Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту. Посилалася на те, що [INFO] помер її син [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина та позивача включено до кола спадкоємців. За життя [PERSON] мав зобов*язання за судовим рішенням про стягнення аліментів на користь [PERSON] . Зазначає, на все майно [PERSON] . державною виконавчою службою накладено арешт, на підтвердження надає суду відповідні інформації з Державного реєстру речових прав. Просить суд звільнити з-під арешту майно [PERSON] , оскільки це необхідно для подальшого оформлення спадщини, а саме-отримання свідоцтва про право на спадщину. \~ \~ \~ \~Позивач та її представник до суду не з`явилися, надали заяву, згідно якої свої вимоги підтримують, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності. Відповідач до суду не з`явився, на виконання ухвали суду надав інформацію щодо стану виконавчого провадження 57312425, а також надав заяву, відповідно до якої при вирішенні справи покладається на розсуд суду, справу просить розглянути без їх участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали\~справи в\~їх сукупності,\~суд дійшов\~до наступних\~висновків. Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] , позивач є матір*ю [PERSON] . \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] , 10 липня 2023 року [PERSON] помер, Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено актовий запис № 393 від 11.07.2023. \~ \~ \~ \~Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 74088657 від 26.09.2023, приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Бойко Л.П. заведена спадкова справа 373/2023, номер у Спадковому реєстрі 71295277. \~ \~ \~ \~З інформації Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження ВП 57312425 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 25.02.2004 відділом комунальної власності міськвиконкому м.Орджонікідзе, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2924737, виданим КП "Нікопольське МБТІ" 25.02.2004, [PERSON] належала 1/2 частка квартири загальною площею 42,9 кв.м., що розташована в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер довідки 366276633, наявний запис про обтяження: 30670389 (спеціальний розділ), внесений на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: ВП №57312425, виданої 12.03.2019, видавник: Покровський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державний виконавець Гуславська Л.І. Наявні в матеріалах справи письмові докази суд вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку. Встановивши фактичні обставини справи, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦПК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 1216 ЦК України с падкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 5 статті 1268 ЦК унормовано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, в якій установлено форми власності (статті 13, 41, 142, 143), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (статті 1, 13), гарантії права власності та обов`язки власників (статті 13 і 41). Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі статей 15, 16, 392 ЦК України. Згідно ст. 317 ч.ч.1,2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1,2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлює ст. 321 ч.ч.1,2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому в силу ст. 328 ч.1 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вичерпний перелік підстав для зняття арешту безпосередньо державним виконавцем встановлений частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду Зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, які підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з метою забезпечення прав спадкоємців на оформлення спадщини, а саме-отримання свідоцтв про право на спадщину за законом. Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved