Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

1.Позиція позивача. АТ «Райффайзен Банк Аваль» розмістив на власному офіційному сайті в мережі Інтернет «www.raiffeisen.ua» Публічну пропозицію про надання громадянам банківських послуг на умовах, що викладені у Правилах банківського обcлуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль». У Публічній пропозиції визначено, що фізична особа, яка виявила намір прийняти (акцептувати) цю публічну пропозицію, підписує Заяву про акцепт публічної пропозиції/Угоду, за встановленою формою. Також у Публічній пропозиції зазначено, що ця Публічна пропозиція, Заява про акцепт, Правила, разом із Тарифами, заявами, всіма змінами, додатками, додатковими договорами/угодами до них у сукупності є Договором банківського обслуговування. При цьому договір банківського обслуговування є укладеним з дати приймання банком або кредитним посередником підписаної фізичною особою Заяви про акцепт. Відповідач звернувся до Позивача і підписав Угоду № CMDPI-1221752 від 01.10.2020 р. про акцепт Публічної пропозиції\\Угода (далі «Заява»). Відповідно до цієї угоди Відповідач прийняв/акцептував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк Аваль» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднені та знаходяться у вільному дос упі на сайті банку www.aval.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами. 16 серпня 2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» та громадянином України [PERSON] було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-101164833 від 16.08.2021 року, за яким Кредитор надав Позичальнику кредит в розмірі 114 019,52 гривень до 16.08.2027 року (72 місяці) під фіксовану процентну ставку 52,90 % річних, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. Відповідно до умов п. 1.3. Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит в сумі 114 019,52 грн., а Позичальник зобов`язався повернути Банку Кредит та сплатити проценти за його користування. Банк виконав свої зобов`язання, надавши Відповідачу кредитні кошти на Поточний рахунок Відповідача у сумі 114 019,52 гривень 16.08.2021 року. Згідно умов п. п. 2.1. 2.2. Кредитного договору, сторони встановили, що проценти за користування Кредитом сплачуються Позичальником Кредитору у складі Щомісячного ануїтетного платежу, вказаного у Графіку, і розраховується, виходячи з процентної ставки, передбаченої підпунктом 1.3 Заяви-Договору у розмірі 52,90 % річних. Проте, всупереч вимогам п. 2.2. та п. 2.3. Заяви-Договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно умов Договору погашення кредиту та відсотків за кредитом. Також, 28.04.2023 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду № 1 відповідно до якої з 28.04.2023 фактична заборгованість за сумою Кредиту збільшується на суму Заборгованості за процентами та Прострочених процентів, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення Заборгованості. Строк Кредиту збільшується на 6 календарних місяців, в зв`язку із чим вважається, що строк Кредиту становить 82 місяці (-ів) з 16.08.2021 р. по 16.06.2028 р. Так, в силу зазначених вище правових норм, та у зв`язку з невиконанням Позичальником умов Договору на адресу Відповідача було направлено вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором за вих. № 114/5-290485 та № 114/5-290486 від 23.11.2023 року, надавши можливість останньому добровільно врегулювати заборгованість протягом 30 днів. Дана вимога була направлена Відповідачу засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта», однак у визначені Кредитором строки не виконана, заборгованість повернуто так і не було. Станом на 23.11.2023 року заборгованість Відповідача перед Позивачем за Заявою-Договором складає 239 848,92 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 194 981,37 грн., яких прострочено 3 536,68 грн.; заборгованість за відсотками у сумі - 44 867,55 грн., з яких прострочено відсотків 42 889,42 грн. Факт отримання Відповідачем грошових коштів в розмірі 114 019,52 грн. за Заявою-Договором підтверджується наданою суду копією виписки по рахунку, що підтверджує переказ та зарахування грошових коштів на поточний рахунок Відповідача. Матеріали справи свідчать про те, що Кредитний договір укладений в електронній формі, підписаний Відповідачем Електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. 2.Позиція відповідача. Відповідач, [PERSON] , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно з вимогами ст.130 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, судова повістка - виклик направлена відповідачу на останню відому суду адресу і в силу ст.131 ЦПК України вважається доставленою, на підставі ст. 223 ЦПК України суд вважає причини неявки відповідача неповажними. Відзив відповідач на позов не подала. Заяв та клопотань про проведення розгляду за його відсутності не подавала. 3.Процесуальні питання, заяви та клопотання. 09 січня 2024 року позивачем через систему «Електронний суд» подано даний позов до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 1-6). 09 січня 2024 року протоколом автоматизованого роподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П. (а.с. 123). 24 січня 2023 року ухвалою судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 126). 01 березня 2024 року через систему «Електронний суд» представник позивача Ат «Райфайзен Банк» - Сірочук І.В. подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 136). 04 березня 2024 року систему «Електронний суд» представник позивача Ат «Райфайзен Банк» - Сірочук І.В. подала клопотання у якому просить проводити розгляд спарви без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 138-140). 03 квітня 2024 року систему «Електронний суд» представник позивача Ат «Райфайзен Банк» - Сірочук І.В. подала заяву, у якій просить проводити розгляд спарви без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 150-152). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 8\~ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено\~ст. 279 ЦПК України. 4.Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 16 серпня 2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] підписано заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-101164833, згідно до якого кредит у розмірі 102800,00 грн., також страховий платіж у розмірі 11219,52 грн. строком на 72 місяці з процентною ставкою 52,90% річних (а.с. 53-54). 28 квітня 2023 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] підписано додаткову угоду № 1 до Заяви-Договору про відкриття поточного рахунку, згідно до якого строк кредиту збільшується на 6 календарних місяців та становить 82 місяці з 16.08.2021 року по 16.06.2028 року (а.с. 37). Згідно до графіку платежів та розрахунку сукупної заборгованості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) сума кредиту складає 196249, 06 грн., термін користування кредитом 82, номінальна процентна ставка 52,90% річних, який [PERSON] підписала за допомогою електронного підпису (а.с. 38-39). Згідно до виписки по рахунку за 16.0.2021- 16.08.2022 роки вбачається, що 16.08.2021 року [PERSON] було зараховано 114019,52 грн. (а.с. 48-51). Згідно до паспорту споживчого кредиту, погодженого з [PERSON] обумовлена сума кредитного ліміту складає 1140149,52 грн., строк кредитування 72 місяці з процентною ставкою 52,90% (а.с. 52). Згідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №014-RO-82-101164833 від 16.08.2021 року встановлено, що станом на 23.11.2023 року, загальна заборгованість складає 239848,92 грн., з яких: 194981,37 грн. заборгованість за кредитом, заборгованість за процентами складає 44867,44 грн. (а.с. 118-119). 23 листопада 2023 року завих.№ 114/5-290486 на адресу [PERSON] відправлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, у якому банк просить стягнути заборгованість у розмірі 239\~848,92 грн. (а.с. 35).\~ \~ \~ \~ 5.Норми права застосовані судом та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~Ці дані встановлюються такими засобами: \~ \~ \~ \~1) письмовими, речовими і електронними доказами; \~ \~ \~ \~2) висновками експертів; \~ \~ \~ \~3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір раніше не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданого суду виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач отримував кредитні кошти та періодично вносив грошові суми на погашення кредиту, тобто відповідач активно користувався кредитними коштами та фактично виконував умови укладеного договору. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалась. України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. (ст. 639 ЦК) Відповідно до\~ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі\~ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 ЦК України. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою\~споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»\~(далі\~Закон). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону споживач\~фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули\~Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»\~від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, який не був оспорений відповідачем, станом на 23.11.2023 заборгованість [PERSON] перед АТ «Райффайзен Банк» за заявою про відкриття карткового рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-101164833 від 16.08.2021 становить 239848,92 грн. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Райффайзен Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, таким чином, суд вважає, що заявлена позовна вимога, щодо стягнення з відповідача заборгованості за Заявою-Договором №014-RO-82-101164833 від 16.08.2021 року у розмірі 239848,92 грн., підлягає задоволенню. Вказаний висновок відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 336/887/18 (провадження № 61-11747св19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). \~ \~ \~ 6.Судові витрати. Позивачем понесені судові витрати у розмірі 3597,73 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 20727 від 04 січня 2024 року (а.с.120), як судові витрати на оплату судового збору при зверненні із позовом. Враховуючи прийняття рішення про задоволення позовних вимог, згідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню у повному обсязі відповідачем, на користь позивача. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодовуються пропорційно до задоволених позовних вимог, а враховуючи встановлених підстав для задоволення заявлених вимог у повному обсязі, підлягають покладенню на відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved