Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Літинського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, в якому зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON] . \~ \~ \~ \~Вказує, що за життя [PERSON] отримав земельну частку (пай) на території Івчанської (Трибухівської) сільської ради, яка була посвідчена Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ВН №0085811 виданого Літинською районною державною адміністрацією 19 лютого 1997 року, зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 21 лютого 1997 року, за №102. \~ \~ \~ \~Позивач зазначає, що вона прийняла спадщину після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, так як батько був жертвою нацистських переслідувань у роки Великої вітчизняної війни і після його смерті вона отримувала у 2002 році компенсацію в іноземній валюті. \~ \~ \~ \~Рішенням Літинського районного суду Вінницької області у справі №2-485/02, було встановлено факт, що [PERSON] була дружиною її покійного батька [PERSON] та перебувала на його утриманні. Рішення набрало чинності 02.09.2002 року. \~ \~ \~ \~Тобто, в силу вимог закону, вона як донька померлого є спадкоємцем першої черги, а [PERSON] відповідно - четвертої черги. \~ \~ \~ \~Зазначає, що [PERSON] звернулася до Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області з заявою про прийняття спадщини та 08 листопада 2002 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) яке перебувало у КСП "Прогрес" с. Трибухи Літинського району Вінницької області розміром 1,75 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), як утриманець спадкодавця та в подальшому отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД №363416, було визначено межі, розмір земельної ділянки в натурі та присвоєно кадастровий номер 0522483200:04:000:0472, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. \~ \~ \~ \~ [INFO] [PERSON] померла. Так як син покійної від прийняття спадщини відмовився, то після її смерті, спадщину прийняла відповідач [PERSON] , небога померлої. \~ \~ \~ \~В нотаріальному порядку оформити спадщину позивачу було відмовлено через відсутність підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом та просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 19.07.2019 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області Гуменюк Н.П. недійсним та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер 0522483200:04:000:0472, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю і просить їх задовольнити. Суду пояснила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , тому вона після його смерті отримувала грошові виплати, так як батько був жертвою нацистських переслідувань у роки війни. Про те, що у батька був пай, вона дізналась згодом. До нотаріуса в шестимісячний строк вона не зверталася для оформлення спадщини. Вказує, що звернулась у 2020 році з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини на земельну частку (пай), однак її було відмовлено, оскільки дану земельну ділянку успадкувала покійна цивільна дружина батька. Вважає, що так як вона є рідною дочкою, спадкоємцем першої черги, тому має право на спадщину після його смерті. Крім того, зазначає, що отримання грошових коштів після його смерті підтверджує нею факт прийняття спадщини та вступ в управління спадковим майном. Просить позовні вимоги задовольнити повністю, скасувати свідцотво нотаріуса та визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] адвокат Данилюк П.П. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що його довірителька успадкувала після смерті своєї тітки [PERSON] земельну частку (пай) на законних підставах. Будь-які підстави визнавати свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 19.07.2019 року державним нотаріусом Літинської державної нотаріальної контори Вінницької області Гуменюк Н.П. недійсним не має. Крім того, позивач не зверталась з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька в шестимісячний строк, на спадщину не претендувала. Тобто, спадщину вона не прийняла. Лише майже 20 років потому вирішила оформити спадщину. Той факт, що вона отримала компенсацію від фонду УНФ "Пам`ять, відповідальність і майбутнє" за переслідування батька в роки війни не можна брати до уваги, оскільки дані виплати були проведенні напряму без видачі свідоцтва нотаріусом та такі такі виплати були проведенні в 2003-2004 роках. В задоволенні позову просить відмовити повністю. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, судом встановлено наступні обставини. Так, відповідно до копії заяви [PERSON] (а.с.10) встановлено, що 08.11.2018 вона звернулася до Літинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до заяви [PERSON] (а.с.11) останній повідомляє, що відмовляється від прийняття спадкового майна як за заповітом, так і за законом, яке залишилось після смерті матері [PERSON] . Відповідно до Архівної копії повідомлення №172911/1/ZUK0804/2, де проплати проведенні 28.10. 2004 (а.с.12) та №78528/1/ZUK0203, де проплати проведенні 04.04.2023 (а.с.13) [PERSON] виплачувались компенсаційні виплати за рахунок коштів Фонду УНФ "Пам`ять, відповідальність і майбутнє". Рішенням Літинського районного суду Вінницької обалсті від 12.06.2019 (а.с.14-16) встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною тіткою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом видане 08.11.2002 (а.с.17) [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), яке перебувало у КСП "Прогрес" с.Трибухи Літинського району Вінницької області, розміром 1,75 в умовних кадастрових гектарах. На підставі вказаного свідоцтва [PERSON] отримала Державний акт (а.с.24-25). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.18) відповідач [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] земельну ділянку площею 1,7283 га кадастровий номер 0522483200:04:000:0472, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Івчанської сільської ради Літинського району Вінницької області. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.19) [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.20) [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.22-23) [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Прогрес". Рішенням Літинського місцевого суду Вінницької області від 02.08.2002 р. (а.с.26) встановлено, що [PERSON] , була дружиною [PERSON] , 1926 року народження, який помер [INFO] та перебувала на його утриманні. Також судом в судовому засіданні здійснено огляд судової справи №137/1528/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права на майно в порядку спадкування та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права на майно в порядку спадкування. 02.06.2021 Літинським районним судом Вінницької обалсті винесено рішення, яким у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Під час розгляду вказаної справи було досліджено копію спадкової справи №502/2002 до майна померлого [INFO] [PERSON] , в якій міститься заява лише [PERSON] про прийняття спадщини, зокрема права на земельну частку (пай) в КСП "Прогрес" с. Трибухи. Згідно ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до пунктів 1-4 ч.1 статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно ч. 2, 3 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Відповідно до ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, (далі Порядок) нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник немає необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008року №7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.3 статті 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, судом встановлено, що сторона відповідача позову не визнає повністю, оскільки вказане Свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку [PERSON] отримала на законних підставах, після смерті своєї тітки [PERSON] , яка померла [INFO] Судом встановлено, що позивач не подавала письмову заяву до державного нотаріуса про прийняття спадщини та про видачу їй свідоцтва про право на спадщину в межах встановленого законодавством шестимісячного строку, хоча її було достеменно відомо про смерть батька [PERSON] , а також про наявність майна у його володінні. Також в судовому засіданні встановлено, що вона не зверталася з заявами про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька. Отримання нею коштів як компенсації за жертву нацистських переслідувань у роки Великої вітчизняної війни не свідчить про те, що вона вступила в управління спадковим майном, оскільки вказані кошти вона отримала в 2003-2004 роках, після спливу терміну для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька. Аргументи, наведені позивачем про те, що покійна [PERSON] при зверненні в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини вказала, що інших спадкоємців не має, не свідчить про те, що могло б призвести до об`єктивної неможливості позивачем вчинити дії визначенні чинним законодавством для забезпечення права на спадкування. Дослідивши матеріали справи, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, заслухавши учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed