Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

В лютому 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 12.07.2019 року по 28.09.2021 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а фактично шлюбні відносини з відповідачем припинені з серпня 2020 року. Неповнолітня дочка проживає з нею. За рішенням суду від 23.02.2022 р. визначено місце проживання дитини з матір`ю. Починаючи з серпня 2020 року відповідач не проявляє щодо дочки будь-якої батьківської турботи, не допомагає в забезпеченні її необхідним харчуванням та медичним доглядом, не приймає участі в її виховані та матеріальному утриманні, не піклується про фізичний та духовний розвиток дочки, внутрішній світ дитини та взагалі її життям не цікавиться. За весь час відповідач не виявив бажання поспілкуватися з дитиною, дочка не отримувала від батька подарунків ні на день народження ні на Новий рік. Ні під час лікування дитини ні після початку війни відповідач не цікавився ї станом та не надавав допомоги. [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву, позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні за відсутності доказів факту ухиляння від участі у вихованні дочки. Зазначив, що на момент фактичного припинення шлюбних відносин дочці виповнився один рік від народження і оскільки за спільним рішенням з позивачкою дитина залишилась проживати з нею то всі аспекти організації життєдіяльності і розвитку дитини, а також визначення кола її спілкування були віддані на розсуд позивачки. Через особисті образи та власні амбіції позивачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, відмовляла у зустрічах посилаючись на стан здоров`я дитини, налаштовала дочку проти нього і його родичів, відмовлялася від матеріальної допомоги, перестала відповідати на телефонні дзвінки, заблокувала телефон, чим позбавила можливості отримувати інформацію про дочку. Оскільки за своїм віком дитина не мала можливості самостійно спілкуватися з ним, а позивачка спілкуванню перешкоджала то зв`язок з дитиною було втрачено, всю інформацію про дитину він міг отримувати лише через спільних знайомих. З початком повномасштабного вторгнення позивачка з дитиною виїхала до Ірландії , що також унеможливлює спілкування з дитиною. Таким чином, позивачка доклала всіх зусиль, щоб не допустити спілкування з дитиною і відсторонити його, як батька від участі у вихованні дочки, що виключає його винну поведінку. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова Матвієвської Г.В. від 11.04.2023 р. позов [PERSON] прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.07.2023 р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду іншим складом суду. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.10.2023 р. підготовче провадження у зазначеній справі закрите. Позивачка про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно у судове засідання не з`явились, представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних доказів. Відповідач та його представник про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явивились, подала суду заяву про розгляду справи за її відсутності, заперечуючи проти задоволення позову. Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, представника у судове засідання не направив, директор департаменту надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника, при винесенні рішення просив врахувати інтереси дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 20219 року по 28 вересня 2021 року, що підтверджується копією рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28.09.2021 р. (а.с. 16-18) 30 серпня 2019 року народилась [PERSON] батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 14) Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.02.2022 року визначено місце проживання [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 19-20) Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та її діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . (а.с. 21) Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. За ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 СК України передбачено, що з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Стаття 180 СК України містить вимоги, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 15 своєї Постанови № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 вищезазначеної Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК (2947-14). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 164 СК України батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Тобто, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцять років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Отже, умовами застосування такої міри відповідальності як позбавлення батьківських прав є: 1) здійснення батьком (матір`ю) правопорушення, передбаченого ст. 164 СК; 2) наявність вини в діях батька (матері); 3) батько (мати) володіють повною цивільною дієздатністю; 4) дитина не досягла повноліття. Зазначені умови для позбавлення батьківських прав мають існувати одночасно. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі №211/559/16-ц). 11.07.2017 Європейським Судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Як убачається з висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 354 від 17.10.2023 року питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] було додатково розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи положення ст. 19, 164 СК України та рекомендацію Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON]. (а.с. 88-89) Відповідно до зазначеного висновку [PERSON] працює, має самостійний дохід, характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, що підтверджується відповідними довідками. [PERSON] пояснила, що [PERSON] довгий час умисно ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує дочку, не цікавиться її здоров`ям, розвитком та досягненнями, матеріально не допомагає. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] ., був повідомлений про розгляд питання, але до Департаменту служб не з`явився, про причини неявки не повідомив. Запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явився, пояснень чи документів не надав. З приводу встановлення йому порядку участі у вихованні [PERSON] та щодо усунення перешкод у спілкуванні з дочкою з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов`язків не надавав. Відповідно до інформації практичного психолога ЮЗДП АМН України [PERSON] , що проводив співбесіду з дитиною в ігровій формі, [PERSON] на фото впізнала та показала свою матір та близьких родичів і членів сім`ї, але свого батька не впізнала. Дитина назвала батьком свого дядька, брата своєї матері. Таким чином, після повно, всебічно та об`єктивно встановлених обставин справи, оцінивши надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, та враховуючи, що відповідач заперечуючи щодо задоволення позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав відносно дочки, посилаючись на перешкоди з боку позивачки та відсутність своєї вини не надав суду доказів звернення до компетентних органів для встановлення йому порядку участі у вихованні дочки, усунення перешкод у спілкуванні з дочкою з боку матері, участі у вихованні дитини та її матеріального забезпечення. Натомість позивачкою доведено, що після розірвання шлюбу, яке відбулося з ініціативи відповідача, він самоусунувся від спілкування з дитиною, участі у її вихованні та розвитку, лікування, байдуже ставиться до життя дитини, маючи достатні можливості брати участь у вирішенні таких питань, що і є підставою для позбавлення його батьківських прав. Також на думку суду, про байдуже ставлення відповідача до своєї дочки свідчить і той факт, що при розгляді питання про доцільність позбавлення батьківських прав Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, відповідач не з`явився за викликом та не надав своїх пояснень, а також те, що дитина не знає його, як свого батька. При цьому, суд приймає до уваги висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 354 від 17.10.2023 року як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини. За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, а тому його доцільно позбавити батьківських прав, що відповідатиме найкращім інтересам дитини. Разом з тим слід зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною у побачення з нею, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав, про що зауважив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своєму рішенні від 29.09.2021 року у справі №459/3411/18. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у зазначеному розмірі 1073,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved