Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

у червні 2022 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Карандашова Я.О. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 186 208,78 доларів США, з яких: 180 000 доларів США - заборгованість за договором позики від 26.03.2021; 6 208,78 доларів США - три відсотки річних від суми заборгованості за договором позики; вирішити питання про розподіл судових витрат. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27.03.2024 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 180 000 (сто вісімдесят тисяч) доларів США заборгованості за договором позики від 26 березня 2021 року, 6 208,78 (шість тисяч двісті вісім доларів сімдесят вісім центів) доларів США трьох відсотків річних від суми заборгованості за договором позики від 26 березня 2021 року та 12 901,20 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот одна грн. двадцять коп.) судового збору. 28.03.2024 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Карандашова Я.О. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 108 000 грн. Від відповідача заперечення по суті заяви про ухвалення додаткового рішення до суду не надходили. Сторони, їх представники у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви учасники справи були повідомлені судом належним чином. Із будь якими клопотаннями, заявами процесуального характеру сторони, їх представники до суду не звертались. Дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно ст. 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, представником позивача надано в розпорядження суду наступні докази: -копію договору про надання правничої (правової) допомоги № 255/22 від 01.06.2022, укладеного між АО «Радник» та [PERSON] (т. 2 а.с. 5-9); - копію додаткової угоди № 1 від 01.06.2022 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 255/22 від 01.06.2022, укладеного між АО «Радник» та [PERSON] (т. 2 а.с. 10); -копію акту наданих послуг від 27.03.2024 (т. 2 а.с. 11); -копії квитанцій від 06.07.2022 на суму 10800 грн; від 08.07.2022 на суму 10800 грн; від 04.09.2022 на суму 10800 грн; від 05.10.2022 на суму 10800 грн; від 01.11.2022 на суму 10800 грн; від 22.11.2022 на суму 10800 грн; від 29.12.2022 на суму 10800 грн; від 27.01.2023 на суму 10800 грн; від 02.03.2023 на суму 10800 грн; від 06.04.2023 на суму 10 800 грн (т. 2 а.с. 12-21). Суд враховує, що провадження у справі за позовом [PERSON] відкрито 17.06.2022, справу розглянуто за правилами загального позовного провадження. У справі відбулось 12 судових засідань за участю представників сторін, зокрема, представника позивача. Згідно з ч. 6 статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Із клопотанням про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги, а також щодо необґрунтованості розміру заявлених витрат, відповідач до суду не зверталась. За встановлених обставин, суд надходить до висновку про те, що що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 108 000 грн.

Outcome: partial