Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом про\~захист честі,\~гідності,\~ділової репутації,\~в обґрунтування\~якого зазначила,\~що з\~1979\~року вона\~працює лікарем\~акушер-гінекологом\~у Покровській\~лікарні.\~15.11.2020\~року до\~неї звернулася\~ [PERSON] ,\~у відношенні\~до якої\~позивачка додержувалася\~наказу №417\~Міністерства охорони\~здоров`я України\~від 15.07.2011\~року.\~При зверненні\~у хворої\~були скарги\~на нетримання\~сечі.\~При огляді\~ [PERSON] [PERSON] \~виявила лейоміому\~тіла матки\~невеликих розмірів\~в постменопаузі.\~А також\~вона звернула\~увагу на\~те,\~що наряду\~з нетриманням\~сечі,\~у жінки\~рясні водянисто-сукровичні\~виділення з\~цервікального каналу.\~Це ранній\~симптом рака\~тіла матки.\~Тому позивачка\~направила [PERSON] \~на УЗД\~органів малого\~тазу для\~уточнення діагнозу.\~Для [PERSON] ,\~як для\~лікаря,\~було важливо,\~чи немає\~гіперпластичного процесу\~у порожнині\~матки,\~що може\~бути ознакою\~раку тіла\~матки.\~30.11.2020\~року жінка\~пройшла УЗД,\~а 01.12.2020\~року з`явилася\~до позивачки\~на прийом\~з результатом.\~Висновок УЗД\~-\~лейоміома тіла\~матки в\~менопаузі.\~Атипова гіперплазія\~ендометрія.\~Що підтвердило\~припущення позивачки.На 02.12.2020\~року [PERSON] \~видала хворій\~направлення в\~гінекологічне відділення\~для діагностичного\~вишкрібу порожнини\~матки.\~Діагноз при\~направленні -\~лейоміома тіла\~матки невеликих\~розмірів в\~постменопаузі.\~Гіперпластичний процес\~ендометрія по\~УЗД.\~Підозра на\~рак тіла\~матки.Це обстеження\~першочергове в\~постановці діагнозу\~-\~рака тіла\~матки.02.12.2020 року в\~гінекологічному відділенні\~Покровської лікарні\~ [PERSON] \~було проведено\~діагностичний вишкріб\~порожнини матки.\~Післяопераційнийматеріал направлений\~в гістологічну\~лабораторію м.\~Дніпро.15.12.2020 року з лабораторії було надано наступну відповідь: Низькодиференційована аденокарцинома (тобто рак). Але це гістологічний діагноз, він не являється клінічним діагнозом. Клінічний діагноз встановлюється в онкологічному диспансері на основі результатів досліджень, які призначала позивачка. 15.12.2020 року [PERSON] по телефону ознайомила [PERSON] з результатами гістологічного аналізу, запросила на прийом та повідомила, що хвора потребує подальшого обстеження і лікування в онкологічному диспансері м. Дніпро. 18.12.2020 року жінка з`явилася на прийом, їй було призначено повне обстеження згідно наказу. 22.11.2020 року хворій видано електронне направлення на консультацію гінеколога - онколога. Діагноз при направленні: Лейоміома тіла матки в постменопаузі. Низькодиференційована аденокарцинома. 23.12.2020 року [PERSON] проконсультували в онкологічному диспансері та призначили оперативне лікування. 25.01.2021 року хворій [PERSON] було проведено оперативне лікування. Об`єм оперативного втручання - розширена екстирпація матки з додатками. Після гістологічного аналізу післяопераційного матеріалу (видаленої матки і додатків) в онкологічному диспансері був встановлений уточнений клінічний діагноз - злоякісне новоутворення матки. 23.02.2024 року в соцмережі «Фейсбук» донька [PERSON] відповідач [PERSON] почала розповсюджувати неправдиву, образливу інформацію щодо трудової діяльності позивачки, в своїх коментарях наголошувала на, так би мовити, «непрофесіоналізмі» позивачки, а також те, що не дивлячись на 40 років стажу, позивачка не виявила у її матері раку, ще і пропонувала операцію. Ганьбила лікаря [PERSON] , писала, що якби їй довірили [PERSON] , то її б вже не було в живих. Відповідач [PERSON] навмисно поширювала негативну інформацію, провокувала інших на негативні вислови в адресу позивачки. Так, [PERSON] називала позивачку вбивцею у білому халаті. По непідтвердженим даним вона є сестрою [PERSON] . Також нецензурною лексикою в грубій формі висловлювалася про позивачку, як про людину. Неправомірними діями відповідача, а саме: неправдивими висловлюваннями в бік позивачки, як лікаря та людини, наголошуванням на її непрофесіоналізмі, підриві її трудового авторитету - принижена її честь, гідність та ділова репутація, так як позивачка працює лікарем акушер-гінекологом в Покровській лікарні. [PERSON] також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідачка принизила її перед іншими людьми та поширила неправдиві відомості про неї, які не відповідають дійсності. Позивачка пропонувала відповідачці врегулювати конфлікт без судового розгляду, вибачитись перед нею на тій же сторінці в «Фейсбук», відповідачка пропозицію проігнорувала. В зв`язку з чим, просить визнати, що поширені [PERSON] відомості про [PERSON] не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність та ділову репутацію; зобов`язати [PERSON] спростувати відносно [PERSON] недостовірну інформацію на її сторінці у мережі Фейсбук, наступного тексту спростування: Я навмисно оприлюднила завідомо недостовірну та спотворену інформацію щодо [PERSON] з метою зганьбити її чесне ім`я лікаря акушер - гінеколога в Покровській лікарні. Вибачаюсь. Розгляд справи здійснювався на підставі ст. ст. 274, 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] надіслала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Статтею 3 Конституції України, статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно із частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України). За ст.299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією фізичних осіб розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Суди мають використовувати широкі можливості, що надає розгляд справи про захист гідності, честі та ділової репутації, для підвищення культури спілкування. Позов про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 308/2695/15-ц. При цьому, наклеп означає поширення завідомо неправдивих вигадок, які ганьблять особу чи групу осіб. Наклеп це завжди неправдиві факти, а от оціночні судження є лише припущеннями, думками певних осіб. Образа в свою чергу це зневажливе висловлювання чи певні дії, які направлені проти певної особи та викликають у нього відчуття душевного неспокою та обурення. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з п. 18 зазначеної постанови, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з наданих позивачкою скриншотів з телефону, в мережі «Фейсбук» в групі « [PERSON] » під дописом [PERSON] учасника з проханням підказати в смт. Покровське гінеколога, анонімному учаснику запропонували лікаря гінеколога [PERSON] . В коментарях під даним дописом [PERSON] опублікувала повідомлення наступного змісту: "Якщо по лікуванню вас, то минайте 100 дорогою! Якщо по підпису для справи будь ласка! Я в диві одробити 40 років гінекологом і не відлічити онко від……. Ще й операцію зібралась робить, це ганьба! Уже б і мами в живих не було, а би довірили їй, а що дальше поїхали і мама вилікувалась від онко. А стільки жінок перекалічила з абортами, це жах. ЦЕ ПРАВДА!" З огляду на зміст такої інформації у суду відсутні підстави вважати інформацію такою, що містить сатиру або має оціночний характер, оскільки її зміст має стверджувальний характер у формі прямого наклепу та образи. Таким чином, розміщена інформація є образою, а [PERSON] , як особа, яка її поширила, не довела протилежного. В той\~час,\~як [PERSON] \~було надано\~суду разом\~з позовом\~копії записів\~з журналу\~реєстрації амбулаторних\~хворих від 01.12.2020 року, 18.12.2020 року, 22.12.2020 року щодо хворої [PERSON] та маршрут надання медичної допомоги хворій [PERSON] , з яких вбачається, що [PERSON] виконувала свою роботу відповідно до наказу №417 Міністерства охорони здоров`я України від 15.07.2011 року, ставила чіткі діагнози, робила повне обстеження хворої, було проведено оперативне лікування. Що стосується ділової репутації, то слід вважати, що порушення права на повагу до ділової репутації з боку відповідачки стосовно позивачки також мало місце, оскільки конфлікт, що мав місце між ними стосувався її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових обов`язків, як лікаря-гінеколога, оскільки висловлювання в мережі «Фейсбук» щодо [PERSON] стосувалися з приводу виконання нею її трудових обов`язків, і були висловлені з метою образи позивачки як лікаря-гінеколога у непристойній та принизливій формі. З аналізу фактичних обставин цієї справи вбачається, що відповідачка, поширюючи про позивачку спірну інформацію, застосувала слова об`єктивно образливого змісту, які за своїм семантичним значенням не можна віднести до тих, що вживаються в допустимій для спілкування у суспільстві мові, відтак, вважати їх оціночним судженнями підстав не має. Суд вважає, що безперечно факт використання образливої лексики в сторону позивачки, її особистих якостей, свідчить про приниження її честі та гідності, ділової репутації. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання поширених [PERSON] відомостей про неї такими, що не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність та ділову репутацію підлягають задоволенню. Однак, не підлягають задоволенню вимоги в частині зобов`язання [PERSON] спростувати відносно [PERSON] недостовірну інформацію на її сторінці у мережі Фейсбук та попросити вибачення, з огляду на наступне. У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено: «Відповідно до статті 19 Конституції України (254к/96-ВР) правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК ( 435-15 ). Зазначене узгоджується із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини у рішеннях від 25 травня 2011 року (заява № 33014/05) у справі «Редакція газети «Правовоє дєло» та Штекель проти України». Враховуючи викладене вище, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial