Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області, в якому прохав стягнути на його користь з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок коштів Державного Бюджету України 400\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та 179\~208 грн. 59 коп. матеріальної шкоди, яка складається із боргу по невиплаті йому пенсії за період з 01.12.2019 року по 31.10.2021 року розміром 141\~208 грн. 59 коп. та боргу по невиплаті надбавки до його пенсії за період з 01.11.2021 року по 31.05.2023 року у розмірі 38\~000 грн., а також витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог вказав, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 440/8635/21 був задоволений позов [PERSON] та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01.12.2019 року перерахунку пенсії [PERSON] , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок пенсії [PERSON] на підставі довідки Державної установи "Територіальне об`єднання МВС України по Полтавській області" від 28.05.2021 року №33/37-4/8116 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського станом на 19 листопада 2019 року, виходячи з 56% грошового забезпечення, а також провести виплати з урахуванням раніше сплачених сум. За результатами виконання вказаного рішення розмір його пенсії склав 10\~168 грн. 37 коп., який він почав отримувати з 01.11.2021 року. На підставі листів з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області йому стало відомо, що борг по невиплаті йому пенсії за період з 01.12.2019 по 31.10.2021 складає 141\~208 грн. 59 коп., але вказаний борг ніхто не буде виплачувати, так як відсутні бюджетні призначення. Виконавче провадження № 67711243 від 01.12.2021 року будь-яких результатів з виконання рішення не надало. Також ним було встановлено, що уповноважені особи Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно зняли надбавку до його пенсії розміром 2000 грн., яку він отримував з липня 2021 року. На його скаргу отримав відповідь, що підстав для поновлення йому виплати надбавки до пенсії розміром 2000 грн. немає, оскільки рішенням суду йому і так збільшена пенсія. Він звернувся до суду з позовом та рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 440/2771/23 його позовні вимоги задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови [PERSON] \~у нарахуванні та виплати з 01.11.2021 доплати до пенсії відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити з 01.11.2021 [PERSON] \~щомісячну доплату відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", з урахуванням раніше виплачених сум. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області його повідомлено, що борг по невиплаті йому пенсії за період з 01.01.2021 по 31.05.2023 складає 38\~000 грн. Виконавче провадження № 72862915 від 26.09.2023 року будь-яких результатів з виконання рішення не надало. Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області йому завдано матеріальної шкоди на суму 179\~208, 59 грн. Крім того, вказує, що у зв`язку із невиконанням двох рішень йому спричинені моральні страждання та приниження. Майже чотири роки він повинен відволікатися від звичайних своїх занять та звичайного способу життя, змінюючи його так, щоб увесь час витрачати на поїздки до судів, підрозділів пенсійного забезпечення, виконавчої служби та адвокатів. Вказує, що перестав приділяти увагу близьким родичам, сім`ї, перестав з ними спілкуватися, так як не вистачає часу. Оскільки перестав займатися домашніми справами, почали виникати конфлікти з рідними. В подальшому, коли відповідач не перераховував йому пенсію, він хвилювався, відчував пригніченість, втрачав сон, у нього постійно піднімався тиск, але в цей час він вимушений звертатися зі скаргами, замість лікування та відпочинку. Через протиправні дії та бездіяльність посадових осіб ГУ ПФУ в Полтавській області він вимушений нервувати та через суди відстоювати своє право на чесно зароблену пенсію. Вважає, що відповідач принижує його гідність, ділову репутацію як пенсіонера МВС, тому вважає, що 400\~000 грн. є мінімальним розміром відшкодування його моральних страждань. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 12 лютого 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано докази по справі. Від представника відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Шмигло І. до суду надійшов відзив, в якому прохає відмовити у задоволенні позову. Вказує, що фінансування пенсій особам, яким призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01 квітня 2021 року здійснюється з рахунку ПФУ централізовано, без перерахувань відповідних коштів на рахунок Головного управління. Фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, відбувається в порядку черговості виконання рішень суду за датою набрання ними законної сили. Відтак, виплата коштів на виконання вказаного рішення буде здійснена в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, виділених на цю мету. На даний час виплату заборгованості на виконання рішень судів проведено в межах коштів, виділених на зазначені цілі у 2023 році, дата набрання чинності якими 20.09.2020 року включно. На даний час Бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено, сума коштів за рішеннями судів не встановлена. Таким чином Управління добровільно виконало рішення судів в межах покладених зобов`язань та відповідно до чинного законодавства. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Шмигло І.А. проти задоволення позову у судовому засіданні заперечувала, з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Державної казначейської служби в Полтавській області у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (а.с.46). Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про часткове задоволення позову, з огляду на таке. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 440/8635/21 був задоволений позов [PERSON] та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у проведенні з 01.12.2019 року перерахунку пенсії [PERSON] на підставі довідки Державної установи "Територіальне об`єднання МВС України по Полтавській області" від 28.05.2021 року №33/37-4/8116 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського станом на 19 листопада 2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 01.12.2019 перерахунок пенсії [PERSON] на підставі довідки Державної установи "Територіальне об`єднання МВС України по Полтавській області" від 28.05.2021 року №33/37-4/8116 про розмір грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського станом на 19 листопада 2019 року, виходячи з 56% грошового забезпечення, а також провести виплати з урахуванням раніше сплачених сум (а.с.15-17). На підставі листів з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 09.11.2021 року та 15.02.2023 року [PERSON] повідомлено, що за результатами виконання вказаного рішення розмір пенсії [PERSON] склав 10\~168 грн. 37 коп., яку він почав отримувати з 01.11.2021 року, борг по невиплаті йому пенсії за період з 01.12.2019 по 31.10.2021 складає 141\~208 грн. 59 коп., але виплата коштів за рішенням суду буде здійснена в межах затверджених бюджетних асигнувань (а.с.25, 27,30-31). На звернення позивача про невиплату йому надбавки до пенсії у розмірі 2000 грн., яку він раніше отримував, листом від 15.02.2023 ГУ ПФУ в Полтавській області його повідомило, що перерахунок пенсії йому здійснено за рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року у справі № 440/8635/21 (а.с.25). Не погодившись із вказаною відмовою, [PERSON] звернувся до суду ще з одним позовом. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 440/2771/23 позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови [PERSON] \~у нарахуванні та виплаті з 01.11.2021 доплати до пенсії відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб"; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області нарахувати та виплатити з 01.11.2021 [PERSON] \~щомісячну доплату відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб", з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.18-20). Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.06.2023 його повідомлено, що за результатами виконання вказаного рішення розмір пенсії [PERSON] склав 15\~091, 94 грн.., яку він почав отримувати з 01.06.2023 року, борг по невиплаті йому пенсії за період з 01.01.2021 по 31.05.2023 складає 38\~000 грн., виплата коштів за рішенням суду буде здійснюватися в межах затверджених бюджетних призначень (а.с.28). У відповідності до ч. 5\~ст. 21 КАС України\~вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на підставі судових рішень, які набрали законної сили, такі вимоги слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4\~ст. 10 ЦПК України\~суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно зі\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави\~відповідальності за\~завдану моральну\~шкоду передбачені\~нормою ст. 1167 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Частиною другою\~статті 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). Згідно із ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3\~ст. 23 ЦК України). Статтями\~13,\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28.07.1999 у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії», заява № 22774/93, пункт 66). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20.07.2004). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26.04.2005 у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7.05.2002 в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. Наведені висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду зазначеною у постанові від 03.07.2019 у справі №750/1591/18-ц. Отже, згідно вказаного вище позивач має право на грошове відшкодування моральної шкоди. Суд вважає доведеним, що внаслідок порушення відповідачем пенсійних прав позивача, останньому завдано значних душевних страждань. Враховуючи характер і тривалість вчиненого правопорушення, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, при цьому виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає достатньою сатисфакцію відшкодування моральної шкоди\~стягнення на користь позивача становить у розмірі 5 000 грн. Відтак заявлений позов підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом. У іншій частині позов є необґрунтованим. Щодо відшкодування матеріальної шкоди суд зазначає наступне. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені\~статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, визначені статтею 1173 ЦК України. Статтею 1173 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) органу державної влади при виконанні рішення суду, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) ГУ ПФУ в Полтавській області і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) ГУ ПФУ в Полтавській області має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421). Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до\~статті 1166 ЦК України\~є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтею\~1173 ЦК України , є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду. Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до\~статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилався на те, що неправомірність дій по невиплаті донарахованої пенсії призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі суми боргу за рішеннями судів на загальну суму 179\~208 грн. 59 коп. Проте, факт невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій ГУ ПФУ в Полтавській області, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою. Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст.1173 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~№ 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2020 року в справі №\~642/3839/17 (провадження № 61-37856св18). Таким чином, оскільки розмір збитків, які позивач просив стягнути з відповідача, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі ст. 1173 ЦК України. З огляду на викладене, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141\~ЦПК України слід розподілити судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір»\~судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою. Позивач судовий збір не сплачував. Відтак немає підстав для стягнення судового збору. Згідно ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зі змісту ч.ч.1-3 ст. 134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Представником позивача виконані вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України та подано до закінчення розгляду справи по суті докази понесення судових витрат на правову допомогу, а саме Витяг з Договору від 01.05.2021 про надання правової допомоги (юридичних та правових послуг) від 01 травня 2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Бубликом О.І., Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 06 лютого 2024 року, квитанцію № 43987758 від 06 лютого 2024 року на суму 4000 грн., копію свідоцтва адвоката та ордер на надання правничої допомоги від 30 січня 2024 року (а.с.10-15). Частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 3 вказаної статті передбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позовних вимог на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи складність даної справи, розгляд якої здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження, обсяг виконаних адвокатом послуг на час розгляду справи у суді першої інстанції, значення справи для сторін, часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди (1,25 %) та відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених представником позивача, частково у розмірі 500 грн.

Outcome: partial