Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Зміст позовних вимог 20 лютого 2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Маневицької селищної ради звернувся до суду із позовом про відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, який обґрунтували тим, що [PERSON] , перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , народила четверо дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 14 лютого 2024 року у ході проведення профілактичного рейду по сім`ях, що опинились в складних життєвих обставинах чи перебувають в зоні ризику, працівниками відділу «Служба у справах дітей» виконавчого комітету Маневицької селищної ради, спільно з дільничними сектору превенції ВП № 1 (сел.Маневичі) Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області було виявлено чотирьох малолітніх дітей, які залишились без батьківського піклування по [ADDRESS] . Під час обстеження умов проживання було встановлено, що діти ночували вдома самі, мама дітей [PERSON] відсутня за місцем проживання щонайменше добу, в квартирі відсутня електроенергія та продукти харчування, діти брудні, самі розпалюють грубки, старші діти - [PERSON] та [PERSON] вже два дні не відвідували школу. З метою захисту прав дітей, визначення їхнього стану здоров`я, працівниками, які були присутні при обстеженні було прийнято рішення про тимчасове поміщення дітей до КНП «Маневицька БЛ». Працівники відділу «Служба у справах дітей» негайно повідомили бабу дітей - [PERSON] , жительку м. Львова, про те, що її онуки на довгий час були залишені без догляду осіб, які повинні ними піклуватися чи будь-яких інших дорослих та знаходяться в лікувальному закладі. Мати дітей на телефонні дзвінки не відповідала та не шукала своїх дітей. 14 лютого 2024 року, баба [PERSON] приїхала до сел. Маневичі та клопоталася про тимчасове влаштування онуків в її сім`ю. Відповідно до наказу начальника відділу «Служба у справах дітей» виконавчого комітету Маневицької селищної ради № 13/07-03 від 14 лютого 2024 року, малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовані в сім`ю [PERSON] та поставлені на облік дітей, які залишились без батьківського піклування. Питання підготовки висновку органу опіки та піклування про доцільність негайного відібрання дітей у [PERSON] заслухане на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15 лютого 2024 року. Відповідачка на комісію не з`явилася, хоча про розгляд справи, що стосується відібрання у неї дітей була повідомлена належним чином. Вказані дії [PERSON] свідчать про злісне ухилення її від виконання батьківських обов`язків, що могло спричинити загрозу життя та здоров`я її чотирьох малолітніх дітей. Відповідачка у зимовий період залишила їх в небезпеці на довгий час, не задумуючись, до яких наслідків це може призвести, а тому просили відібрати малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у матері, без позбавлення її батьківських прав та стягнути аліменти. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Маневицької селищної ради Яцук О.П., позовні вимоги підтримала із наведених у позовній заяві підстав та просила задовольнити. Процесуальні судові рішення у справі Ухвалою від 22 лютого 2024 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 21 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Зміст заперечень відповідача В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов заперечила, зазначила, що турбується про своїх дітей і вони мають усе необхідне. Позиція суду Згідно із положеннями статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь - якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2)повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3)гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4)змагальність сторін; 5)диспозитивність; 6)пропорційність; 7)обов`язковість судового рішення; 8)забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9)забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10)розумність строків розгляду справи; 11)неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12)відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12-18). Із акту обстеження умов проживання від 14 лютого 2024 року встановлено, що в ході рейдової перевірки виявлено, що малолітні діти залишились без батьківського піклування. Зі слів старшого сина [PERSON] , з вчорашнього дня вони перебувають вдома одні без дорослих. Батьки розлучені, мама поживає із співмешканцем, з яки зранку поїхал продавати автомобіль, і не повернулися. В телефонній розмові із сином [PERSON] повідомила, що не знає, коли повернеться додому. В квартирі немає світла, зі слів дітей його відключили давно, продуктів харчування обмаль, в помешканні брудно, діти мали доступ до відкритого вогню (а.с. 22). Із листа директора КНП «Маневицька БЛ» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] було тимчасово поміщено в педіатричне відділення та оглянуті лікарем-педіатром (а.с. 21). Наказом начальника відділу «Служба у справах дітей» виконавчого комітету Маневицької селищної ради Вершкової Л.В. № 13/07-03 від 14 лютого 2024 року дітей [PERSON] тимчасово влаштовано у сім`ю бабусі [PERSON] , жительки [ADDRESS] (а.с. 24). Згідно з висновком органу опіки та піклування про негайне відібрання дітей у матері без позбавлення батьківських прав у зв`язку з загрозою їх життю та здоров`ю, затвердженим рішенням виконавчого комітету Маневицької селищної ради Волинської області від 15 лютого 2024 року № 29, є доцільним негайно відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав (а.с. 28). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно зі ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року встановлено що, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Цією ж постановою визначено, що про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав. Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст. 170 СК України закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. У частині 2 пункту 16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку про необхідність відібрання у відповідачки малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що, наразі, буде відповідати їх інтересам, оскільки [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків. За таких обставин, з метою захисту інтересів дітей та подальшого забезпечення належних умов їх виховання та всебічного розвитку, суд вважає доцільним позов задовольнити. Згідно з ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1-3 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За положеннями ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З огляду на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави 3028 гривень судового збору. На підставі ст.ст. 150, 157, 164, 170, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved