Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Трун О.В., з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 12.04.2019 року по 30.11.2020 року. Під час звільнення повний розрахунок відповідачем зроблений не був. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 28.09.2023 року по справі 235/465/23 було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 296658 гривень 91 копійка, без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Остаточний розрахунок був проведений 09.11.2023 року. Як вбачається з квитанції № 216564 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС, відповідачу доставлено позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі 25.08.2023. Час затримки розрахунки при звільненні починається з 26.08.2023 року і закінчується днем повного розрахунку 09.11.2023 року. Позивач просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 26.08.2023 по 09.11.2023 року. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08.01.2024 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач 26 січня 2024 року звернувся до суду з уточненою позовною заявою, яку обґрунтував тим, що ггідно наказу про звільнення від 30.11.2020 № 334к, наданого відповідачем, останній день праці позивача 30.11.2020 року. Тобто, в день звільнення позивач працював. Тому, час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з 01.12.2020 року і закінчується 01.06.2021 року (6 місяців). Згідно довідки відповідача № 38 від 17.01.2024 року середньоденний заробіток позивача становить 1507,91 грн. Таким чином, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні складає 186980 грн 84 коп., із розрахунку: середньоденна заробітна плата позивача 1507,91 гривень х 124 робочих днів. Просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2020 року по 01 червня 2021 року в розмірі 186980 грн 84 копійки. Ухвалою суду від 07.02.2024 року уточнену позовну заяву прийнято до рогляду. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, вважаючи їх такими, що порушують його права та законні інтереси з наступних підстав. Відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду від 28.09.2023 року було стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі. Судове рішення виконано в повному обсязі, що не заперечує позивач. Представник просить суд при вирішенні даної справи застосувати принцип розумної співмірності та пропорційності, як то наголошують численні постанови Верховного суду України, а також відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувати шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку. Позивач, його представник та представник відповідача надали заяви про розгляд справи без їх участі. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] перебував\~з ТОВ\~«Краснолиманське» у\~трудових відносинах\~з 12.04.2019\~року по\~30.11.2020\~року.\~Рішенням Красноармійського\~міськрайонного суду\~ від\~28.09.2023\~року \~стягнуто на\~користь позивача\~заборгованість по\~заробітній платі\~в розмірі\~296658\~гривень 91 копійку, без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Позивач зазначає, що остаточний розрахунок з ним був проведений 09.11.2023 року, що не заперечується представником відповідача. У статті 55 Конституції України\~вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~статті 2 КЗпП\~працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до\~ч.1\~ст.117\~КЗпП України\~ у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Відповідно до наказу від 30.11.2020 за № 334к [PERSON] звільнено за власним бажанням 30.11.2020 року, що є останнім його днем праці. Таким чином час затримки розрахунку при звільненні починається з 01.12.2020 року і закінчується днем повного розрахунку 09.11.2023 року, проте має бути обмежений відповідно статті 117 КЗпП України шестимісячним строком. Згідно довідки ТОВ «Краснолиманське» від 17.01.2024 року за № 38 середньоденний заробіток [PERSON] на дату звільнення склав 1507,91 гривень. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні склав: 124 робочих днів * 1507.91 гривень = 186980.84 гривень. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18),\~суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Після ухвалення судового рішення про стягнення сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України. До такого висновку прийшов Верховний Суд України в ухвалах від 16.05.2012 (справа № 6-47110св11), від 18.07.2012 (справа № 6-14417св12), від 29.01.2014 (справа № 6-144ц13). Крім того, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого\~ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц. Відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 100000,00 гривень. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України\~ судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial