Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Звертаючись до суду, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що з відповідачкою [PERSON] з 30 липня 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки з відповідачкою припинені, він з донькою мешкають окремо від відповідачки, донька зареєстрована разом з ним за адресою: [ADDRESS] , він знаходиться у декретній відпустці по догляду за донькою до виповнення їй трирічного віку. На даний час шлюб між ним та відповідачкою розірвано, та з неї стягнуті аліменти. З питання визначення місця проживання доньки він звернувся до служби у справах дітей, Спеціалістом служби роз`яснено, що їхнє рішення про місце проживання дитини, виносяться ними тільки для дітей, які мають статус дитини позбавленої батьківського піклування або стосовно дітей - сиріт та запропоновано звернутися до суду для вирішення питання по суті. Таким чином, проживання доньки разом з ним відповідає інтересам дитини. Він має можливість забезпечити в повному обсязі належні та необхідні умови ії проживання та гармонійний розвиток ії особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості для повноцінного дитинства, повною мірою займатися ії вихованням та навчанням, дбає про ії здоров`я, у нього з донькою чудові взаємовідносини, вона прихильна більш до нього та бажає проживати разом зі ним. На підставі викладеного позивач просить суд: визначити місце проживання його доньки, [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Дніпро, з її батьком [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що працює вдома віддалено, донька мешкає з ним з вересня 2023 року, він повністю займається доглядом за нею. Мати дитини з ними не мешкає, приділяє мало часу вихованню та спілкуванню з дитиною, так як її робота пов`язана з постійними відрядженнями. З донькою бачиться лише 2-3 дні на місяць. Разом з цим він побоюється, що його колишня дружина одного разу залишиться мешкати за місцем своєї роботи та забере доньку з собою, тому він хоче визначити місце проживання доньки саме з батьком. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без їх участі, надав пояснення в яких зазначив, що мати дитини - [PERSON] пояснила службі, що проживає окремо від доньки за адресою: [ADDRESS] , постійно перебуває у відрядженнях та не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком. Просить прийняти рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі, пояснила, що працює технологом в Інжиніринговій компанії «Козак Туллс», та її робота пов`язана з постійними відрядженнями по всій території України, а саме Львів, Київ, Запоріжжя, Канів, Івано-Франківськ, Умань та інші міста України. В м. Кам`янське перебуває 4-5 днів на місяць, тому не може займатись повноцінним вихованням дитини. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (арк.с. 11). 26 січня 2024 року рішенням Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №207/9/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (арк. с. 39-40). 08 січня 2024 року судовим наказом Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по справі №207/15/24 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (арк. с. 38). Довідкою про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] підтверджується, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 7). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м.Кам`янське [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 9). Як вбачається із довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (арк. с. 8). Наказом ТОВ "Інжинірингова компанія "Козак Тулс" №00005012024 від 05 січня 2024 року підтверджується той факт, що [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 05.01.2024 по 14.01.2025 (ар.с.12). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 4-5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, висновок в даному випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень у сфері управлінської діяльності, а носить рекомендаційний характер для прийняття судового рішення у спорі, який виник між сторонами та є одними із доказів у цивільній справі, оцінка якому має бути надана під час розгляду цивільної справи про позбавлення батьківських прав. Так, згідно пояснень органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Кам`янської міської ради від 25.01.2024 року №01-11-315, вбачається, що орган опіки та піклування зазначив, що оскільки мати дитини - [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком, зважаючи на те, що спору між батьками щодо місця проживання дитини на теперішній час не існує, вважає що сам спір між батьками відсутній, тому дане питання не передбачає подання відповідного висновку. Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Також, з матеріалів справи вбачається, що батько дитини (позивач) позитивно характеризуються, а іншого суду не доведено. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним. У постанові від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.02.2020 року по справі №461/3144/17, провадження №61-21215св19, вирішальним у справах про визначення місця проживання дитини є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Тобто, після припинення стосунків між подружжям, малолітня дитина фактично проживає з батьком. Наразі відповідачка не проживає з дитиною. Суд вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком, з урахуванням обставин справи, відсутність відповідачки тривалий час в житті дитини, здійснення піклування дитиною саме батьком, буде відповідати максимально інтересам дитини та не буде порушувати прав обох батьків. Тому, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Оскільки відповідач у справі позов визнала у повному обсязі, проти визначення місця проживання дитини разом з батьком не заперечує, а також те, що підстав вважати, що задоволення позову будуть порушені чиїсь інтереси, або він суперечить закону, не встановлено, його можна прийняти, та позов задовольнити. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню.

Outcome: approved