Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

03.03.2017 керівник Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області звернувся до суду з позовом до Ужгородської районної державної адміністрації, [PERSON] про визнання недійсним розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки (а.с. 2-12, т. 1). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2017 головуючим суддею щодо розгляду справи №308/2191/17 за вказаним позовом визначено [PERSON] (а.с. 26, т. 1). Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Шепетко І.О. від 28.03.2017 відкрито провадження у справі за цим позовом (а.с. 29, т. 1). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.07.2017 у справі №308/2191/17 задоволено заяву керівника Ужгородської місцевої прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Стрипа, урочище «Луки», цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, яка згідно з державним актом на право власності серії ЗК №019212 від 27.10.2006 належить [PERSON] , шляхом заборони розпоряджатися нею (а.с. 51, 52, т. 1). Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №86 від 05.02.2019 матеріали справи №308/2191/17 передано для повторного автоматизованому перерозподілу у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень судді Ужгородського міськрайонного суду Шепетко І.О. (а.с. 128, т. 1). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2019 головуючим суддею визначено Іванова А.П. (а.с. 129, т. 1). Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванова А.П. від 06.02.2019 цивільну справу №308/2191/17 за даним позовом прийнято до провадження, розгляд справи постановлено проводити за правилами\~загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с. 130, 131, т. 1). Крім того, 03.03.2017 керівник Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області звернувся до суду з позовом до Ужгородської районної державної адміністрації, [PERSON] про визнання недійсним розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки (а.с. 207-217, т. 2). В обґрунтування позовів до [PERSON] та [PERSON] керівник прокуратури зазначив, що Ужгородською місцевою прокуратурою вивчено стан дотримання вимог земельного законодавства щодо порядку набуття громадянами права користування земельними ділянками комунальної власності та встановлено, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2016 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 364 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито. Згідно з цією ухвалою, суд дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов до висновку, що вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, доведена, його дії кваліфіковано вірно. [PERSON] , будучи державним службовцем 5 рангу 3 категорії, перебуваючи згідно з розпорядженням Президента України №36 к від 10.03.2005 на посаді голови Ужгородської районної державної адміністрації, умисно, незаконно, зловживаючи службовим становищем з метою забезпечення незаконного переходу права власності на земельні ділянки за межами населеного пункту в урочищі «Луки» на території Яроцької сільської ради, Ужгородського району, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд загальною площею 0,12 га видав розпорядження №565, яким передав [PERSON] та [PERSON] вказану земельну ділянку у власність. У подальшому [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №019212 від 27.10.2006 площею 0,12 га, вартість якої складає 113 880 грн., [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК №019211 від 27.10.2006 площею 0,12 га, вартість якої складає 113 880 грн. Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії по земельних питаннях при Ужгородській районній державній адміністрації від 31.07.2006 [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі Луки с. Стрипа, Яроцької сільської ради. Однак відповідно до п. 3 постанови КМУ від 26.05.2004 №677 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» дозвіл на складання проекту відведення оформляється розпорядженням районної державної адміністрації. Рішенням Яроцької сільської ради від 23.07.2006 [PERSON] та [PERSON] надано згоду на виділення земельних ділянок під забудову в урочищі Луки в с. Стрипа на території Яроцької сільської ради. На підставі протоколу комісії та рішення сільської ради комунальним підприємством «Румб» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] під забудову житлового будинку на території Яроцької сільської ради. В проекті містяться позитивні висновки відповідних служб, визначених ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України. В даних висновках зазначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність погоджується при умові дотримання вимог чинного законодавства. Також наявний позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації №3458 та №3459 від 14 вересня 2006 року, виданий головним Управлінням земельних ресурсів в Закарпатській області. Пунктом 10 висновку пропонується змінити межу населеного пункту у відповідності до ст. 38 Земельного кодексу України, яка чітко передбачає, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки виключно в межах населеного пункту. Внаслідок дій [PERSON] , охоронюваним законом інтересам держави спричинено істотну матеріальну шкоду на суму 113 880 грн. Вищевказані порушення підтверджуються актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.03.2013, проведеною Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області. Отже, прийняття головою Ужгородської районної державної адміністрації розпорядження про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку за межами населеного пункту є перевищенням наданих законом повноважень. Таким чином,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~отримали земельні\~ділянки неправомірно\~з порушенням\~установленого порядку її відведення та внаслідок незаконних дій посадових осіб Ужгородської районної державної адміністрації. Земельні ділянки, яка є предметом позову у справі, відноситься до земель житлової та громадської забудови і знаходиться за межами населеного пункту. Фактично відбулася незаконна безоплатна передача такої, без зміни меж населеного пункту з метою включення земельної ділянки в межу населеного пункту. За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з вимогою про витребування земельних ділянок з володіння [PERSON] та [PERSON] є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання незаконної безоплатної передачі земельної ділянки, без зміни меж населеного пункту з метою включення земельної ділянки в межу населеного пункту, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу як джерела задоволення потреб суспільства. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2017 головуючим суддею щодо розгляду справи №308/2189/17 за вказаним позовом визначено [PERSON] (а.с. 231, т. 2). Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бедьо В.І. від 28.03.2017 відкрито провадження у справі за цим позовом (а.с. 235, т. 2). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2017 у справі №308/2189/17 задоволено заяву керівника Ужгородської місцевої прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку площею 0, 12 га, розташовану в урочищі Луки с. Стрипа на території Яроцької сільської ради Ужгородського району, власником якої є [PERSON] згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК №019211 від 27.10.2006 (а.с. 247, 248, т. 2). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2017 у справі №308/2189/17 задоволено клопотання представника Ужгородської місцевої прокуратури та замінено відповідача у цивільній справі за цим позовом з [PERSON] на її правонаступника\~ [PERSON] (а.с. 73, 74, т. 3). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.01.2023 у справі №308/2189/17 постановлено передати матеріали цивільної справи №308/2189/17 із клопотанням про об`єднання позовних вимог до судді Ужгородського міськрайонного суду Іванова А.П. для вирішення питання про об`єднання з матеріалами цивільної справи №308/2191/17 (а.с. 160, 161, т. 3). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.05.2023 у справі №308/2191/17 постановлено об`єднати в одне судове провадження цивільну справу\~за єдиним унікальним номером 308/2189/17 з цивільною справою за єдиним унікальним номером 308/2191/17. Присвоєно об`єднаній в одне судове провадження цивільній справі єдиний унікальний номер 308/2191/17 та призначено у ній підготовче засідання (а.с. 163-165, т. 3). 28.11.2023 від керівника Ужгородської окружної прокуратури до суду надійшло клопотання про залучення співвідповідача та зміну предмету позову, згідно з яким просив суд залучити до справи [PERSON] як співвідповідача у справі та прийняти до розгляду позовні вимоги в новій редакції: 1. Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації №565 від 11.10.2006 в частині передачі безоплатно у власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок площею по 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в урочищі «Луки» на території Яроцької сільської ради за межами населеного пункту Стрипа. 2. Витребувати від [PERSON] земельну ділянку за кадастровим номером 2124888200:02:002:0050 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області (а.с. 189- 195, т. 3). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.01.2024 постановлено залучити до участі у цивільній справі №308/2191/17 співвідповідача [PERSON] (а.с. 219-221, т. 3). 11.03.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Радя І.І. до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності (а.с. 231-233, т. 3). 14.03.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Радя І.І. до суду надійшли письмові пояснення по суті справи (а.с. 245-248, т. 3). Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.04.2024 закрито підготовче провадження в об`єднаній цивільній справі за позовом керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області до Ужгородської районної державної адміністрації, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про визнання\~ недійсним та скасування розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації, витребування земельної ділянки, та постановлено призначити справу до судового розгляду по суті. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням зміненого предмету позову підтримав повністю та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Радь І.І. у судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, на сьогоднішній день [PERSON] є володільцем земельної ділянки, право власності на яку декілька разів відчужувалося. Вважає, що у даному випадку є достатньо підстав для застосування строку позовної давності. Просив відмовити у задоволенні позову. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , будучи державним службовцем 5 рангу 3 категорії, перебуваючи згідно з розпорядженням №36к від 10.03.2005 на посаді голови Ужгородської районної державної адміністрації, несучи персональну відповідальність за реалізацію Конституції України, Законів України, актів Президента України, Верховної Ради України, будучи службовою особою, достовірно знаючи в силу своїх службових обов`язків, що згідно з ч. 2 ст. 122 Земельного кодексу України до повноважень голови районної державної адміністрації віднесено надання земельних ділянок у власність громадян за межами населених пунктів виключно для сільськогосподарського виробництва, умисно, в порушення вимог ст. ст. 38, 39, 118 Земельного кодексу України, ст. 9, ч. 5 ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», якими визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється виключно у відповідності до генерального плану населеного пункту, а також, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки виключно в межах населеного пункту, без врахування висновків державної землевпорядної експертизи №3458 та №3459 від 14.09.2006 Управління земельних ресурсів у Закарпатській області, згідно з якими прийняття рішень про передачу земельних ділянок у власність громадянам для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд можливе виключно після зміни межі населеного пункту та включення земельних ділянок в межу населеного пункту, зловживаючи службовим становищем з метою забезпечення незаконного переходу права власності на земельні ділянки за межами населеного пункту в урочищі «Луки» на території Яроцької сільської ради Ужгородського району, для будівництва та обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд загальною площею 0,24 га [PERSON] та [PERSON] , використав службове становище всупереч інтересів служби. [PERSON] підписав незаконні розпорядження №565 від 11.10.2006 «Про безоплатну передачу громадянам у власність земельних ділянок», що стало підставою виготовлення та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку громадянці [PERSON] серії ЗК №019212 від 27.10.2006 площею 0,12 га та державного акту на право власності на земельну ділянку громадянці [PERSON] серії ЗК №019211 від 27.10.2006 площею 0,12 га, загальною площею 0,24 га, загальною нормативною вартістю 32568 грн., чим спричинено істотну матеріальну шкоду охоронюваним законом інтересам держави на вказану суму, що у сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.05.2016 у справі №308/3275/16-к [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 364 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрито (а.с. 17-19, т. 1). Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії по земельних питаннях при Ужгородській районній державній адміністрації від 31.07.2006 [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в урочищі Луки с. Стрипа, Яроцької сільської ради. Однак відповідно до п. 3 постанови КМУ від 26.05.2004 №677 «Про затвердження Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» дозвіл на складання проекту відведення оформляється розпорядженням районної державної адміністрації. Рішенням Яроцької сільської ради від 23.07.2006 [PERSON] та [PERSON] надано згоду на виділення земельних ділянок під забудову в урочищі Луки в с. Стрипа на території Яроцької сільської ради. На підставі протоколу комісії та рішення сільської ради комунальним підприємством «Румб» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] під забудову житлового будинку на території Яроцької сільської ради. В проекті містяться позитивні висновки відповідних служб визначених ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України. В даних висновках зазначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність погоджується при умові дотримання вимог чинного законодавства. Також наявний позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації №3458 та №3459 від 14 вересня 2006 року, виданий головним Управлінням земельних ресурсів в Закарпатській області. Пунктом 10 висновку пропонується змінити межу населеного пункту у відповідності до ст. 38 Земельного кодексу України, яка чітко передбачає, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки виключно в межах населеного пункту. Таким чином, при наданні розпорядженням голови Ужгородської районної державної\~адміністрації [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків та споруд в урочищі «Луки» за межами населеного пункту с. Стрипа на території Яроцької сільської ради не дотримано вимоги ст. ст. 38, 39 Земельного кодексу України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Наведені вище порушення підтверджуються актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 19.03.2013, проведеною Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області (а.с. 20-23, т 1). Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. На момент видачі оскаржуваного розпорядження Ужгородською районною державною адміністрацією, відповідно до ст. 17 ЗК України, п. 2 ст. 26 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», місцеві державні адміністрації наділялись повноваженнями по розпорядженню землею. Дане повноваження деталізовано у пункті 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, де закріплено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Частина 4 ст. 122 ЗК України передбачає, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи наділено повноваженнями стосовно передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Відповідно до підпункту 12 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 03.03.2015 №16 (із змінами), Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Закарпатської області. Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Частиною 3 ст. 20 ЗК України (чинною на час прийняття розпорядження) зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суд зауважує, що ч. ч. 8, 9 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку зміни цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб» від 11.04.2002 №502 районна державна адміністрація розглядає подані проектні матеріали та приймає рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, яка знаходиться за межами населеного пункту, якщо така зміна пов`язана з наступним використанням цієї ділянки для сільськогосподарських потреб, ведення лісового і водного господарства, будівництва об`єктів, призначених для обслуговування членів територіальних громад району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо). Якщо зміна цільового призначення земельної ділянки, яка розташована за межами населеного пункту, передбачає використання ділянок для інших потреб, ніж визначених пунктом 8 цього Порядку, районна держадміністрація розглядає проектні матеріали, готує свій висновок з цього питання і подає його разом з матеріалами до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної держадміністрації. Отже,\~прийняття головою\~Ужгородської районної\~державної адміністрації\~розпоряджень про\~передачу у\~власність [PERSON] \~та [PERSON] \~земельних ділянок\~суперечить вимогам\~законодавства,\~відповідні земельні\~ділянки отримано\~ними неправомірно\~з порушенням\~установленого порядку їх відведення та внаслідок незаконних дій посадових осіб Ужгородської районної державної адміністрації. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги у частині визнання незаконним та скасування розпорядження голови Ужгородської районної державної адміністрації №565 від 11.10.2006 в частині передачі безоплатно у власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок площею по 0,12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в урочищі «Луки» на території Яроцької сільської ради за межами населеного пункту Стрипа, є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог у частині витребування від [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2124888200:02:002:0050 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, суд зазначає наступне. Матеріалами справи встановлено, що з моменту виділення на користь [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок згідно з оскаржуваним розпорядженням, такі неодноразово відчужувалися за відплатним договором на користь третіх осіб, що в кінцевому результаті стало наслідком набуття Відповідачем спірної земельної ділянки за кадастровим номером 2124888200:02:002:0050. Зокрема, 04.01.2008 між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номер 2124888200:02:002:0001, зареєстрований в реєстрі за №210 та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Котляровою Л.В. Відповідно до п. 3 даного договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 13 356 грн., які отримані продавцем від покупця під час оформлення цього договору. 04.02.2008 між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номер 2124888200:02:002:0002, зареєстрований в реєстрі за №578 та посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Єгер Н.Д. Згідно з п. 2.1 даного договору продаж земельної ділянки за домовленістю сторін вчиняється за 13 356 грн., які отримані продавцем від покупця повністю до підписання цього договору. Після здійснення [PERSON] об`єднання земельної ділянки за кадастровим номер 2124888200:02:002:0001 та 2124888200:02:002:0002, в результаті чого сформовано земельну ділянку за кадастровим номером 2124888200:02:002:0050, відповідна ділянка була повторно відчужена та згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №1933, 02.10.2017 набута у власність матір`ю [PERSON] [PERSON] . Після смерті [PERSON] , 02.10.2020 земельна ділянка за кадастровим номером 2124888200:02:002:0050 була успадкована відповідачем на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в реєстрі за №1855, спадкова справа №13/2020. До складу спадкового майна [PERSON] входив також житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та розміщений на спірній земельній ділянці за кадастровим номером 2124888200:02:002:0050. Даний житловий будинок належав [PERSON] згідно з договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. 02.10.2017 за реєстровим №1933. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З аналізу змісту наведеної норми випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правовику, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17лютого 2016 року у справі № 6-2407лс15). У п. п. 50, 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020, справа №922/614/19 (провадження № 12-157гс19), зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких па підставі цих рішень виникли права. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» у питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. У рішенні в справі «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року (заява №25921/02) Європейський суд з прав людини зазначив про необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини, а також пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. У рішенні Європейський суд з прав людини від 16 лютого 2017 року в справі «Кривенький проти України» (заява № 43768/07) наголошено, що позбавлення особи права на земельну ділянку без будь-якої компенсації є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося у зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або щодо якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 05 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від04 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Даних правових висновків дотримується Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-2902цс15 від 03 лютого 2016 року. У пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Таким чином, беручи до уваги те, що спірна земельна ділянка була набута спадкоємцем відповідача згідно з відплатним договором купівлі-продажу, та на такій розміщено належний [PERSON] об`єкт нерухомості житловий будинок, суд вважає, що витребування від [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2124888200:02:002:0050 на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області призведе до порушення «справедливого балансу» між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав Відповідача як власника. Задоволення судом заявлених у цій частині позовних вимог матиме наслідком непропорційне втручання у право [PERSON] на мирне володіння майном, зокрема, об`єктом нерухомості розташованим на спірній земельній ділянці, що покладе на відповідача тягар у вигляді необхідності повторного проходження процедури набуття у власність відповідної земельної ділянки не з вини відповідача, а внаслідок недбальства колишнього голови Ужгородської районної державної адміністрації. Позбавлення [PERSON] права власності на земельну ділянку не переслідує державного чи суспільного інтересу, оскільки фактично з володіння відповідача дана земельна ділянка не вибуває. За урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог у частині витребування від відповідача [PERSON] земельної ділянки за кадастровим номером 2124888200:02:002:0050 слід відмовити. Що стосується поданої представником відповідача [PERSON] адвокатом Радь І.І. заяви про застосування строку позовної давності суд зазначає, що такий, виходячи з фактичних обставин справи, позивачем не пропущено. Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути 1600 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial