Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав стосовно дитини [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що батько малолітньої доньки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не дбає про її здоров`я, матеріально не утримує, з донькою не спілкується з 2016 року. Позивач просила суд позовні вимоги задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно доньки [PERSON] . У судове засідання представник позивачки подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи подав заяву про слухання справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. У ч. 1 ст. 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи та ухвалити заочне рішення у порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.09.2013 року сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 22.05.2023 року № 40/12/10/3 вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради встановила, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] . Зі слів матері [PERSON] відомо, що батько протягом шести років не приймає участі у виховання доньки, не спілкується з нею, не цікавиться її життям та здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на її утримання. За письмовою інформацією навчального закладу Ліцею № 1 Горностаївської селищної ради Херсонської області, який відвідувала [PERSON] відомо, що батько участі у вихованні доньки не брав, з дитиною не спілкувався, на батьківські збори не приходив. На даний час [PERSON] навчається у початковій школі Олександрійської міської ради. За інформацією даного закладу відомо, що за час навчання дитини батько до закладу не звертався, не цікавився шкільним життям та навчанням доньки. На засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явився, оскільки проживає в Каховському районі Херсонської області, але надіслав через мессенджер «Вайбер» фото заяви про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та фото свого паспорта. Враховуючи викладене комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Олександрійської міської ради просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України мати батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, перелік підстав для позбавлення батьківських прав є вичерпним. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого, - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Разом з тим, відповідач самоусунулася від виховання дитини та нехтує батьківськими обов`язками: не виявляє турботи щодо свої дочки, не цікавиться її особистим життям, здоров`ям та вихованням, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-3265 ЦПК України, суд

Outcome: approved