Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, про визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ та відступити від рівності часток щодо поділу квартири посилаючись на те, що більша частина коштів витрачених на придбання квартири була внесена позивачем за її особисті кошти, а саме заробітна плата, яку позивач отримувала в період шлюбу, в той час як відповідач не працював. Щодо автомобіля, позивач просить визнати останній спільною сумісною власністю та визнати за сторонами права власності у рівних частинах. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись зокрема на пропуск позивачем строку позовної давності. Щодо поділу квартири, представник відповідача зазначив, що заробітна плата отримана позивачем у період шлюбу не вважається особистими коштами одного з подружжя, оскільки за законодавством належить до спільного майна, отже квартира підлягає поділу у рівних частинах. Щодо автомобіля, останній належав до спільної сумісної власності подружжя, однак його поділ наразі не є можливим, оскільки автомобіль був відчужений відповідачем. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі з 10.02.2002, який був розірваний на підставі судового рішення 26.05.2020 /а.с. 11/. 26.05.2009 на підставі договору купівлі - продажу за відповідачем зареєстрована квартира [ADDRESS] /а.с. 14-16/. З 14.03.2019 по 28.05.2020 за відповідачем був зареєстрований автомобіль «Мерседес Бенц», д.н.з [NUMBER] /а.с. 69/. Враховуючи наведене вбачається, що зазначене майно набуто сторонами у період шлюбу. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Згідно ч. 2 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Враховуючи зазначене, суд вважає доводи позивача щодо визнання за нею права власності на 90% на придбану у шлюбі квартиру, враховуючи те, що остання була набута переважно за її кошти отримані за місцем роботи неспроможними, оскільки заробітна плата позивача також мала статус спільного сумісного майна подружжя, інших підстав для відступу рівності часток при поділі майна позивач не зазначала, а тому квартира визнається спільним сумісним майном і підлягає поділу у рівних частинах. Щодо нерухомого майна, то учасниками справи визнано, що автомобіль марки «Мерседес Бенц», д.н.з [NUMBER] мав статус спільного сумісного майна подружжя, тому така обставина не підлягає доказуванню згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, як і обставина що автомобіль був відчужений відповідачем, оскільки остання також визнана учасниками справи. Разом з тим вимоги про визнання права спільної сумісної власності та поділ автомобіля не можуть бути задоволені, оскільки право спільної сумісної власності на автомобіль відповідачем не оспорюється та визнається, крім того як зазначено вище, автомобіль перебуває у власності іншої особи, і належним способом захисту для захисту майнових прав, за наявності підстав вважати, що згоди на вчинення такого правочину позивач відповідачу не надавала ікошти від продажу автомобіля не були витрачені в інтересах сім`ї, буде визнання правочину про відчуження автомобіля не дійсним або стягнення з відповідача відповідної грошової компенсації за частину вартості автомобіля. Визнавати право спільної сумісної власності сторін на автомобіль без його поділу або присудження компенсації є неналежним способом захисту, враховуючи, що останній перебуває у власності іншої особи, яка не оспорена. В свою чергу статус вказаного автомобіля, як майна набутого за час шлюбу (спільного сумісного майна), встановлений судом як обставина, що при виникненні можливого спору в подальшому щодо компенсації тощо, матиме приюдиційне значення (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Що стосується доводів представника відповідача в частині пропуску строку позовної давності для звернення до суду з позовом, який на його думку сплинув 26.05.2023, оскільки сторони розірвали шлюбі 26.05.2020, суд вважає останні необґрунтованими, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 255 ЦПК України, письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Як вбачається з штампу «Укрпошта» на конверті в якому був направлений до суду позов, останній був зданий до установи зв`язку 25.05.2023, а тому трирічний строк позовної давності пропущений не був.

Outcome: partial