Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

08 квітня 2024 року заявник в особі свого представника - адвоката Верби А.П. звернулася через систему «Електронний суд» з заявою, в якій зазначила, що [INFO] померла її сестра [PERSON] , [INFO] , яка проживала у місті Донецьку, тобто на тимчасово окупованій території України. Видане на тимчасово окупованій території свідоцтво про смерть [PERSON] є недійсним. Отже, оскільки документи, які дозволяють зареєструвати смерть особи згідно з вимогами національного законодавства, відсутні, заявник у своїй заяві просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , в місті Донецьку 17 лютого 2024 року, причина смерті - ішемічна хвороба серця. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року у справі було відкрито провадження. В судове засідання заявник та її представник не з`явилися. Представником заявника - адвокатом Вербою А.П. була надана заява про розгляд справи без їх участі. В свою чергу, заінтересована особа - Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), явку свого представника в судове засідання не забезпечив, повідомлений про розгляд заяви. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: Судом установлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є сестрою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою заявником копією свідоцтва про народження [PERSON] , яка в подальшому після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , яка в подальшому після укладення шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », в яких зазначено матір`ю [PERSON] . В своїй заяві заявник стверджує, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в місті Донецьку. При розгляді цієї заяви, суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначені статтею 317 ЦПК України, згідно з якою заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 року № 1064. Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року (з наступними змінами), визначено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, оскільки свідоцтво про смерть [PERSON] видане установою на тимчасово окупованій території, цей документ є недійсним і не створює жодних правових наслідків. Водночас на підтвердження факту смерті [PERSON] заявник надала суду копію лікарського свідоцтва про смерть № 1397 від 18.02.2024 року та довідку про причину смерті, де зазначено дату та місце смерті [PERSON] - [INFO] , м. Донецьк. Також заявником було надано фотокартки з місця поховання [PERSON] . Отже, суд вважає, що матеріалами справи доведено факт смерті [PERSON] у місті м. Донецьку 17 лютого 2024 року. Підстав не довіряти твердженням, викладеним у заяві, в суду немає. Тому, приймаючи до уваги, що заявник в інший спосіб позбавлена можливості отримати документ, що посвідчує смерть особи, суд вважає можливим задовольнити заяву та встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , в місті Донецьку 17 лютого 2024 року. Щодо зазначення конкретної причини смерті особи, то в цій частині заява не ґрунтується на положеннях ст. ст. 315, 317 ЦПК України. В даному випадку само по собі встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території є підставою для державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть.

Outcome: partial