Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що перебував в шлюбі з відповідачкою, який був розірваний рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20.10.2022 по справі №466/5888/21. Він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстрована відповідач. Відповідач з дітьми з березня 2022 року не проживає в цій квартирі, оскільки виїхала до Республіки Польща. Відповідач має у власності квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Просив: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] ; зняти з зареєстрованого місця проживання синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 30.10.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалась. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 24.05.2011 №626-С/КІ. Сторони перебували в шлюбі з 26.09.2014, під час якого народились діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний відповідно до рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20.10.2022 у справі №466/5988/21, яке набрало законної сили 22.11.2022. [PERSON] з 07.11.2016 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 25.11.2023 №355888257. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Аналізуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що власник квартири має право вимагати усунення відповідних перешкод у користуванні та розпорядженні належним йому майном, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Відтак, відповідач не є членом сім`ї власника квартири, а тому вона втратила право користування цією квартирою. За таких обставин позивач правомірно вимагає визнання її такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням. При цьому суд враховує, що відповідач має у власності іншу квартиру, а тому її право на житло порушене не буде. Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Щодо вимог зняти з зареєстрованого місця проживання синів позивача [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , суд відзначає наступне. Діти відповідача є неповнолітніми особами, відтак вони як члени сім`ї позивача, який є власником жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником, тобто з позивачем. За таких обставин відсутні підстави для зняття неповнолітніх дітей з реєстрації місця проживання в спірній квартирі, що має наслідком залишення цієї вимоги без задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. Решта судових витрат позивачу не відшкодовується, оскільки суд відмовив в задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial