Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просила: - встановити факт постійного її проживання із чоловіком - [PERSON] на момент його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Заява обґрунтована тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . За життя чоловік був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а заявниця в [ADDRESS] , але вони разом без реєстрації проживали в [ADDRESS] . Після смерті чоловіка відкрилася спадщина, яку заявниця має намір прийняти. Нотаріусом було рекомендовано заявниці звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, оскільки вони з чоловіком були зареєстровані за різними адресами.Так як заявниця постійно проживала зі спадкодавцем, то відповідно до ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину. У судовому засіданні 11.12.2023 р. заявниця підтвердила обставини, викладені в заяві та наполягала на її задоволенні. У судове засідання 09.04.2024 р. заявниця не з`явилася, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи в її відсутність. Представник заінтересованої особи - Піщанської сільської ради Золотоніського району Черкаської області в судове засідання не з`явився, але скерував заяву про розгляд справи в його відсутність, щодо задоволення заявлених вимог не заперечував. Суд, вислухавши доводи заявниці, показання свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З копії паспорта громадянина України [NUMBER] вбачається, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] в м. Золотоноша Черкаської області та зареєстрована за адресою [ADDRESS] . [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у с. Піщане, Золотоніського району Черкаської області. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №442356 [PERSON] є власником земельної ділянки. З довідки Піщанської сільської ради від 27.01.2023 р. №53 вбачається, що [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , зі слів сусідів проживала разом із чоловіком [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично постійно проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З відповіді державного нотаріуса другої золотоніської державної нотаріальної контори від 14.02.2024 р. №114/01-16, вбачається, що спадкова справа згідно даних Спадкового реєстру та Алфавітних книг після [PERSON] , який помер [INFO] не заводилась. Показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні 26.02.2024 р. стверджено, що заявниця зі своїм чоловіком [PERSON] проживали разом до дня смерті останнього в [ADDRESS] . Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до правового висновку, висловленого у Постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі №484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно зі спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає з п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що заявниця являється спадкоємицею 1-ї черги за законом після померлого чоловіка. Факт спільного її проживання за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком [PERSON] , по день смерті останнього, стверджено наявними в справі письмовими доказами та поясненнями свідків у судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність заявленого факту та можливість задоволення вимоги, оскільки встановлення даного факту породжує для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт вона не має. На підставі викладеного та

Outcome: approved