Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Заявник звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, в якій просить встановити факт належності йому, заявнику, заповіту від 08.04.2022р., складеного [PERSON] та посвідченим приватним мнотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій Ольгою Ярославівною, який зареєстрований в реєстрі №40. Заяву обгрунтовує тим, що [INFO] у віці 82 роки помер брат його, заявника, баби - [PERSON] , який 08.04.2022р. склав заповіт, згідно якого, заповів в рівних частках своєму онукові - [PERSON] , [INFO] , та йому, заявнику, належну на праві приватної власності частину житлового будинку [ADDRESS] . З метою отримання спадкового майна за заповітом, що належала [PERSON] на момент смерті, він, заявник, звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коваль Ольги Ярославівни, яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Причиною відмови стало те, що було встановлено розбіжності у його, заявника, паспорті громадянина України та заповіті, а саме у частині прізвища спадкоємця: у паспорті громадянина України значиться « [PERSON] », а у заповіті - « [PERSON] ». Відтак просить встановити факт належності заповіту для подальшого оформлення свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 грудня 2023 року відкрито провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду. В судове засідання заявник та заінтересовані особи не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час, дату і місце судового засідання, представник заявника подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 квітня 1988 року, гр. [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09 лютого 1970 року, мати заявника, дівоче прізвище якої " [PERSON] ", народилася [INFO] , а її матір"ю є [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 28 квітня1993 року, матері заявника після розірвання шлюбу присвоєно прізвище " [PERSON] " В матеріалах справи міститься копія витягу від 11 жовтня 2023 року № 00041800384 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, відповідно до якого 21 червня 1969 року між гр. [PERSON] та гр. [PERSON] укладено шлюб, та після укладення шлюбу гр. [PERSON] присвоєно прізвище " [PERSON] ". 08 квітня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я. посвідчено заповіт гр. [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано в реєстрі за №40, відповідно до якого на випадок своєї смерті належну йому на праві приватної власності частину житлового будинку [ADDRESS] він заповідає в рівних частках кожному своєму онукові [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08 листопада 2022 року, гр. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до копії паспорту громадянина України № [NUMBER] , такий виданий 15.09.2021р. гр. [PERSON] , [INFO] , заявнику у справі. Відтак, судом встановлено, що в документах долучених заявником у справі містяться розбіжності у написанні прізвища заявника, зокрема, в документах прізвище заявника значиться як " [PERSON] " та " [PERSON] ". Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я. №165/02-31 від 27 вересня 2023 року [PERSON] , заявнику у справі, відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті гр. [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~зазначено, що коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них дані не відповідають записам вихідних документів, а установи, які видали ці документи не можуть виправити допущені в них помилки, то відповідно до п.6 ч.1\~ст. 256 ЦПК України\~(стара редакція\~ЦПК), громадяни мають право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Наявними матеріалами справи підтверджується, що заявник [PERSON] , [INFO] , як це зазначено в паспорті громадянина України № [NUMBER] , виданого 15.09.2021р., та [PERSON] , [INFO] , який зазначений в заповіті гр. [PERSON] , [INFO] , посвідченому 08 квітня 2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Колодій О.Я., є однією і тією ж особою. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії. Встановлення даного факту має юридичне значення для [PERSON] , напряму впливає на його права, інтереси та обов"язки, зокрема оформлення спадкових прав після смерті [PERSON] . В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про необґрунтованість заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та спростовували б доводи, викладені заявником в заяві. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2\~Постанови пленуму\~Верховного суду\~України №\~14\~від 18\~грудня 2009\~року «Про судове рішення у цивільній справі»\~зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). На підставі викладеного,

Outcome: approved