Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 по справі N? 643/20657/14- (набрало законної сили 02.03.2015) розірвано шлюб між [PERSON] , та [PERSON] (копія рішення додається). У шлюбі народилась дитина, малолітній на даний час син - [PERSON] , [INFO] . 09.06.2015 позивач звернулась до Московського районного суду м. Харкова із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина (справа N? 643/9389/15-ц). 17.08.2015 Московським районним судом м. Харкова прийнято рішення про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, починаючи з 09.06.2015 року (рішення набрало законної сили 27.08.2015). Однак, відповідач [PERSON] з 2015 року у повному обсязі не сплачував аліменти на утримання дитини. А починаючи з 2017 року по час складання позову жодного разу не сплатив аліменти на утримання сина [PERSON] , що підтверджується доданою до позову копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від «31» березня 2021 року [NUMBER] . Заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів станом на березень місяць 2021 року становить 184 969 грн 76 коп. Відповідач взагалі не виконує свої батьківські обов?язки, у тому числі, не сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини, не цікавиться життям сина, не спілкується з ним, не приймає участі у його вихованні та взагалі не виявляє інтересу, як до фізичного стану сина, так і до його духовного та морального стану. З моменту розірвання шлюбу, позивач самостійно забезпечує матеріально, виховує та піклується про неповнолітнього сина [PERSON] . Відповідач не приймає ніякої участі у житті дитини, не приділяє сину жодної уваги, не цікавиться його станом здоров?я, успішністю та досягненнями у навчанні, фізичним та духовним розвитком, не приймає участі у процесі виховання дитини та взагалі просто не виявляє бажання до спілкування із сином. Зазначене вище підтверджується доданими письмовими доказами: (характеристика на учня 6-А класу, Харківської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів N? 25 Харківської міської ради Харківської області, довідка з Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка N? 13» Харківської міської ради, довідка дитячо-юнацької спортивної школи «ХЗТД» від 30.08.2021 N? 52) та показаннями свідків. Позивач не перешкоджає відповідачу приймати участь у житті малолітнього сина, навідувати його, навідуватись до навчального закладу де він навчається чи просто спілкуватись із сином будь-якими зручними засобами зв?язку. На даний час позивач працює на посаді заступника генерального директора з медичної частини у Комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня N? 3» та отримує заробітну платню у сумі 134 814 грн 82 коп. за 6 місяців (з 01.02.2021 року по 31.07.2021 р) Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. від 23.06.2023 року прийнято до провадження цивільну справу та призначене судове засідання. У підготовче засідання відповідач не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення підготовчого засідання. Відзив на позов та жодних заяв до суду від останнього не надходило. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави Материнко М.О. від 27.02.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті з викликом всіх учасників справи. Позивач підтримуючи позовні вимоги, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, суд про причину неявки не повідомив. Про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов та жодних клопотань чи заяв до суду не подавав. Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55), проти задоволення позову не заперечує, розгляд прохають проводити без участі представника про, що зазначили у листі, який мається в матеріалах справи та направили суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 8 ст. 178, ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст.223ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. За таких обставин судом відповідно до ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 по справі N? 643/20657/14- (набрало законної сили 02.03.2015) розірвано шлюб між [PERSON] , та [PERSON] (копія рішення додається). У шлюбі народилась дитина, малолітній на даний час син - [PERSON] , [INFO] . 09.06.2015 позивач звернулась до Московського районного суду м. Харкова із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина (справа N? 643/9389/15-ц). 17.08.2015 Московським районним судом м. Харкова прийнято рішення про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання [PERSON] , [INFO] , до його повноліття, починаючи з 09.06.2015 року (рішення набрало законної сили 27.08.2015). Однак, відповідач [PERSON] з 2015 року у повному обсязі не сплачував аліменти на утримання дитини. А починаючи з 2017 року по час складання позову жодного разу не сплатив аліменти на утримання сина [PERSON] , що підтверджується доданою до позову копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Московського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від «31» березня 2021 року ВІ N? 49537307. Заборгованість [PERSON] по виплаті аліментів станом на березень місяць 2021 року становить 184 969 грн 76 коп. Позивач не перешкоджає відповідачу приймати участь у житті малолітнього сина, навідувати його, навідуватись до навчального закладу де він навчається чи просто спілкуватись із сином будь-якими зручними засобами зв?язку За підсумками розгляду матеріалів справи встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Батьківські обов`язки стосовно дитини - виконує лише мати. Батько проживає окремо, має заборгованість зі сплати аліментів, з дитиною ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до нього батьківської уваги, турботи. Відповідач не займається вихованням сина, не цікавиться його життям, не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з сином, не цікавиться його станом здоров`я та навчанням. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого: Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Згідно зі ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Суд вважає висновок Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради (м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 55) обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишив його без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Між інтересами дітей та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на позбавлення батьківських прав, а саме ухилення батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними доказами, яких суд вважає достатніми для задоволення позову. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати - понесений судовий збір у розмірі 908,00 грн. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved