Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 10.08.1982 р. на підставі рішення Шевченківської районної ради народних депутатів за № 946 від 14.06.1982 р. батьку позивача [PERSON] було надано ордер № 107 на право заняття службового жилого приміщення , а саме кімнати 30/3 квартири [ADDRESS] . В даній квартирі [PERSON] проживав разом з сім`єю, в тому числі з позивачем. У зв`язку із проведенням капітального ремонту будинків готельного типу, в тому числі і буд. [ADDRESS] родині позивача у 2000 р. запропоновано інше житло в межах займаного, а саме кімнати № 29/1 та № 29/3 квартири [ADDRESS] . За відсутності інших пропозицій родина позивача змушена була погодитись та укласти договір оренди з ДП «Екос», на балансі якого перебував будинок. Після смерті батька 24.09.2009 р. в кімнатах № 29/, № 29/3 залишились проживати позивач та її син [PERSON] , [INFO] . Сім`я регулярно сплачувала і сплачує комунальні послуги, інше житло у родині відсутнє. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.02.2016 р. Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про виселення та підтверджено правомірність вселення сім`ї позивача до кімнат №№ 29/1 та 29/3. З метою остаточного оформлення статусу як правомірних користувачів, позивач 05.02.2021 р. звернулась до відповідача з заявою про видачу ордера. Листом від 02.03.2021 р. відповідач проінформував про відсутність правових підстав для видачі ордера. Разом з тим, зважаючи на правомірне вселення, родина позивача за відсутності ордера на помешкання не може повною мірою реалізувати свої інтереси у житловій сфері щодо укладання договору найму та подальшої приватизації. За таких обставин представник позивача просить суд зобов`язати Шевченківську районну у місті Києві державну адміністрацію вчинити дії шляхом видачі ордеру на ім`я [PERSON] на родину з двох осіб: [PERSON] та сина - [PERSON] на кімнати № 29/1 житловою площею 16,8 кв. м. та № 29/3 житловою площею 11,7 кв. м. квартири [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито 07.03.2023 р., відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представником відповідача надано відзив на позов, де зазначено наступне. Шевченківська РДА не визнає та заперечує проти позовних вимог. Так, [PERSON] 10.08.1982 р. видано ордер № 107 на зайняття жилого приміщення на час роботи в ЖККУ 2000 р. на виконання постанови комітету Київської міської ради народних депутатів та Президії Київської міської ради професійних спілок № 555 від 18.06.1984 р., у зв`язку із проведенням капітального ремонту будинків готельного типу, ДП «Епос» родині [PERSON] було запропоновано інше житло, а саме кімнати № 29/1 та № 29/3 в буд. [ADDRESS] . Родина вселилась в кімнати та уклала договір оренди з ДП «Епос». На виконання розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1605 від 12.09.2021 р. «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади м. Києва» розпорядженням ШРДА будинок [ADDRESS] прийнято на баланс комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківського району». Отже, строк дії договору оренди на зайняття спірних приміщень закінчився. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 1605 від 12.09.2012 р. не передбачено видачу ордерів на жилі приміщення в буд. № 3. Житлове приміщення, а саме кімнати № 29/1 та № 29/3 в кв. 29 не приватизовані і перебувають у комунальній власності. За інформацією, наявною у відповідача, [PERSON] перебуває на квартирному обліку у загальній черзі. Питання поліпшення житлових умов позивача буде розглянуто в порядку черговості. За відомостями реєстру територіальної громади м. Києва позивач та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 15.10.1982 та 07.03.2008 р. відповідно. Відповідач жодним чином не порушував права [PERSON] , а тому підстави для задоволення позову відсутні. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку із його безпідставністю. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що 10.08.1982 р. на підставі рішення Шевченківської районної ради народних депутатів за № 946 від 14.06.1982 р. батьку позивачки - [PERSON] було видано ордер № 107 на право заняття службового жилого приміщення, а саме кімнати № 30/3 квартири [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі [PERSON] , що також не спростовується сторонами, проживав разом зі своєю сім`єю, а саме дружиною [PERSON] та донькою [PERSON] . Так, будинок [ADDRESS] перебував на балансі ДП «Екос» ПАТ ХК «Київміськбуд» та потребував капітального ремонту. Відповідно до постанови виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів та Президії Київської міської ради професійних спілок № 555 від 18.06.1984 р., погоджено дострокове проведення капітального ремонту будинків готельного типу згідно з додатком № 1, у тому числі й будинку [ADDRESS] (п.1 резолютивної частини постанови), а також зобов`язано керівників підприємств, організацій та установ, працівники яких проживають в будинках готельного типу, зазначених в додатках №№ 1, 2 вирішувати питання їх відселення (п.1 резолютивної частини постанови). На виконання даної постанови сім`ї [PERSON] у 2000 році ДП «Екос» було запропоновано інше житло у межах займаного, а саме: кімнати №№ 29/1, 29/3 квартири [ADDRESS] . У цьому ж році сім`я [PERSON] переселилися до вищезазначених кімнат, уклавши з ДП «Екос» відповідний договір оренди. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] в кімнатах №№ 29/1, 29/3 квартири [ADDRESS] залишилися проживати позивачка та її син - [PERSON] , [INFO] . Як свідчать матеріали справи, 05.02.2021 р. з метою остаточного оформлення статусу позивачки та її сина як правомірних користувачів вищезазначених кімнат, позивачка звернулась до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про видачу ордера. Листом Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 02.03.2021 р. за Вих. № 109-109/К-212 позивачку було проінформовано, що правові підстави для видачі ордеру відсутні. 27.02.2023 р. заступник голови Шевченківської районної в місті Києві держаної адміністрації на адвокатський запит представника позивача надав відповідь за № 103-979, яким також повідомив про відсутність правових підстав для видачі [PERSON] ордеру на спірне житлове приміщення. Представник позивача вказує, що [PERSON] добросовісно користується кімнатами, в які була вселена на законних підставах, сплачує комунальні послуги, а тому має право отримати ордер на житлові приміщення. В свою чергу представник відповідача наголошує на відсутності підстав для отримання позивачем ордеру. Поліпшення житлових умов [PERSON] відбудеться в порядку черговості. 09.02.2016 р. колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2014 р. у справі № 761/4525/14-ц за позовом Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні заявлених вимог. При цьому судом встановлено, що 06 лютого 2012 року між [PERSON] та Житловим управлінням «Південне» ДП «ЕКОС» також було укладено договір №23 на зайняття кімнат №29/1, 29/3 та договір №23 про відшкодування комунальних послуг на приміщення, що здані в оренду та утримання прибудинкової території, відповідачі постійно оплачували житлово-комунальні послуги та несли витрати на утримання будинку та прибудинкової території. Як свідчать матеріали справи, на виконання розпорядження виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) № 1605 від 12.09.2021 р. «Про безоплатне прийняття відомчого житлового фонду, службового житла, зовнішніх інженерних мереж ПАТ ХК «Київміськбуд» до комунальної власності територіальної громади м. Києва» розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації віл 20.12.2012 р. № 874 будинок [ADDRESS] було прийнято на баланс комунального підприємства «Керуюча дирекція Шевченківського району». 28.11.2022 р. за результатами розгляду Шевченківським районним судом м. Києва справи № 761/38434/21 за позовом [PERSON] до Київської міської державної адміністрації, третя особа: Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація про зобов`язання вчинити дії у задоволенні вимог щодо зобов`язання відповідача видати ордер на родину з двох осіб на кімнати №№ 29/1, 29/3 квартири [ADDRESS] відмовлено. Дане рішення ухвалено у зв`язку із тим, що вимоги заявлено до Київської міської державної адміністрації (відповідача), компетенція якої не поширюється на вирішення питання щодо видачі ордеру на кімнати № 29/1, № 29/3 квартири [ADDRESS] , які не приватизовані та перебувають у комунальній власності. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022 р. не оскаржувалось та набрало законної сили. Разом з тим, суд з урахуванням встановлених рішенням Апеляційного суду м. Києва від 09.02.2016 р. у справі № 761/4525/14-ц обставин, суд вважав, що строк дії договір оренди на зайняття зазначених кімнат, укладений між [PERSON] та ЖУ «Південне» ДП «Екос» закінчився, а отже відсутні будь-які правові підстави для зайняття позивачкою та її сім`єю спірних житлових приміщень. За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Статтею 31 ЖК України визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Як свідчать матеріали справи, і дана обставина не заперечується представником позивача, [PERSON] та Кузинко Єгор2007 року народження зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (довідка Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб ШРДА № 50/254 від 13.04.2023 р.). З довідки начальника відділу обліку та розподілу житлової площі ШРДА від 14.04.2023 р. [PERSON] перебуває на квартирному обліку родиною з двох осіб з 15.05.2007 р. у загальній черзі за № 4832. Питання поліпшення житлових умов родини буде розглянуто в порядку черговості відповідно до ст. 45 ЖК України. В розумінні положень ст. 42 ЖК України жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов. В свою чергу положеннями ст. 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Відповідно до норми ст. 58 ЖК УРСР єдиною підставою для вселення у житлове приміщення є ордер, який видається виконавчим органом місцевої ради на підставі рішення про надання житлового приміщення у будинках громадського чи державного житлового фонду. Ордер на жиле приміщення є адміністративним актом, що видається виконавчим органом місцевого самоврядування до компетенції якого входить вирішення питань, пов`язаних з наданням житлових приміщень. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За встановлених обставин, беручи до уваги висновки Шевченківського районного суду м. Києва від 28.11.2022 р. у справі № 761/38434/21, зважаючи на те, що рішення про надання спірного житлового приміщення позивачу відповідним органом не приймалось та з огляду на те, що питання про поліпшення житлових умов [PERSON] має бути вирішено у встановленому законом порядку (в порядку черговості) правові підстави для видачі ордеру на зайняття кімнат № 29/1 та № 29/3 квартири [ADDRESS] відсутні. Судом також беруться до уваги доводи представника відповідача, що задоволення вимоги про зобов`язання видати ордер на обране [PERSON] житлове приміщення, за відсутності відповідних правових підстав, може свідчити про втручання в дискреційні повноваження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Верховний Суд у постанові від 15.12.2021 р. в справі № 1840/2970/18 зазначив, що дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Так, в рішенні ЄСПЛ від 17 грудня 2004 року у справі «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» (заява № 49017/99) зазначено, що, здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, відміняти замість нього рішення, яке визнається протиправним, приймати інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] . Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed