Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася у Придніпровський районний суд м.\~Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.05.2022 між нею та відповідачем укладено договір позики у вигляді розписки, відповідно до якого останній отримав від неї кошти у розмірі 550\~000\~грн. 00\~коп. та зобов`язався їх повернути до 01.12.2023. Як зазначено, 27.01.2024 вона звернулася до відповідача з вимогою щодо виконання його зобов`язань у добровільному порядку. 30.01.2024 ця вимога отримана відповідачем власноручно, але він своїх зобов`язань не виконав, грошові кошти не повернув, зокрема і на день подачі цього позову до суду. На підставі наведеного вище, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму позики у розмірі 550\~000\~грн. 00\~коп. Ухвалою суду від 20.02.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по справі. 19.03.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Відповідачем відзив на позов не подано. У судове засідання позивач не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Разом з тим, 01.04.2024 до суду надійшла письмова зава позивача від 22.03.2024 про розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Разом з тим, 01.04.2024 до суду надійшла письмова заява відповідача від 25.03.2024 про розгляд справи без його участі. Крім того, зазначив, що він визнає заявлені позовні вимоги. Враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до розписки від 05.05.2022, [PERSON] ,\~ [INFO] , отримав у борг 550\~000\~грн. 00\~коп. від [PERSON] ,\~ [INFO] . Крім того, [PERSON] зобов`язався повернути зазначену суму грошових коштів у термін до 01.12.2023. Оригінал цієї розписки знаходиться у позивача. Вказана розписка підписана власноручно позичальником [PERSON] , а тому, фактично відбулося укладення договору позики. Факт складання цієї розписки відповідачем не спростовується жодними доказами. До того ж, зазначена вище розписка, що надана позивачу відповідачем, відповідає вимогам ч.\~2 ст.\~1047 ЦК України, яка вказує, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Разом з тим, у визначений розпискою термін, тобто до 01.12.2023, [PERSON] не повернув кошти [PERSON] , чим порушив свої договірні зобов`язання. 27.01.2024 [PERSON] , з використанням засобів поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта», направила на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) вимогу про негайне повернення грошових коштів, отриманих у якості позики, у розмірі 550\~000\~грн. 00\~коп. (ШКІ\~- 1802105559049), яка залишена останнім без реагування. Таким чином, грошові кошти не повернуті відповідачем у встановлений розпискою строк, а також після направлення відповідної вимоги про негайне повернення коштів. Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, а тому суд вважає їх доведеними. Таким чином, відповідач порушив умови виконання зобов`язання, передбачені договором позики, а саме прострочив повернення позивачу коштів у сумі 550\~000\~грн. 00\~коп. При прийнятті рішення у справі, суд враховує позицію відповідача про визнання позовних вимог і відсутність заперечень проти їх задоволення. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.\~5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст.\~16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно із\~ч.\~1\~ст.\~207\~ЦК України\~(в\~редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин)\~ правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-телекомунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Тобто, розписка підписана відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України). Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.\~1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.\~629 ЦК України). Згідно із\~ст.\~631\~ЦК України\~(в\~редакції,\~чинній на\~час виникнення\~спірних правовідносин),\~строком договору\~є час,\~протягом якого\~сторони можуть\~здійснити свої\~права і\~виконати свої\~обов`язки\~відповідно до\~договору. Договір\~набирає чинності\~з моменту\~його укладення. Сторони\~можуть встановити,\~що умови\~договору застосовуються\~до відносин\~між ними,\~які виникли\~до його\~укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,\~- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики, розписка про отримання коштів внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №\~6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі №\~6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №\~309/3458/14-ц. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08.07.2019 справа №524/4946/16-ц. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст.\~525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. При цьому, судом враховані висновки, що викладені у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №\~483/1953/16-ц. Згідно з приписами ст.\~509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею\~11 цього Кодексу; зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст.\~610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Суд також звертає увагу на те, що відповідно до положень ст.\~545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Сторона позивача стверджує, що станом і на момент подачі позовної заяви до суду, і на час розгляду справи, відповідач борг не повернув, що підтверджується наявністю у неї оригіналу розписки від 05.05.2022. Під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що нею була надана грошова позика відповідачу, про що складена відповідна розписка від 05.05.2022, за якою [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 550000\~грн. 00\~коп. Також у вказаній вище розписці зазначено розмір отриманих відповідачем грошових коштів, валюта та строк їх повернення. Судом також достовірно встановлено, що на виконання вказаного вище договору позики, [PERSON] не повернув [PERSON] грошових коштів, а саме 550000\~грн. 00\~коп., зокрема і на час розгляду справи. У суду відсутні будь-які документи, що підтверджують факт повернення боржником вказаних вище грошових коштів (550000\~грн. 00\~коп.). До того ж, відповідачем не спростовано наявності заборгованості. Крім того, на час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Крім того, частиною 4 статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, суд прийняв визнання відповідачем позову і встановив, що таке визнання не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які покликався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 550000\~грн. 00\~коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved