Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

[PERSON] , в січні 2023 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 12.12.2014 року між ним та відповідачкою [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Позивач [PERSON] зазначає, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин за власні кошти позивача було придбане майно, а саме: садовий будинок, загальною площею 110,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 750880732218 та земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок, площею 0,0577 га, кадастровий номер 3221884000:37:203:0177. Оскільки позивач зазначає, що майно було придбано за його власні кошти, тому не може бути підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Просить суд визнати за ним право власності на 1/1 частку садового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та на земельну ділянку, на якій розташований садовий будинок, площею 0,0577 га, кадастровий номер 3221884000:37:203:0177. 01.06.2023 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Зустрічні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 12.12.2014 року між [PERSON] та нею був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3221. В період шлюбу в інтересах сім`ї подружжям було придбано на підставі договорів купівлі-продажу нерухоме майно: садовий будинок, загальною площею 110,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 750880732218 та земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок, площею 0,0577 га, кадастровий номер 3221884000:37:203:0177. Покупцем садового будинку та земельної ділянки є [PERSON] . Крім того, 01.06.2019 року на ім`я [PERSON] за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки Renault Megane, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] та зареєстровано в ТСЦ МВС України № 8043 на ім`я відповідача [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2022 року у цивільній справі № 764/3791/22 шлюб між ними було розірвано. Позивач [PERSON] зазначає, що вказане майно було придбано за рахунок спільних коштів подружжя, а відтак воно є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Наголошує, що між сторонами наявний конфлікт, у зв`язку з чим вони не можуть дійти згоди щодо всіх правовідносин, які виникли щодо поділу майна. А тому, вважає, що спільне користування спільним майном неможливо та не буде відповідати в повній мірі інтересам сторін. Оскільки позивач за первісним позовом [PERSON] висловив згоду на залишення у своїй власності садового будинку та земельної ділянки [PERSON] дає згоду на присудження їй грошової компенсації замість її частки у справі спільної сумісної власності. Крім того, спільним автомобілем увесь час користувався відповідач [PERSON] , автомобіль є неподільною річчю, тому позивач за зустрічним позовом підтверджує згоду на присудження їй грошової компенсації замість її частки у справі спільної сумісної власності на автомобіль. На підставі викладеного, просить визнати спільним майном подружжя - садовий будинок, загальною площею 110,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 750880732218 та земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок, площею 0,0577 га, кадастровий номер 3221884000:37:203:0177 та автомобіль марки Renault Megane, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказане майно та визнати за [PERSON] право власності на вказане майно; стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за частку [PERSON] у справі спільної сумісної власності на майно подружжя - 1/2 ринкової вартості садового будинку, 1/2 ринкової вартості земельної ділянки, 1/2 ринкової вартості автомобіля. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Протокольною ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.07.2023 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження. 06.06.2021 року до суду від представника відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Войтенка І.В. надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач зазначив, що обґрунтовуючи свої доводи про те, що будинок та земельна ділянка, що є предметом спору, були придбані за рахунок особистих коштів позивача, ним надано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми отриманих доходів та утриманих податків за період з І кварталу 2005 року по 3 квартал 2021 року, датованих 21.12.2021 № 332/Г/26-15-59-04-11. Відповідно до Відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми отриманих доходів та утриманих податків за період з І кварталу 2005 року по 3 квартал 2021 року, позивач отримував доходи у період з ІІІ-кварталу 2005 до ІІІ-кварталу 2014 року, починаючи з IV кварталу 2014 року позивач жодних доходів, відповідно до даних довідки, не отримував. Шлюб між сторонами укладено 12.12.2014 року, тобто на час укладення шлюбу позивач не отримував доходи, оскільки відповідно до даних зазначеної довідки вже у IV кварталі відомості про доходи позивача відсутні. Будинок та земельну ділянку придбано 28.11.2017 року, тобто через 3 роки після того, як позивач припинив отримувати будь-який дохід, як про це зазначено в довідці, та сторони вступили у шлюб. В свою чергу відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми отриманих доходів та утриманих податків за період з І кварталу 2005 року по 3 квартал 2021 року, датовані 21.12.2021 № 332/Г/26-15-59-04-11 лише дозволяють встановити факт того, що позивач у цей період мав певний дохід, та такі відомості жодним чином не доводять факт, що по-перше, грошові кошти, які зазначені, як дохід позивача були ним збережені до моменту придбання спірного майна, по-друге, що навіть у разі, якщо буде встановлено, що позивачем такі особисті кошти були збережені, у сумі, необхідній для придбання спірного майна на момент його придбання, доказуванню підлягає також факт, що особисті кошти позивача, які були збережені ним до моменту придбання спірного майна були використані позивачем для його придбання. Таких доказів матеріали позовної заяви не містять, а відповідач заперечує той факт, що спірне майно було придбано за рахунок особистих коштів позивача, та заперечує той факт, що у позивача були збережені грошові кошти, які були ним отримані до вступу у шлюб. Відповідач наполягає на тому, що спірне майно було придбане за рахунок спільних коштів подружжя. Враховуючи викладене, вважає, що докази, надані позивачем на підтвердження факту придбання спірного майна, презумпцію права спільної сумісної власності не спростовують, а тому підстави задоволення позову відсутні, та у позові слід відмовити повністю. Крім того, з наданою позивачем оцінкою спірних земельної ділянки та будинку відповідач не погоджується, вважає її суттєво заниженою. 07.07.2023 року до суду від відповідача за зустрічним позовом [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує доводи зустрічного позову, вважає, що садовий будинок та земельна ділянка були придбані в період шлюбу але за його особисті кошти, які були зароблені ним до укладання шлюбу. Крім того, зауважує, що за весь час права власності на вказане майно, ремонтні роботи в будинку були проведені за кошти [PERSON] . Наголошує, що незважаючи на те, що договори купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки і були оформлені на ім`я його дружини [PERSON] , а фактично вони були придбані за кошти, які належали йому особисто. Він самостійно приймав рішення придбати земельну ділянку та садовий будинок та забезпечив фінансування цих покупок. Однак, з об`єктивних причин, документи були оформлені на дружину. Крім того, не погоджується з вимогою [PERSON] щодо залишення за відповідачем за зустрічним позовом автомобіля з одночасним присудженням позивачу грошової компенсації замість її частки у спільному майні, оскільки вказаний транспортний засіб був придбаний за договором купівлі-продажу на подаровані йому кошти та оформлений на його ім`я, що підтверджується виписками з карткового рахунку за період з 2013 - по 23.10.2018 року. Крім того, він забезпечував фінансування проведення технічного обслуговування автомобіля та заміни необхідних деталей за власні кошти протягом 4-х років. Також вважає, що проведена ним оцінка нерухомого майна є належна і не вбачає підстав для проведення повторної оцінки. А тому просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі. Протокольною ухвалою суду від 26.02.2024 року по даній справі закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду пор суті. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Богінкевич А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять суд їх задовольнити з підстав викладених у позові та у відзиві на зустрічний позов [PERSON] та долучених доказів в справі. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Войтенко І.В. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог первісного позову [PERSON] , просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зустрічний позов підтримав та просить задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , його представника, представника відповідача, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 12.12.2014 року сторони по справі уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3221. Від шлюбу мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2022 року у цивільній справі № 764/3791/22 шлюб між ними було розірвано. Сторонами не оспорюється, що за час шлюбу ними було придбано майно: садовий будинок загальною площею 110,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 750880732218, на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2017 року укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.П., зареєстрований в реєстрі 2056; земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок, площею 0,0577 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Лебедівська с/рада, СТ «Глядин», кадастровий номер 3221884000:37:203:0177, на підставі договору купівлі-продажу від 28.11.2017 року укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко О.П., зареєстрований в реєстрі 2054; автомобіль марки Renault Megane, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] та зареєстровано в ТСЦ МВС України № 8043 на ім`я позивача за первісним позовом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] на підставі договору купівлі продажу транспортного засобу № 8043/2019/1496725 від 01.06.2019 року. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У позовній заяві позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на 1/1 частку садового будинку та земельної ділянки, на якій розташований садовий будинок, оскільки вказане майно придбано за особисті кошти [PERSON] . На підтвердження своїх доводів ним надано Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми отриманих доходів та утриманих податків за період з І кварталу 2005 року по 3 квартал 2021 року, датованих 21.12.2021 № 332/Г/26-15-59-04-11. Однак, згідно п. 12 договору купівлі-продажу садового будинку від 28.11.2017 року покупець - [PERSON] купує садовий будинок, який є предметом цього договору за спільні кошти подружжя і цей садовий будинок буде об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Заява на згоду на укладання та підписання цього договору надана чоловіком [PERSON] . Також, згідно п. 5.2 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.11.2017 року покупець - [PERSON] купує земельну ділянку, яка є предметом цього договору за спільні кошти подружжя і ця земельна ділянка буде об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Заява на згоду на укладання та підписання цього договору надана чоловіком [PERSON] . З урахуванням наведених вище обставин, суд не приймає до уваги та відхиляє усі зазначені в судовому засіданні та викладені у позовній заяві стороною позивача за первісним позовом [PERSON] доводи і обставини щодо спірного майна. В судовому засіданні не спростовано презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а відтак дане майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , їх частки у спірному майні складають по 1/2 частині. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для застосування норм цивільного законодавства щодо визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно. За таких обставин, позов [PERSON] є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Що стосується зустрічного позову [PERSON] суд зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні садовий будинок та земельна ділянка були набуті сторонами, як подружжям за час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя та сторони мають законне право на її поділ. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] заявила позовні вимоги про стягнення з [PERSON] грошової компенсації за частку [PERSON] у справі спільної сумісної власності на майно подружжя - 1/2 ринкової вартості садового будинку, 1/2 ринкової вартості земельної ділянки, 1/2 ринкової вартості автомобіля. На підставу своїх доводів [PERSON] надала суду звіт про оцінку ринкової вартості житлової нерухомості та земельної ділянки від 08.09.2023 року проведеної суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , згідно якого ринкова вартість садового будинку становить 6 353 905 грн., земельної ділянки - 390 029,03 грн. Позивач за первісним позовом [PERSON] заперечив проти вказаного звіту визначеної ринкової вартості садового будинку та земельної ділянки, вважає що звіт від 08.09.2023 року є необґрунтованим, виконаний формально, узагальнено без ретельного аналізу, у зв`язку з цим не є об`єктивним. Натомість [PERSON] надав суду звіт про незалежну оцінку нерухомості з метою визначення ринкової вартості садового будинку та земельної ділянки проведеного ФОП [PERSON] 25.12.2023 року, згідно якого ринкова вартість садового будинку становить 2 857 847,00 грн., та земельної ділянки - 432 242,00 грн. В той же час сторони не дійшли згоди щодо вартості спільного майна. З урахуванням наведених вище обставин, а також враховуючи вимоги ч. 1 ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна суд, вважає, що в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя для належного захисту у спірних правовідносинах, необхідно визнати за позивачем та відповідачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину садового будинку та земельної ділянки. Як встановлено в судовому засіданні в період шлюбу сторони придбали автомобіль марки Renault Megane, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] та зареєстровано в ТСЦ МВС України № 8043 на ім`я позивача за первісним позовом [PERSON] . Доводи [PERSON] про те, що вказаний автомобіль є особистою власністю останнього, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України - не доведено, письмові матеріали справи доказів отримання в дар коштів, які витрачені на купівлю транспортного засобу Renault Megane, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] - не містять. Таким чином, суд приходить до висновку, що вказаний транспортний засіб придбаний сторонами у період шлюбу, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18). В заявах по суті справи сторони погоджуються, що спірний автомобіль залишається у власності відповідача за зустрічним позовом [PERSON] і відповідно до рівності часток сторін у такому майні та неподільності автомобіля, як речі, [PERSON] сплачує половину вартості автомобіля позивачу [PERSON] . В той же час позивач надала суду звіт про незалежну оцінку визначення ринкової вартості автомобіля від 22.02.2024 року суб`єктом оціночної діяльності, ФОП [PERSON] , ринкова вартість автомобіля Renault Megane, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , станом на 22.02.2024 року складає 291 000,00 грн. Тому суд, враховуючи факт згоди [PERSON] на одержання грошової компенсації, а також те, що вона особисто не користується транспортним засобом, приходить до висновку про те, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу є об`єктом їх права спільної сумісної власності, а тому позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення її права власності на спірне майно - автомобіля Renault Megane, 2014 року випуску, номер кузову [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] . Розмір грошової компенсації позивачу 145 500,00грн., згідно наданої суду оцінки, що складає 291 000 (291000:2). Отже, враховуючи, позиції сторін щодо порядку поділу спільного майна подружжя - автомобіля, суд вважає можливим в порядку його поділу стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного транспортного засобу, у розмірі 145 500,00 грн., залишивши його у власності [PERSON] . Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, не підлягає задоволенню у повному обсязі, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, підлягає до часткового задоволення. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial