Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

У березні 2023 року Центральне спеціалізоване будівельне управління (госпрозрахункове) (далі - позивач) звернулось до Печерського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (поворотної фінансової допомоги за договором) № 01 від 01.05.2019 року у розмірі 22 000,00 грн., 3% річних у розмірі 1 675,59 грн., інфляційних втрат у розмірі 10045,67 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором позики (поворотної фінансової допомоги за договором) № 01 від 01.05.2019 року. Відповідно до п.2.1. Договору поворотна фінансова допомога надається частинами в національній валюті України в межах суми 50 000,00 грн. без ПДВ. Відповідно до п.2.2. Договору, поворотна фінансова допомога надається протягом 1 (одного) року з дати підписання даного договору шляхом внесення грошових коштів до каси позичальника або перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника з особового або іншого рахунку позикодавця. На виконання умов договору позивачем на рахунок відповідача перераховано грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн., а саме: 21.05.2019 року - 5 000,00 грн.; 02.08.2019 року - 15 000,00 грн.; 04.06.2019 року - 2 000,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку позивача. Відповідно до п. 2.4. договору поворотна фінансова допомога надається до моменту вимоги її повернення позикодавцем. Відповідно до п. 3.1. договору, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою позивача. 08.05.2020 року позивачем на адресу відповідача було надіслано лист від 08.05.2020 року, вих. № 2-08 «Щодо повернення поворотної фінансової допомоги ЦСБУ». 10.08.2020 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення позики (поворотної фінансової допомоги) від 10.08.2020 року, вих. № 31-08 щодо повернення позики (поворотної фінансової допомоги) у строк до 25.08.2020 року. Листом від 07.03.2023 року, вих. № 07/03/2023-1 позивач вкотре надіслав відповідачу вимогу про повернення коштів, проте вказана вимога виконана відповідачем не була. Відповідач не повернув позивачу надану йому поворотну фінансову допомогу, чим не виконав свої зобов`язання відповідно до умов договору від 01.05.2019 року №01. Таким чином, основна заборгованість відповідача перед позивачем за договором становить 22000,00 грн. Позивачем також нараховано інфляційну складову боргу - 10045,67 грн. та три проценти річних на суму заборгованості - 1675,59 грн. та заявлені вимоги про стягнення витрат по оплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 травня 2019 року між позивачем (Позикодавець) та відповідачем (Позичальник) було укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги за договором) № 01 від 01.05.2019 року (надалі - Договір). Відповідно до п.1.1 Договору, Позикодавець зобов`язується надати Позичальнику грошову позику (поворотну фінансову допомогу), а останній зобов`язується повернути позику в порядку та на умовах, передбачених даним договором. Згідно до п.1.2 Договору, поворотна фінансова допомога (надалі допомога) - це сума грошових коштів в національній валюті України, передана у користування на визначений строк відповідно до Даного договору, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій як плати за користування такими коштами. (Згідно Пункту 1.22 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"). Відповідно до п.2 договору, поворотна фінансова допомога надається частинами в національній валюті України в межах суми 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 коп. без ПДВ. Поворотна фінансова допомога надається позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується. Поворотна фінансова допомога надається на протязі 1 (одного) року з дати підписання даного Договору шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок позичальника з особового або іншого рахунку позикодавця. Пунктом 3.1. договору, сторони погодили порядок повернення допомоги, зокрема поворотна фінансова допомога підлягає поверненню за вимогою позикодавця. На виконання умов договору позивач на рахунок відповідача перераховано грошові кошти у розмірі 22000,00 грн., а саме: 21.05.2019 року - 5 000,00 грн.; 02.08.2019 року - 15 000,00 грн.; 04.06.2019 року - 2 000,00 грн., що підтверджується виписками по рахунку. Проте, відповідач всупереч умов договору надані грошові кошти, у строк встановлений у договорі не повернув. Позивач звернувся до відповідача з листом від 08.05.2020 року, вих. № 2-08 «Щодо повернення поворотної фінансової допомоги ЦСБУ». 10.08.2020 року позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про повернення позики (поворотної фінансової допомоги) від 10.08.2020 року, вих. № 31-08 щодо повернення позики (поворотної фінансової допомоги) у строк до 25.08.2020 року. Листом від 07.03.2023 року, вих. № 07/03/2023-1 позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення коштів. Відповідач відповіді на претензію та листи не надав, грошові кошти не повернув. В зв`язку неналежним виконанням зобов`язань за договором відповідачем, позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом. Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають задоволенню в повному обсягу, враховуючи наступне: Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України виникають, зокрема, з договору. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд приходить до висновку, що між сторонами виникли відносини позики, які виникли на підставі договору, укладеного у формі, передбаченій ст. 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відтак, несплачена сума, наявність якої кваліфікується судом як порушення грошових зобов`язань у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, становить 22000,00 грн. За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Та на вимогу кредитора має сплатити суму боргу. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Приймаючи до уваги, що наявність заборгованості перед позивачем підтверджується матеріалами справи, відповідачем не спростована (наявність)/недоведене припинення зобов`язання будь-яким передбаченим законом способом в частині суми боргу, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в частині стягнення суми боргу у розмірі 22000,00грн. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора обов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга ст. 625 ЦК України). У зв`язку з простроченням щодо оплати поворотної фінансової позики, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача також суму 3% річних у розмірі 1 675,59 грн., та інфляційні втрати у розмірі 10 045,67 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі повернення позики (поворотної фінансової допомоги) та відсутності заборгованості перед позивачем. Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості відповідачем до суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved