Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Описова частина. Короткий зміст позовної заяви. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що в 1937-1938 роках [PERSON] , користувався земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою (на теперішній час) [ADDRESS] . В 1945 році [PERSON] , збудував житловий будинок А-1 розміром 5,65 х 11,93 метри. В 1953 році на земельній ділянці було збудовано, окрім будинку А-1, також будинок «Б-1», сараї «В», «Г», «Д», водо колонка І, замощення ІІ, огорожа 1,2. Користувачами нерухомого майна зазначені [PERSON] та [PERSON] . 06 березня 1958 року виконавчим комітетом Дзержинської райради передано [PERSON] в безстрокове користування земельна ділянка для будівництва житлового приміщення за адресою [ADDRESS] (на той час [ADDRESS] ) загальною площею 500 кв. м. в м. Кривому Розі. 24.06.1983 року за № 273 рішенням виконкому, узаконено на ім`я [PERSON] збудований в 1945 році по [ADDRESS] розміром 5,4 х 3,6 м., з двором загального користування. Однак нерухоме майно зазначено, що це є частка у спільній сумісній власності 1/3 частина. 15.08.2003 року, державним нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] спадкоємцем є дружина [PERSON] , на 1/3 частини домоволодіння, яке складається з: житлового будинку «А-1» жилою площею 29,3 кв.м., загальною площею 54,4 кв.м., сараю Г, дощ.1/2 сараю «Д» вбиральні Е, вбиральні Ж, огорожі 1-6, водо колонки І, замощення ІІ, що знаходиться в [ADDRESS] , що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданою Третьою криворізькою державною нотаріальною конторою 06.09.1985 року за реєстровим №2-2525. Позивач зазначає, що будинок, який збудував [PERSON] «Б-1» та який також знаходиться на цій земельній ділянці не узаконений та складає 2/3 частини домоволодіння. Власниця 1/3 частини домоволодіння - [PERSON] в 2003 році намагалася з`ясувати та отримати у спадщину 2/3 частини будинку, однак виконком відмовив їй мотивуючи тим, що за життя [PERSON] не отримав свідоцтво про право власності на частину будинку, а після його смерті неможливо на нього документи оформити. [PERSON] , помер [INFO] . На 2/3 частини домоволодіння до складу якого входив будинок «Б-1» з господарчими спорудами, не було право установчих документів та користувачем (та забудовником) був [PERSON] , який помер [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла лише [PERSON] , як дружина спадкодавця, донька [PERSON] [PERSON] спадщину не приймала. За таких підстав вбачається, що на момент смерті [PERSON] , померлого [INFO] , в 1/3 частині домоволодіння за адресою [ADDRESS] , проживав його син [PERSON] , який і прийняв спадщину. Оскільки [PERSON] проживав в домоволодінні по [ADDRESS] частину якого збудував за життя [PERSON] , який помер [INFO] , він користувався, утримував частину спірного нерухомого майна, то він прийняв спадщину після його смерті. Позивачка також зазначає, що 2/3 частини нерухомого майна не є самочинним будівництвом, оскільки було збудоване до 1992 року, оскільки на 2/3 частини будинку відсутні право установчі документи, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому просила суд визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] до складу якого входить житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., літня кухня Б, сараї - Г,Д, вбиральні - Е,Ж, водо колонка І, замощення ІІ, огорожа №1-5 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Аргументи учасників справи Позивач [PERSON] при розгляді справи присутня не була, скориставшись правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та представника Позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Представником Відповідача подано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача за наявними у справі матеріалами. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні присутня не була, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Згідно короткої технічної характеристики на підставі рішення виконкому народних депутатів № 1015 від 12.11.1953 року зареєстрована земельна ділянка, площею 1432 кв.м. під забудову житлового будинку А-1 -1945 на співвласника [PERSON] (а.с.13). Відповідно до схематичного плану БТІ м. Кривого Рогу від 25.10.1953 року на земельній ділянці по [ADDRESS] (на теперішній час Базавлуцька) знаходиться житловий будинок «А-1» та «Б-1», сараї «В», «Г», «Д», водо колонка І, замощення ІІ, огорожа 1,2. В технічному паспорті зазначені користувачі [PERSON] та [PERSON] . На вказаному схематичному плані маються написи «батько [PERSON] будинок А-1 помер» та «син [PERSON] будинок «Б-1» (а.с.14-15). Згідно Акту від 19 лютого 1958 року згідно рішення Дзержинського виконкому здійснений відвід в натурі прилеглої ділянки під будівництво забудовника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до Довідки Дзержинського райкомунхозу від 07 березня 1958 року [PERSON] дійсно є індивідуальним забудовником (а.с.12). 06 березня 1958 року між виконавчим комітетом Дзержинської райради та [PERSON] укладений Договір на передачу в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового приміщення за адресою [ADDRESS] (на той час [ADDRESS] ) загальною площею 500 кв.м. в м. Кривому Розі (а.с.17-18). Відповідно до архівного витягу з рішення Виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів від 24.06.1983 року № 273, виданого на підставі заяви [PERSON] мовою оригіналу - «Об узаконении и принятии в эксплуатацию самовільно построеных домовладений» узаконено на ім`я [PERSON] житловий будинок розміром 5,9х12,2 м., сарай розміром 5,4х3,6 з подвір`ям розміром 5,4х3,6 м, з урахуванням технічного паспорту - будинок А-1), побудований в 1945 році за адресою: [ADDRESS] (а.с.21-23). [PERSON] помер [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Відділом бюро запису актів громадського стану 04.06.1981 року (а.с.111). Отже після смерті [PERSON] залишилась спадкове майно частка домоволодіння, за адресою [ADDRESS] (на той час [ADDRESS] ) . На підставі вищезазначеного рішення виконкому та отриманих документів, після смерті [PERSON] , його онук [PERSON] , отримав свідоцтво про право власності на будинок А-1 з господарчими спорудами, та отримав свідоцтво на спадщину, лише на 1/3 частину домоволодіння. [PERSON] помер [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Саксаганським РАЦС 30.03.1990 року (а.с.29). Отже після смерті [PERSON] залишилась спадкове майно частка домоволодіння, за адресою [ADDRESS] (на той час [ADDRESS] ). З дослідженої копії спадкової справи № 236 завідної після смерті [PERSON] судом встановлено, що за життя останній склав заповіт, яким житловий будинок з господарчими будовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] заповідав [PERSON] (а.с. 112). 25 вересня 1971 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.09.1971 року (а.с.31). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.06.1972 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.33). [PERSON] помер [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 09.03.1998 року (а.с.32). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1593455 від 29.09.2003 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину ВАМ № 904166 від 15.08.2003 року, видане Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 1-2277 1/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2277 від 15.08.2003 року [PERSON] , є спадкоємцем майна [PERSON] , яке складається з: 1/3 частини домоволодіння житлового будинку А-1 жилою площею 29,3 кв.м, загальною площею 54,4 кв.м., сараю Г, сараю Д, вбиральні Е, огорожі №1-6, водо колонки І, замощення ІІ, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). З дослідженої копії спадкової справи № 455 завідної після смерті [PERSON] судом встановлено, що за життя останній не складав заповіт (а.с. 102-109). Також з вказаної вище спадкової справи № 455 встановлено, що 15 серпня 2003 року Позивач звернулася до Третьої криворізької державної нотаріальної контори у Дніпропетровській області з заявою про прийняття спадщини за законом на 1/3 частину житлового будинку та на підставі її заяви було заведено спадкову справу за номером № 455 (а.с.102 зворот). Відповідно до адресної довідки від 13.08.2003 року [PERSON] , [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.105). Згідно витягу\~з реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно №\~868117\~від 26.06.2003\~року[PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину від 06.09.1985 року, видане Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 2-2523 1/3 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.106). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим в Третій Криворізькій державній нотаріальній конторі 06 вересня 1976 року за № 2-4377 спадкоємцем після [PERSON] є [PERSON] (а.с.107). Згідно домової книги, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1950 року народження, [PERSON] , 1972 року народження, [PERSON] , 1999 року народження, [PERSON] , 1977 року народження, [PERSON] , 1955 року народження (а.с. 66-71). [PERSON] помер [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 15.07.2022 року (а.с.63). 19 травня 1972 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.11.2002 року (а.с.34). [PERSON] померла [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 21.05.2001 року (а.с.30). Відповідно до відповіді з КП ДОР «Криворізьке БТІ» №1316 від 10.11.2023 року № 1316, право власності на 1/3 частину домоволодіння по [ADDRESS] видане [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2277. Інформація що до власника 2/3 частини домоволодіння відсутня (а.с.145). Відповідно до листа Виконавчого комітету Дзержинської районної ради від 31.07.2003 року, у відповідь на звернення [PERSON] щодо оформлення права власності на 2/3 домоволодіння [ADDRESS] на ім`я діда [PERSON] , який помер зазначив, що [PERSON] за життя не оформив правовстановлюючі документи (а.с.60). Згідно Технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, розташований за адресою: [ADDRESS] , до складу якого входить житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., літня кухня Б, сараї - Г,Д, вбиральні - Е,Ж, водо колонка І, замощення ІІ, огорожа №1-5 (а.с.72-79). Згідно висновку про оцінку майна, складеного СПД [PERSON] , за замовленням [PERSON] , домоволодіння, а саме житловий будинок, А-1 загальною площею 54,4 кв.м. та житловою площею 29,3 кв.м., сарай Г, сарай Д, вбиральня Е, вбиральня Ж, огорожа 1-6, водо колонка І, замощення ІІ, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вартість на дату оцінки майна склала 186393,00 грн (а.с.80). Мотивувальна частина. Позиція суду та застосовані норми права. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася у березні 1990 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК Української РСР), а тому положення саме цього\~Кодексу\~підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування спірного майна. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння майном. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що\~\~\~в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили\~\~в управління або володіння спадковим майном. Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Висновки суду за результатами вирішення спору: Вирішуючи спір\~по суті\~та враховуючи\~викладене вище, право власності на 1/3 частину домоволодіння по [ADDRESS] видане [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2277, однак право власності на 2/3 домоволодіння [ADDRESS] оформлено не було, оскільки [PERSON] за життя не оформив правовстановлюючі документи. В той же час, дружина померлого [PERSON] , сина [PERSON] [PERSON] звернулась до Виконавчого комітету Дзержинської районної ради із заявою щодо оформлення права власності на 2/3 частини домоволодіння [ADDRESS] , однак їй було відмовлено. Враховуючи те, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця [PERSON] у 1990 році до спірних правовідносин застосовуються положення норм Цивільного кодексу Української РСР у редакції 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини. Згідно зі статтями 524, 534 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам, як тим що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим господарським організаціям. Відповідно до статті 548 ЦК Української РСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до п.1 ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно із статтею 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. На момент завершення будівництва спірного житлового будинку у 1961 році питання набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР (далі Указ) від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. На підставі статті 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті так і поза містом. Пункт 2 постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відповідно до указу від 26 серпня 1948 року та постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення права власності на житловий будинок був факт побудови житлового будинку відповідно до вищезазначених законодавчих актів. Зазначені правові акти не пов`язували виникнення права власності на об`єкт нерухомості із датою реєстрації. Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 658/3749/15-ц (провадження № 61-13799св18), від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15 (провадження № 61-2658св18), від 12 грудня2018 року у справі № 758/1293/15-ц (провадження № 61-13207св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 630/795/16-ц (провадження № 61-17868св18). Згідно із статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень-офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжуються внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яке є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , його онук [PERSON] , отримав свідоцтво про право власності на будинок А-1 з господарчими спорудами, та отримав свідоцтво на спадщину, на 1/3 частину домоволодіння [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 455 заведеної після смерті [PERSON] та записів у реєстровій книзі № 236/4 - [PERSON] (батько) не зареєстрував право власності на 2/3 частину домоволодіння [ADDRESS] . Крім того, згідно довідки Міського управління технічної інвентаризації 2/3 частини житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] взагалі не увійшли до спадкової маси після смерті [PERSON] . Таким чином вбачається, що [PERSON] фактично не прийняв спадщину у вигляді 2/3\~частини житлового\~будинку,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~отже не набув у власність дане майно. Вирішуючи спір, встановлено, що після смерті [PERSON] його син [PERSON] фактично прийняв та оформив спадщину у вигляді 1/3 частини домоволодіння [ADDRESS] , які фактично прийняла лише його дружина [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном. При цьому, право власності на 2/3 домоволодіння [ADDRESS] оформлено не було, оскільки [PERSON] (батько [PERSON] ) за життя не оформив правовстановлюючі документи, тому спірний житловий будинок не увійшов до складу спадкової маси після смерті [PERSON] , отже у [PERSON] відсутні майнові права на спірні 2/3 житлового будинку у порядку спадкування після смерті [PERSON] , а тому відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] (дружиною) у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на 2/3 домоволодіння [ADDRESS] . Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання за [PERSON] , [INFO] право власності на спадкове майно, що знаходиться по [ADDRESS] , а саме: на 2/3 житлового будинку А-1, загальною площею 54,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., житлового будинку Б-1 загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., літня кухня Б, сараї - Г,Д, вбиральні - Е,Ж, водо колонка І, замощення ІІ, огорожа №1-5. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed