Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

[PERSON] 01.02.2021 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що фактично від народження дитини відповідач не цікавиться сином та не виконує свої батьківські обов`язки, не приймає участі у його вихованні, не спілкується з ним та не утримує матеріально. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5\~000, 00 грн щомісяця. Справа перебувала в провадженні суддів Червонозаводського районного суду м.Харкова Шелест І.М. та Благої І.М. Відповідно до Розпорядження Верховного Суду від 10.03.2022 № 4/0/9-22 територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова було змінено та визначено замість нього Ленінський районний суд м. Полтави. На виконання вказаного Розпорядження Червонозаводським районним судом м.Харкова вищевказану судову справу передано до Ленінського районного суду м.Полтави. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 17.11.2022 № 65, з 23.11.2022 відновлено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова, на виконання якого Ленінським районним судом м. Полтави справу направлено за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу головуючим визначено суддю Демченко І.М. Ухвалою суду від 15.02.2023 справу прийнято до провадження суддею Демченко І.М. та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання, 23.05.2023 повторно надано доручення Департаменту служб у справах дітей для складення письмового висновку з питань доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] 22.01.2024 Департаментом служб у справах дітей до суду надано висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою суду від 29.01.2024 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, врахувавши висновок Департаменту служб у справах дітей. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ципліцький Д.О. у судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, підтримавши позицію, викладену у відзив і від 19.07.2021. У відзиві від 19.07.2021 відповідач позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав не визнав, посилаючись на те, що обставини, викладені у позовній заяві не підтверджені належними доказами; вважає, що розлучення з позивачем не означає, що він залишив сина та перестав його любити, адже дитина повинна рости у любові, турботі, підтримці та знати, що вона потрібна, що вона найкраща у своїх батьків. Зазначає, що він до моменту переїзду до Києва, не зважаючи на небажання позивача надавати можливість спілкуватися з сином, повсякчас бачився та проводив час із дитиною, надавав грошові кошти безпосередньо позивачу. Наразі він проживає у Києві, у нього народився ще один син, проте ці обставини жодним чином не впливають на виконання ним своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , він надає йому матеріальну допомогу, сумлінно перераховуючи кошти на рахунок позивача. Він дуже любить сина, бажає спілкуватися з ним, не дивлячись на всі непорозуміння з позивачем. Щодо сплати аліментів на утримання сина не заперечує, однак вважає, що їх розмір необхідно визначити 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він є фізичною-особою підприємцем та має нерегулярний дохід, перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з якою виховує сина [PERSON] , [INFO] . Суд, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши думку органу опіки та піклування, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками [PERSON] , [INFO] . Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2012, який рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19.10.2015, розірвано. Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю позивачкою у справі [PERSON] . Ці обставини не оспорюються та визнаються сторонами. Зважаючи на тривалість судового провадження, суд вважає за доцільне надати аналіз правовідносинам, що склалися між сторонами, та їх ставлення до питання, пов`язаного із виконанням батьківських обов`язків щодо [PERSON] , починаючи від дня пред`явлення позову у 2021 році та до дня фактичного надання висновку органу опіки та піклування у 2024 році. Підставою звернення позивачки до суду стала відсутність належної участі батька у вихованні сина. Так, довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок № 445) Харківської міської ради за вих № 01-41 від 16.08.2019 підтверджено, що з 10.05.2017, тобто з трирічного віку, [PERSON] відвідував цей навчальний заклад, влаштуванням дитини у ДНЗ займалася мати, зі слів вихователя на протязі 2017-2019 рр [PERSON] приймала участь у життєдіяльності садка, відвідувала батьківські збори та була присутня на святах в садочку. Жодного згадування про батька [PERSON] документ не містить. На підставі довідки КНП «Міська дитяча поліклініка № 4» Харківської міської ради за вих № 01-15/462-19 від 30.07.2019 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , відвідував поліклініку у супроводі матері, яка також була присутня під час оглядів дитини вдома; батько [PERSON] станом здоров`я сина у лікаря-педіатра не цікавився, з цього приводу до медзакладу не звертався. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради за № 449 від 19.12.2023 встановлено, що відповідач [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні сина [PERSON] та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню сина не надавав. Крім того, батько дитини [PERSON] запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явився, посилаючись на постійне місце проживання та роботи у м. Києві та неможливість приїхати до м. Харкова. Згідно з інформацією адміністрації Харківської гімназії № 125, де навчається [PERSON] з першого класу, вихованням дитини займаються мати [PERSON] та бабуся [PERSON] . Протягом усього часу до введення дистанційного навчання приводили дитину до школи, відвідували батьківські збори, спілкувалися з класним керівником та адміністрацією школи також мати та бабуся. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України Департаментом служб було проведено співбесіду з малолітнім [PERSON] , який пояснив, що не пригадує, коли бачив батька, взагалі не пам`ятає його в обличчя, на пам`яті дитини батько жодного разу не спілкувався з сином, не брав жодної участі у його життя, не водив до дитсадка та школи, не відвідував під час хвороби, не приходив до хлопця в день народження. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини згідно зі ст. 164 Сімейного Кодексу України, є підставою позбавлення батьківських прав. Статтею 150 Сімейного Кодексу України встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. Згідно з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, складеного Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради № 449 від 19.12.2023 , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Суд погоджується із таким висновком, оскільки обставини справи свідчать про те, що відсутність участі батька у житті сина не було домовленістю у родинному колі, а викликано байдужою до долі дитини поведінкою відповідача, відсутністю належного піклування та турботи про нього. Понад вісім років позивач з сином проживають окремо від відповідача, за весь цей час він не виявляє інтересу до дитини, не бажає його виховувати, дбати про захист його інтересів, сприяти у його фізичному, духовному розвитку, забезпечувати матеріально та стати справжньою підтримкою, особливо у період повномасштабної війни та соціальної вразливості неповнолітнього. Крім того, відповідач за весь час перебування у провадженні суду цієї справи, починаючи з 2021 року, не поцікавився долею дитини та її потребами, лише одноразово перерахувавши 06.07.2021 кошти у розмірі 4 400 грн., та, заперечуючи проти позовних вимог, не знайшов часу протягом трьох років ані для участі у співбесіді, на яку його запрошували представники Департаменту служб у справах дітей, ані для спілкування з сином та налагодження з ним контакту. Суд зважає на заперечення відповідача в частині того, що позивач на власний розсуд обирає навчальні та медичні заклади, які відвідує [PERSON] , однак це жодним чином не позбавляє обов`язку та можливості [PERSON] поцікавитися навчальними успіхами дитини, станом здоров`я та додатковими потребами дитини, зокрема у таких складних умовах соціального дистанціювання у період пандемії COVID-19, психоемоційної нестабільності та вкрай важної безпекової ситуації, пов`язаною з військової агресією рф. З викладеного вбачається, що відповідач проявляє інтерес до дитини, лише формально, викладаючи свої письмові заперечення у відзиві, які фактично є логічно правильним сформульованим запереченням з посиланням на норми права, однак воно не підтверджено жодними доказами, та єдиним (за три роки перебування справи в провадженні суду) переказом грошових коштів у сумі 4\~400 грн. Таким чином, відповідач тривалий час декілька років не проявляє до сина жодної батьківської любові та турботи, не спілкується з ним, не цікавиться його долею, станом здоров`я, бажаннями та потребами і, як наслідок, не має тісного психологічного зв`язку з ним, що підтверджено особистими поясненнями [PERSON] , який навіть не пам`ятає батька в обличчя, та вказує, що не пам`ятає, щоб батько взагалі відвідував такі важливі для дитини події як свята у навчальних закладах, його дні народження тощо. Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , маючи всі необхідні умови для реалізації свого права і виконання обов`язку щодо належного виховання дитини, без поважних причин ухиляється від їх виконання, свідомо нехтує ними. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Незалежно від місця проживання та роду занять відповідача, він зобов`язаний постійно приймати участь у вихованні та утриманні своєї дитини. Суд зазначає, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; недостатнє спілкування з сином в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьківських прав. Вищевикладені обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням сина, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини. Докази щодо спростування таких обставин в матеріалах справи відсутні. Суд зауважує, що одноразове перерахування аліментів відповідачем вже під час розгляду цієї справи у суді у сумі 4 400 грн. за період з 01.02.2021 по день ухвалення цього рішення, не можуть бути підтвердженням належної участі у вихованні дитини, адже саме батько повинен відігравати важливу роль у житті свого сина, він має бути не тільки джерелом фінансової підтримки, а й робити істотний внесок у емоційне благополуччя хлопця, починаючи від виховання поваги до матері, підтримки затишної атмосфери спілкування до збереження сімейних цінностей, створення безпечного та шанобливого оточення, саме батько має бути прикладом для свого сина, він повинен проявляти турботу, любов та підтримку, а також допомагати йому розвиватися відповідно до своїх потреб та здібностей, однак відповідач тримається осторонь та не вчиняє будь-яких активних дій, направлених на побудову теплих, родинних відносин із сином. З урахуванням викладеного, суд погоджується з висновком служби у справах дітей, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина, відповідатиме інтересам дитини. Враховуючи, що відповідач [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, не піклується про нього, а отже не має тісного психологічного зв`язку з ним, суд з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі № 486/341/22, провадження № 61-180св23 від 27.06.2023 приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. За положеннями ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частина 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, що відповідає положенням ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина перша статті 182 Сімейного кодексу України зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів врахувати : 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судовим розглядом будь-яких обставин щодо незадовільного стану здоров`я дитини не встановлено. Відповідач [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, має мінливий дохід, одружений, має іншого неповнолітнього сина. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з 1 січня 2023 року для дітей віком від 6 до 18 років розмір прожиткового мінімуму становить 2 833 грн., Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» - 3\~196 грн. Таким чином, приймаючи до уваги обставини, визначені ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, дійшов висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 3 500 грн. щомісяця, адже така сума наразі знаходиться у межах рекомендованого мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти підлягають стягненню з 01.02.2021. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави; понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову про позбавлення батьківських прав у розмірі 908, 00 грн. підлягають стягнення з відповідача на її користь, що відповідає положенням ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved