Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

29.02.2024 року позивач [PERSON] звернувся до\~ суду з даним позовом, в якому просив розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] , неповнолітню дитину залишити на подальшому вихованні та проживанні разом з матір`ю. Свої вимоги позивач мотивував тим, що різні погляди на права та обов"язки подружжя, відсутність порозуміння призвело до поступового погіршення стосунків. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину. Вказав, що не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім`єю, їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин та примирення неможливе. Збереження такого шлюбу суперечить його інтересам, оскільки він втрати почуття любові до дружини. Тому змушений звернутися до суду з даним позовом. 06.03.2024 року після виконання вимог ст. 187 ЦПК України у справі відкрито провадження та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Сторони у підготовче судове засідання не прибули, заявили письмові клопотання про розгляд справи без їх участі. Позивач у письмовій заяві позовні вимоги підтримав частково у частині розірвання шлюбу, у частині вимог щодо визначення місця проживання дитини не підтримав, просив такі вимоги не розглядати, оскільки між сторонами відсутній спір з даного питання, просив ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Відповідач у письмовій заяві вказала про визнання позовних вимог щодо розірвання шлюбу, зазначила про те, що між ними відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, оскільки за згодою син проживає з нею, просила ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі за наступних підстав. Згідно зі ст.ст.\~21,\~24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони 26 вересня 2008 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Пилиповицької сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №7, що стверджується свідоцтвом про шлюб.\~ Дошлюбне прізвище\~ відповідача [PERSON] /а.с.9/. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який за згодою сторін проживає з матір`ю/а.с.3/. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї,\~ поступово втратили\~ зв`язки між собою, отже, сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для нього, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ч.3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат, суд дійшов наступного. Позивач, як особа з інвалідністю 2 групи, звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви згідно до п. 9 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір". Отже, взявши до уваги визнання позову та вимоги ст. 141, 142 ЦПК України, ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", суд стягує з відповідачки на користь держави 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн.

Outcome: approved