Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог, позиція позивача 17.11.2023 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду в системі «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.02.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту№447063-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 01.02.2022 року ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір №447063-КС-001 про надання кредиту, яку остання прийняла (акцептувала) на умовах, визначених даною офертою, шляхом підписання електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором), який було надіслано на її номер телефону, що був зазначений нею у своїй анкеті в особистому кабінеті. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав позичальнику грошові кошти на засадах строковості, поворотності, платності в сумі 43000 грн, строком на 24 тижні - до 19.07.2022 року на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,865196 % за кожен день користування кредитом та комісії за надання кредиту в розмірі 6450 грн, а позичальник в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши [PERSON] кредитні кошти в розмірі 43000 грн на її банківську картку, відповідач в свою чергу свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 112323,07 грн, що складається із заборгованості по тілу кредита в розмірі 43000 грн, по процентах в розмірі 62873,07 грн та за комісією в розмірі 6450 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь Представник позивача у судове засідання не з`явився. Проте, представник за довіреністю Мишевська Н.М. в системі «Електронний суд» надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Позиція відповідача Відповідач [PERSON] та її представник Янцеловський М.М. у судове засідання не з`явились, адвокат Янцеловський М.М. до канцелярії суду подав клопотання про розгляд справи у його та відповідача відсутність, заперечує проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових поясненнях. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 27.11.2023 року відкрито провадження в справі, витребувано в АТ КБ «Приват Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи випускалася банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та інформацію про рух коштів (випуску) по банківській картці № [NUMBER] за період з 01.02.2022 року по 02.11.2023 року включно та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 09 год. 00 хв. 10.01.2024 року, яке за клопотанням відповідача [PERSON] відкладено до 09 год. 00 хв. 07.02.2024 року; у зв`язку із перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті по кримінальній справі №688/2796/22 1-кп/688/14/24 відкладено до 11 год. 30 хв. 07.03.2024 року; за клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Царик Т.Г. відкладено до 11 год. 00 хв. 22.03.2024 року; за клопотанням відповідача [PERSON] відкладено до 10 год. 30 хв. 15.04.2024 року. 08.12.2023 року до канцелярії суду від АТ КБ «Приват Банк» на виконання ухвали суду від 27.11.2023 року надійшла виписка по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 01.02.2022 року по 02.11.2023 року. 19.12.2023 року до канцелярії суду від АТ КБ «Приват Банк» на виконання ухвали суду від 27.11.2023 року надійшло повідомлення №20.1.0.0.0/7-231208/49315 від 08.12.2023 року, в якому зазначається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] IBAN [NUMBER] . Додатково направлено виписку по рахунку № [NUMBER] IBAN [NUMBER] за період з 01.02.2022 року по 02.11.2023 року. 06.02.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначає, що позов є безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обгрунтування заперечень посилається на те, що не підписувала жодних договорів про отримання кредитних коштів, у тому числі шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, не оформляла банківської картки за № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та не отримувала кредитних коштів, про які зазначено у позові. Зазначає, що на даний час за її заявою внесенні відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення щодо неї за ч. 1 ст. 190 КК України, відкрите кримінальне провадження за №12022244060000133 від 16.02.2022 року за фактом заволодіння грошовими коштами шляхом обману, у межах якого встановлюється особа, яка відкрила банківську картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] та невстановленим способом зняла з останньої грошові кошти в загальній сумі 11000 грн. Вважає, що відкрите кримінальне провадження є доказом того, що вона не має боргу перед позивачем за даним кредитним договором, оскільки сторонні особи використали її персональні дані для укладення вищезазначеного договору шахрайським способом, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 04.03.2024 року в системі «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «Бізнес Позика» Виноградова Ю.Е. надійшли письмові пояснення у справі, згідно яких вважає, що позовна заява підлягає задоволенню повністю. Посилаючись на те, що факт наявності кримінального провадження та внесення даних у ЄРДР свідчить лише про початок розслідування, але ніяк не може підтверджувати те, що відповідач не укладав з позивачем кредитний договір №447063-КС-001 від 01.02.2022 року. Окрім цього, під час укладення договору [PERSON] проходила відеоверифікацію, під час якої повідомила свої персональні дані, номер телефону, на який був надісланий одноразовий ідентифікатор та надала повну згоду на проведення відеоверифікації та фотофікації екрану з її зображенням, на підтвердженя чого надав відеозапис відеоверифікації. Також відповідач здійснила послідовні дії в особистому кабінеті щодо укладення кредитного договору в електронній формі, після чого підписала договір за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, який був надісланий на її номер телефону, без отримання якого кредитний договір між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] не був би укладений. А тому вважає, що позивачем підтверджено факт укладення між сторонами спірного правочину належними та допустими доказами. 15.04.2024 року судом отримано, подані представником відповідача [PERSON] - адвокатом Янцеловським М.М. письмові пояснення, в яких останній вказав, що доводи позивача не відповідають дійсним обставинам справи та є не обґрунтованими, оскільки ним не надано первинних документів бухгалтерського обліку, визначено заборгованість щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами в розмірі вищому ніж узгоджено сторонами в спірному договорі, а також протиправно нараховано заборгованість зі сплати комісії. Зазначає, що додані до позовної заяви довідки ТОВ «Фінасова компанія «Єлаєнс» не є належними та допустими доказами на підтвердження отримання відповідачем суми коштів за укладеним кредитним договором, в той час інших документів, які б містили персональні дані відповідача, інформацію щодо номера її банківської картки, на яку були перераховані кредитні кошти, матеріали справи не містять, а тому позивачем не доведено факт одержання позичальником від кредитора грошових коштів в сумі 43000 грн. Щодо нарахування заборгованості за комісією представник відповідача посилається на те, що з урахуванням принципів справедливості та добросовісності, висновків, викладених у постановах Верховного Суду, на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отримання яких він до кредитодавця фактично не звертався. Так як зі змісту договору №447063-КС-001 не вбачається, за яку саме послугу ТОВ «Бізнес Позика» встановила комісію, умовами договору не передбачено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, тому стягнення з відповідача заборгованості по сплаті комісії є протиправним. Окрім цього, відповідно до умов кредитного договору орієнтовна загальна вартість наданого кредиту становить 94560 грн, з яких 45110 грн - проценти за користування кредитними коштами. Однак з наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що розмір заборгованості відповідача по процентам становить 62873,07 грн, а тому заявлена позивачем сума заборгованості в розмірі 112323,07 грн перевищує вказану умовами договору та графіком платежів орієнтовну загальну вартість кредиту та не підтверджена належними доказами. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження Судом встановлено, що 01.02.2022 року ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір №447063-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). 01.02.2022 року [PERSON] прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору №447063-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-3014 на номер телефону (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 01.02.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №447063-КС-001, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 43000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» та Договором про надання кредиту. Сторонами відповідно до умов договору погоджено, що кредит надається строком на 24 тижні, процентна ставка є фіксованою та становить 0,865196 процентів за кожен день користування кредитом, комісію за надання кредиту в розмірі 6450 грн, загальний розмір наданого кредиту - 43000 грн, строк дії договору - до 19.07.2022 року, орієнтовну загальну вартість кредиту - 94560 грн, орієнтовну загальну реальну річну процентну ставку - 3590,91%. Ціль (мета) кредиту - для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника, цей кредит є споживчим кредитом. Пунктом 2 Договору передбачено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Сторонами в п. 3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до котрого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. Згідно п. 13 Договору невід`ємною частиною цього договору є Додаток №1 - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки. Інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. Договір про надання кредиту №447063-КС-001 підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-3014, що стверджується п. 15 Договору «Юридична адреса та реквізити сторін». Укладення договору також підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] , електронна поштa [INFO] ) та ТОВ «Бізнес Позика» щодо укладення електронного Договору про надання кредиту №447063-КС-001 від 01.02.2022 року в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com, з якої вбачається, що 01.02.2022 року [PERSON] , використовуючи номер телефону, ідентифікувалася в ІТС та зайшла в особистий кабінет. У Анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи) від 02.11.2023 року зазначено номер платіжної картки позичальника [PERSON] , на яку має бути перерахована сума кредиту в розмірі 43000 грн, зокрема: [NUMBER] та фінансовий номер телефону [NUMBER] . ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 43000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідками про видачу коштів ТОВ «ФК «Елаєнс» від 12.11.2023 року, де призначення платежу зазначено «перерахування коштів [PERSON] згідно кредитного договору №447063-КС-001від 01.02.2022 року». З договору №41084239_14/12/17 про надання послуг переказу грошових коштів (переказ на карту) від 14.12.2017 року слідує, що ТОВ «ФК «Елаєнс» надає посередницькі послуги ТОВ «Бізнес Позика» з кредитування клієнтів за допомогою платіжної системи «Fondy». З повідомлення АТ КБ «Приват Банк» №20.1.0.0.0/7-231208/49315 від 08.12.2023 року слідує, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] IBAN [NUMBER] . З виписку по рахунку [PERSON] № [NUMBER] IBAN [NUMBER] за період з 01.02.2022 року по 02.11.2023 року вбачається, що відповідач 01.02.2022 року отримала кредитні кошти в розмірі 43000 грн двома платежами в сумі 20000 грн та 23000 грн та користувалася ними. Свої зобов`язання по кредитному договору позивач виконав у повному обсязі, відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, не сплачувала своєчасно та в повному обсязі щомісячні платежі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Згідно наданим банком розрахунком заборгованості за кредитом у гривні заборгованість [PERSON] за кредитним договором №447063-КС-001від 01.02.2022 року станом на 03.11.2023 року становить 112323 грн 07 коп, що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 43000 грн, суми прострочених платежів по процентах - 62873,07 грн та суми прострочених платежів за комісією - 6450 грн. Вказані обставини підтверджуються письмовими та відео доказами, а саме даними: пропозиції укласти Договір (оферта) №447063-КС-001 про надання кредиту від 01.02.2022 року; прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Договору№447063-КС-001 про надання кредиту від 01.02.2022 року; договору №447063-КС-001 про надання кредиту від 01.02.2022 року; паспорту споживчого кредиту від 01.02.2022 року; візуальної форми послідовності дій клієнта [PERSON] щодо укладення електронного Договору про надання кредиту №447063-КС-001 від 01.02.2022 року; анкети клієнта [PERSON] від 02.11.2023 року; довідок про видачу коштів ТОВ «ФК «Елаєнс» від 12.11.2023 року; договору №41084239_14/12/17 про надання послуг переказу грошових коштів (переказ на карту) від 14.12.2017 року; розрахунку заборгованості за кредитним договором №447063-КС-001 від 01.02.2022 року станом на 03.11.2023 року; виписки по рахунку за період з 01.02.2022 року по 02.11.2023 року та відеоверифікації. Застосовані норми права Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України). Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», зокрема, передбачено, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Мотиви та висновки суду З`ясувавши думку представників позивача та відповідача, викладені у письмових клопотаннях, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку позов задовольнити частково з огляду на таке. 01.02.2022 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір №447063-КС-001 про надання кредиту у електронній формі в особистому кабінеті Позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача [PERSON] , якій були перераховані кошти в розмірі 43000 грн строком на 24 тижні зі сплатою процентів за користування кредитом та комісією, що передбачені кредитним договором, шляхом переказу на картковий рахунок, що підтверджується письмовими доказами. Отже, кредитний договір укладався дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, внаслідок чого відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» у сторін такого договору виникли цивільні права та обов`язки майнового характеру. Договір укладено згідно з ч. 2. ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в порядку, передбаченому Законом України «По електронну комерцію». Договір підписувався з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону, електронний підпис з одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор для укладення договору надсилається засобами зв`язку, зазначеними заявником в інформаційно-телекомунікаційній системі. Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі позивача, оскільки саме вона зареєструвалась в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Бізнес Позика», заповнила заявку, встановленої форми на сайті відповідача на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, обрала суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати, підтвердивши, що вказала повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні для прийняття товариством рішення про надання кредиту. Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що заволодіння кредитними коштами відбулось шахрайським способом не підтвердженні належними та допустими доказами. Будь-яких відомостей про протиправне використання особистих даних відповідача сторонніми особами, в тому числі номером мобільного телефону, на який ТОВ «Бізнес Позика» був надісланий одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, та банківського рахунку, в матеріалах справах немає. В той же час, з наданого позивачем відеозапису відеоверифікації [PERSON] слідує, що остання підтвердила, що на неї не чинить тиск або вплив будь-яка інша особа з метою отримання кредиту, зазначила свій номер телефону, той самий, який зазначила у відзиві на позовну заяву, номер паспорту та дату його видачі, дату свого народження, що спростовує наведені відповідачем доводи про те, що невідома особа шляхом обману та зловживання довірою заволоділа кредитними коштами шахрайським способом. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію є належним та допустимим доказом укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] не був би укладений. Враховуючи вищенаведене, твердження позивача про те, що вона не укладала відповідного кредитного договору з товариством в електронній формі, судом до уваги не приймаються, оскільки відповідачем доказів визнання його недійсним суду не надано. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20). Окрім цього, відповідач була вільною у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину. Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується наданою АТ КБ «Приват Банк» випискою по рахунку [PERSON] [NUMBER] IBAN [NUMBER] за період з 01.02.2022 року по 02.11.2023 року, з якої вбачається, що відповідач 01.02.2022 року отримувала кредитні кошти двома платежами в сумі 20000 грн та 23000 грн. Окрім цього, АТ КБ «Приват Банк» було надано підтвердження, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] IBAN [NUMBER] . Саме цей номер банківської картки був вказаний відповідачем для перерахування коштів за кредитним договором, що підтверджується анкетою клієнта від 02.11.2023 року. Доводи представника відповідача [PERSON] - адвоката Янцеловського М.М. щодо того, що позивачем не доведено отримання відповідачем суми коштів за укладеним кредитним договором судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються належними та допустими доказами. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. Ні відповідачем, ні її представником доказів на підтвердження виконання умов договору та повернення заборгованості повністю суду надано не було. З матеріалів справи також слідує, що сторони погодили умови кредитування, в тому числі кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення, розмір процентної ставки, строк кредитування, а тому вимога ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом ґрунтується на вимогах закону, підтверджується належними доказами, наданими позивачем та дослідженими судом. При цьому, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про неправильне обрахування суми процентів, оскільки сума заборгованості за процентами обрахована вірно з урахуванням вимог п. 2 Договору, відповідно до якого протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Оскільки відповідачем [PERSON] не було внесено жодного платежу на погашення заборгованості за основною сумою кредиту, то проценти нараховувавалися на суму наданого кредиту в розмірі 43000 грн. Щодо нарахування заборгованості по сплаті комісії суд зазначає наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначено, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умов, якими встановлено плату щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути проінформований про строки і суми належних платежів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вирішувала питання (а) чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала на те, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з пунктом 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Враховуючи наведені правові висновки,позивач не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за розрахунково-касове обслуговування, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді процентів за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Отже, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини перша та друга статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Розмір заборгованості відповідача за договором №447063-КС-001 про надання кредиту від 01.02.2022 року підтверджується відповідним розрахунком, наданим позивачем, за яким станом на 03.11.2023 року заборгованість становить 112323 грн 07 коп та складається із заборгованості по тілу кредиту в сумі 43000 грн, заборгованості за процентами в сумі 62873,07 грн, заборгованості за комісією - 6450 грн. Такий розрахунок відповідачем не опорений та не наданий суду новий розрахунок, а посилання представника відповідача на орієнтовну загальну вартість кредиту не заслуговують на увагу, оскільки така загальну вартість кредиту була обрахована з урахуванням графіку повернення кредиту (часткових платежів основної суми боргу), чого відповідачем зроблено не було. Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за комісією в сумі 6450 грн є необгрунтованими і до задоволення не підлягають, оскільки обов`язок позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (комісію) щомісячно в терміни та розмірах, визначених кредитним договором, є нікчемним. Однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Бізнес Позика» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку. За наведених обставин позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в розмірі 43000 грн та заборгованість за процентами в розмірі 62873,07 грн, а всього 105873, 07 грн. Судові витрати Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. А тому, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2023 грн 73 коп (105873 грн 07 коп становить 94,25 % від 112323 грн 07 коп; 94,25 % від 2147 грн 20 коп становить 2023 грн 73 коп). На підставі ст.ст. 207, 509, 526, 530, 549, 610, 626, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial