Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.03.2020 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір №20.15.000333 про надання кредитних коштів шляхом видачі готівки у розмірі 150\~000,00 грн. терміном з 12.03.2020 по 12.03.2023, зі сплатою мінімального щомісячного платежу, який включає в себе сплату процентів у розмірі 20 % річних. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому Кредитним договором №20.15.000333 від 13.03.2020. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, тим самим зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому станом на 18.06.2021, має заборгованість перед банком у розмірі 170\~367,33 грн., з яких: 155\~887,92 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7027,40 грн. прострочене тіло кредиту; 7341,26 грн. заборгованість за процентами; 110,75 грн. заборгованість за простроченими відсотками. На підставі зазначеного та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості, яка виникла станом на 13.03.2020 та складається з суми строкового кредиту у розмірі 150\~000,00 грн., яка додатковою угодою від 15.03.2021 збільшена до 170887,92 грн., строком на 36 місяців, під 20 % річних, а у випадку прострочення 40 % річних та складається з наступного 57838,16 грн. заборгованість за кредитом; 105\~077,16 грн. прострочена сума кредиту; 9534,23 заборгованість за відсотками; 50521,84 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а всього 222\~971,39 грн., яку позивача просить стягнути з відповідача разом з судовими витрати по справі. Не погодившись з первісними позовними вимогами, відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним, оскільки жодних коштів від банку він не отримував та не підписував жодних договорів з позивачем АТ АКБ «Конкорд», а тому просить суд визнати недійсним Кредитний договір №20.15.000333 від 13032020, укладеного між [PERSON] та АТ АКБ «Конкорд». Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 02.08.2021 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвало. Від 14.04.2022 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву відповідача. [PERSON] про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Ухвалою суду від 19.07.2022 по справі призначено почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою суду від 15.09.2023 поновлено провадження по справі. Ухвалою суду від 18.12.2023 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача АТ АКБ «Конкорд» надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав, проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував, підтримавши відзив на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту зустрічних позовних вимог, на задоволенні зустрічного позову наполягав, проти задоволення первісного позову заперечував, посилаючись на висновок почеркознавчої експертизи. Дослідивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, вислухавши представника позивача, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.03.2020 між АТ «АКБ «Конкорд» та [PERSON] укладено договір №20.15.000333 про надання кредитних коштів шляхом видачі готівки у розмірі 150\~000,00 грн. терміном з 12.03.2020 по 12.03.2023, зі сплатою мінімального щомісячного платежу, який включає в себе сплату процентів у розмірі 20 % річних. Позивач зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому Кредитним договором №20.15.000333 від 13.03.2020. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, тим самим зобов`язання за кредитним договором не виконав, а тому станом на 18.06.2021, мав заборгованість перед банком у розмірі 170\~367,33 грн., з яких: 155\~887,92 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7027,40 грн. прострочене тіло кредиту; 7341,26 грн. заборгованість за процентами; 110,75 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Після уточнення позовних вимог, станом на 13.03.2020 заборгованість збільшена та складається з - суми строкового кредиту у розмірі 150\~000,00 грн., яка додатковою угодою від 15.03.2021 збільшена до 170887,92 грн., строком на 36 місяців, під 20 % річних, а у випадку прострочення 40 % річних та складається з наступного 57838,16 грн. заборгованість за кредитом; 105\~077,16 грн. прострочена сума кредиту; 9534,23 заборгованість за відсотками; 50521,84 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а всього 222\~971,39 грн. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України). Згідно із ч.ч. 1-2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з Висновку експерта №654-23 від 17.07.2023, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Тетяною Ніколайчук за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі №199/4926/21, підпис від імені [PERSON] \~в графі «Підпис отримувача» в Заяві на видачу готівки №426_1 від 13.03.2020 виконаний не [PERSON] , а іншою особою (.а.с.208-211, том №1). [PERSON] \~ також заперечує підписання ним договору з Банком, з приводу чого ним було подано до суду зустрічну позовну заяву. Згідно положень ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Частиною 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.\~\~ Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави для права вимоги з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №20.15.000333 від 13.03.2020. З огляду на зазначене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, спростовуються матеріалами справи, а тому позов задоволенню не підлягає\~у зв`язку з його недоведеністю. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про захист прав споживача та визнати недійсним Кредитний договір №20.15.000333 від 13032020, укладеного між [PERSON] та АТ АКБ «Конкорд» то суд зазначає наступне. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що в силу вимог\~ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1\~ст. 638 ЦК України,\~\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, відповідно до\~ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Згідно зі\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Слід зазначити, що відповідно до ч. 5\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Як визначено у\~рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим, споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1\~ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому, держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. За змістом статей\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Закон України «Про захист прав споживачів»\~застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Таким чином для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень абовизнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому. Згідно ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В ході розгляду справи судом встановлено, 13.03.2020 між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір №20.15.000333 про надання кредитних коштів шляхом видачі готівки у розмірі 150\~000,00 грн. терміном з 12.03.2020 по 12.03.2023, зі сплатою мінімального щомісячного платежу, який включає в себе сплату процентів у розмірі 20 % річних. Однак, як вбачається з Висновку експерта №654-23 від 17.07.2023, складеного судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Тетяною Ніколайчук за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі №199/4926/21, підпис від імені [PERSON] \~в графі «Підпис отримувача» в Заяві на видачу готівки №426_1 від 13.03.2020 виконаний не [PERSON] , а іншою особою (.а.с.208-211, том №1). Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення у повному обсязі позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства Акціонерний Комерційний Банк «Конкорд» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Згідно ст. 141 ЦПК України стягнути з Акціонерного товариства Акціонерний Комерційний Банк «Конкорд» на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved