03.03.2023 з рахунку ТОВ «МІЛОАН» на рахунок [PERSON] у сумі 5500 грн (підстави, призначення платежу та іншу інформацію); підтвердження або спростування достовірності платіжного доручення №60373138 від 03.03.2023, а також всі наявні відомості (відправник, отримувач, сума платежу, призначення тощо) про здійснений платіж за даним дорученням (у разі підтвердження його достовірності). Клопотання мотивує тим, що самостійно надати вищезазначені докази не має можливості, а вказані відомості необхідні для розгляду цієї справи. 25.03.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив в якій позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Зазначає, що договір укладено в електронній формі відповідно до ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Підписуючи договір, позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, який викладений у договорі. Щодо строку кредитування, то за умовами договору 105 днів це загальний період кредитування, який складається з пільгового та поточного періоду. Оскільки відповідач не погасив кредит у пільговий період, то повинен сплатити заборгованість відповідно до п.1.3 договору. Розрахунок заборгованості було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «МІЛОАН» згідно договору відступлення прав вимоги, позивач у свою чергу жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховував. Просить праву розглядати без участі представника. 26.03.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 27.03.2024 від представника позивача надійшло клопотання про огляд веб-сайту судом, а саме: просить оглянути веб-сайт сторінку та особистий кабінет відповідача. 27.03.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування доказів в якому останній просить витребувати інформацію від ТОВ «МІЛОАН»: всі документи (у тому числі електронні листи, повідомлення, інші відправлення), якими обмінялися [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН», або які надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовувалася при укладенні кредитного договору №101888483 від 03.03.2023; докази ознайомлення [PERSON] зі змістом договору про споживчий кредит №101888483 від 03.03.2023, належні докази підписання ним цього договору, докази надсилання йому копії цього договору та його відображення у його особистому кабінеті; зафіксований у певному вигляді (паперовому, електронному, фото-, відеозапису) зміст веб-сайту (сторінки, особистого кабінету [PERSON] ), через який укладався кредитний договір №101888483 від 03.03.2023, з відображенням усієї наявної там інформації щодо обміну відправленнями, переліку документів, інформації, що стосується укладення договору, отримання і сплати кредиту, змісту наявних в особистому кабінеті документів, часу їх формування, надсилання та отримання. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 03.03.2023 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір №101888483. Відповідно до п.1.2. Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5500,00 грн. У п.1.3 визначено, що кредит надається загальним строком на 105 днів з 03.03.2023 і складається з пільгового та поточного періодів. Згідно п. 1.3.1. Договору кредит надається строком на 15 днів та завершується 18.03.2023. Відповідно до п. 1.4. Договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 18.03.2023. Згідно п.1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 1787,50 грн. Відповідно до п.2.1. Договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок з використанням карти 414949*78. Договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (п. 6.1.договору). Згідно з абзацом 2 ч.2 ст.639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203св20, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205 ,207 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обовязкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обовязкові реквізити документа. Згідно із ч.ч.1,2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обовязковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обовязковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Згідно ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий Ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається із матеріалів справи, 03.03.2023 [PERSON] в електронній формі через IP адрес [NUMBER] заповнено Анкету-заяву на кредит № 101888483 від 03.03.2023, яка містить інформацію про позичальника, а також суму кредиту: 5500 грн, строк - 15 днів до 18.03.2023, та відомості про сукупну вартість кредиту 7287,50. В анкеті-заяві також зафіксовано процес оформлення та розгляду заяви 101888483 (а.с. 15-16). Так, згідно з довідкою про ідентифікацію, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено кредитний договір №101888483 від 03.03.2023, ідентифікований ТОВ «МІОЛАН». Акцепт договору позичальником (підписання аналоговим підписом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) J72799, час відправлення ідентифікатора 03.03.2023 22:56:48, номер телефону на який було відправлено ідентифікатор [NUMBER] (а.с.12). Після погодження - 03.03.2023 умов кредитування по заявці 101888483, між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір №101888483 в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Тобто, відповідач [PERSON] здійснив дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення анкети-заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором, на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якого, в подальшому, згідно платіжного доручення №60373138 від 03.03.2023 кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 5500,00 грн на банківську картку, зареєстровану для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Отже, судом встановлено, що відповідач підписав кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»). Крім того, у п.10 спірного договору зазначені персональні дані [PERSON] (адреса місця фактичного проживання та місця реєстрації, реєстраційний номер облікової картки платника податків, серія та номер паспорта, засоби звязку), які могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнано. Аналізуючи в сукупності докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що факт підписання кредитного договору №60373138 в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора (J72799) [PERSON] є доведеним, натомість відповідачем будь-яких доказів на спростування останнього до суду подано не було. Згідно вказаного договору [PERSON] було надано кредит у сумі 5500,00 грн на 15 днів, до 18.03.2020, зі сплатою комісії за надання кредиту 550 грн та процентів за користування кредитом 1237,50 грн. Загальна вартість кредиту 7287,50 грн. Разом з тим, серед поданих документів, ні Паспорт споживчого кредиту, ні Графік платежів, не містять підписів в розумінні ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто не підписані зазначеним вище одноразовим ідентифікатором «J72799». Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»: «До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Тобто, Паспорт споживчого кредиту не є частиною Кредитного договору. Аналогічні висновки підтверджуються сталою Практикою Верховного Суду, а саме позицією Верховного Суду, викладеною в Постанові від 23.05.2022 по справі №393/126/20. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли,фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обовязку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обовязку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту. його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та до тримання його Форми, оскільки в паспорті кредиту не відбуваємся Фіксація волі сторін, договору та його змісту.». Таким чином, наданий позивачем в якості доказів укладення Кредитного договору: Паспорт споживчого кредиту та Графік платежів, які не підписані одноразовим ідентифікатором, не є доказом укладення погодження умов Кредитного договору на строк 105 днів. Тобто, позивач не надав належних та допустимих доказів укладення між відповідачем та ТОВ «МІЛОАН» Кредитного договору на умовах викладених позивачем у позовній заяві. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Статтями 651, 654 цього Кодексу передбачено, що розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та вчиняється в такій самій формі, що й договір, що розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629\~ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до ч.1 ст.625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.ст.512, 514\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобовязання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, повязаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] , підтверджується копією договору відступлення прав вимоги, актом прийому-передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників до договору факторингу. Суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо повернення тіла кредиту у визначені договорами строки, оскільки відповідачем не подано доказів на спростування даного факту, а отже наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту за укладеними договорами. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором №60373138 від 03.03.2023, суд зважає на наступне. Згідно ч.1 ст.1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст.1049 Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З договору вбачається, що сторони погодили, що кредит надається строком на 15 днів з 03.03.2023 по 18.032023. Договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 1237,50 грн, тому суд приходить до висновку, що саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Аналіз наведених положень Кодексу в їх сукупності дає суду підстави для висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача отриманого і не сплаченого тіла позики (кредиту) і відсотків, проте нарахованих виключно за період користування грошовими коштами, встановлений у договорі, а саме: 5500+1237,50+550= 7287,50 грн, а тому предявлений позов належить до часткового задоволення. Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обовязки. Обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на існуванні яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові і, відповідно, якщо не доведені обставини, на яких наполягає відповідач - це є підставою для відхилення його заперечень проти позову.\~\~\~\~ У випадку невиконання учасником справи його обовязку із доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Як зазначено в ч. ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог пунктів 2, 3, 4 ч.2 ст.84 ЦПК України у клопотанні повинно бути зазначено, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати, підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа та вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Суд, дослідивши клопотання представника відповідача про витребування доказів, встановив, що вони подані без дотримання вимог передбачених ч.2 ст.84 ЦПК України, а саме: у клопотанні повинно бути зазначено, обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати. Крім того, представник відповідача у відзиві вказав, що відповідач безпосередньо не заперечує, що отримував кредит у розмірі 5\~500 грн, у свою чергу позивачем надано копію платіжного доручення від 03.03.2023 про переказ коштів згідно договору №60373138 від 03.03.2023 на картку 414949*78, яку відповідач зазначив у анкеті-заяві, в розмірі 5500 грн та 22.03.2024 відповідач надіслав на адресу суду докази, зокрема виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача від 03.03.2023, де зазначений його номер картки [NUMBER] . Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для витребування зазначених представником відповідача доказів. Щодо клопотання представника позивача про огляд веб-сайту, який зазначає, що з метою встановлення змісту особистого кабінету та наявності чи відсутності в ньому укладених відповідачем кредитних договорів та їх умов просить оглянути веб-сторінку та особистий кабінет, які розміщені на офіційному сайті позивача. Згідно з ч.7 ст.85 ЦПК України суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста. Відповідно до частин 1,2, 3 та 5 ст.100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що електронні документи як докази у справі можуть бути подані стороною до суду як в оригіналі, так і в паперовій копії. Окрім цього, огляд електронного доказу (веб-сайту) сторінки за його місцезнаходженням в мережі Інтернет здійснюється лише з метою встановлення та фіксування його змісту, а також за умови, що його не можна доставити до суду. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додано паперову копію електронного документу кредитного договору. Отже, доказ доставлений до суду, його зміст встановлено та зафіксовано. Відсутні підстави для витребування оригіналу цього електронного доказу, так само як і огляд такого доказу за місцезнаходженням. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом на 32,92 % (7287,50:22137,50х 100), з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 797,45 грн (2422,40 х 32,92 %).

Outcome: partial