Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з позовом, в якому просить визнати дії Комунального підприємства «Ірпіньводоканал» щодо відключення водопостачання протиправними, стягнути витрати, що були понесені у зв`язку з повторним підключенням до водопостачання в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, моральну шкоду в розмірі 35 470 (тридцять п`ять тисяч чотириста сімдесят) гривень та судові витрати. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з вересня 2020 року, вона разом зі своєю родиною проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач зазначає, що з моменту здачі багатоповерхового будинку в експлуатацію , а саме з 2015 року до вересня 2020 року у вищезазначеній квартирі ніхто не проживав, оскільки вони сплачували борги за придбану шляхом інвестування протягом декількох років квартиру та не мали фінансової спроможності зробити ремонтні роботи. Крім того,зазначає, що заселившись до вищезазначеної квартири, вона мала намір вчасно сплачувати за користування житлово-комунальними послугами, в тому числі за послуги з надання водопостачання і водовідведення. Позивач стверджує, що з 25 вересня 2020 року під час другої хвилі пандемії корона вірусної хвороби вона захворіла, перебіг хвороби був нелегким, лікування та реабілітація тривали більше трьох місяців. Позивач звертає увагу суду, що 25 січня 2021 року, повернувшись додому вона виявила, що в квартирі відсутнє водопостачання. Після обстеження вхідних труб з водопостачанням до їхньої квартири, вони з`ясували, що лічильник обліку води був відсутній та відповідно відбулося відключення від центральної мережі водопостачання. На місці лічильника співробітники КП «Ірпіньводоканал» залишили акт відключення від мережі водопостачання від 25 січня 2021 року. Позивач наголошує, що вона звернулася до КП «Ірпіньводоканал» та отримала інформацію, що відбулося відключення без попередження від центральної мережі водопостачання квартири у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті за комуналні послуги та співробітник повідомив, що повторне підключення до водопостачання можливе лише на наступний день в разі сплати 2000 (дві тисячі) гривень. Позивач зазначає,що вона звернулася на урядову гарячу лінію з проханням відновити водопостачання. Після чого, їй зателефонував співробітник виконкому Ірпінської міської ради та зазначив, що не вбачає протиправності в діях співробітників КП «Ірпіньводоканал» щодо відключення від водопостачання. Позивач звертає увагу суду, що її чоловік потрапив на особистий прийом керівництва КП «Ірпіньводоканал», але отримав аналогічну відповідь, що дії щодо відключення водопостачання не є протиправними. Позивач зазначає,що повністю зневірившись, 26 квітня 2021 року нею було сплачено 2000 (дві тисячі) гривень за послуги з повторного підключення та погашення значної суми боргу та того ж дня було відновлено водопостачання до її квартири. Позивач наголошує, що відключення відбулось без письмового попередження власника та мешканців, що проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що є підставою для визнання дій комунального підприємства неправомірними. Позивач звертає увагу суду, що незаконне відключення водопостачання та відсутність води протягом доби в карантинний період заподіяли їй та всім членам її родини моральної шкоди. Позивач стверджує,що вона перенесла психологічний стрес, що призвело до погіршення стану здоров`я. Почала страждати безсонням, відчуває постій нервову напругу, підвищену втомлюваність у зв`язку з цим в неї виникли проблеми в сім`ї, вона позбавлена можливості жити повноцінним життям. Позивач стверджує, що вона не може сконцентрувати увагу на виконанні поставлених завдань керівництвом на роботі через побоювання, що в будь-який момент знову може залишитися без води. Крім того, зазначає, що відчуває дискомфорт і нервову напругу, викликану незаконними діями працівників «Ірпіньводоканалу» та зміною звичного способу життя у зв`язку з чим вважає,що розмір заподіяної моральної шкоди для неї безмежний та він повинен компенсувати їй хоча б витрати, пов`язані з відновлення її здоров`я та відпочинком. Враховуючи вищевикладене, просить визнати дії КП «Ірпіньводоканал» протиправними та стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 35 470 гривень та витрати,що були понесені у зв`язку з повторним підключенням водопостачання. 07 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Представник відповідача зазначає, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, незаконними, оскільки надання послуг водопостачання і водовідведення за адресою: [ADDRESS] здійснюється на підставі договору від 18 квітня 2019 року, укладеного між Комунальним підприємством «Ірпіньводоканал» та [PERSON] та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Таким чинном, вважає,що споживачем послуг з водопостачання та водовідведення, які надаються комунальним підприємством «Ірпіньводоканал» за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Крім того,зазначає, що твердження позивача про те, що з 2015 року по вересень 2020 року в даній квартирі ніхто не проживав, не відповідає дійсності,оскільки згідно розрахункового листа абонента особового рахунку за період з квітня 2019 року по вересень 2020 року спожито 67 м. куб. послуг з водопостачання та водовідведення що підтверджується витягом з програмного комплексу. Представник відповідача звертає увагу суду, що твердження позивача, що заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення виникла через захворювання COVID-19, а саме 25 вересня 2020 року є неправдивим , так як станом на 01 вересня 2020 року заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] вже існувала і становила 1 795, 70 грн. Представник відповідача наголошує, що жодного платежу з 2015 року по 25.01.2021 рік за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення до КП «Ірпіньводоканал» не надходило. Представник відповідача стверджує, що відповідно до рішення виконавчого комітету Ірпінської міської ради від 24 вересня 2019 року № 153/6 «Про затвердження переліку платних послуг, які надаються КП «Ірпіньводоканал» вартість послуг на тимчасове відключення від мереж та їх підключення для фізичних осіб становить 2 000 (дві тисячі) гривень. Представник відповідача зазначає, що 26 січня 2021 року [PERSON] сплачено вартість вищезгаданих послуг в сумі 2000 (дві тисячі) гривень, після чого було здійснено підключення до мереж водопостачання та водовідведення та складено відповідний акт. Крім того, зазначає, що між позивачем та КП «Ірпіньводоканал» не існує жодних відносин у сфері житлово-комунальних послуг, так як позивач не є стороною договірних відносин та позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди, а тому просить відмовити у задоволенні позову. 05 травня 2021 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява, в якій позовні вимоги підтримала, просила розгляд справи проводити за її відсутності. В судове засідання відповідач не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що між Комунальним підприємством « Ірпіньводоканал» та [PERSON] укладено договір про надання населенню послуг водопостачання і водовідведення № 233115 від 18 квітня 2019 року. Відповідно до п.1 вищевказаного договору, його предметом якого є надання споживачеві вчасно та відповідної якості послуги, а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати надані послуги з водопостачання та водовідведення за встановленими тарифами у строки,передбачені договором. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 153/6 від 24 вересня 2019 року затверджено перелік платних послуг, які надаються комунальним підприємством «Ірпіньводоканал» Ірпінської міської ради,згідно додатку до рішення Виконавчого комітету Ірпінської міської ради № 153/6 від 24 вересня 2019 року, вартість послуг з підключення, після оплати після заборгованості становить 2 000 (дві тисячі) гривень. Відповідно до акту депутата від 28 жовтня 2021 року за адресою: [ADDRESS] з вересня 2020 року по сьогоднішній день фактично проживають громадяни: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уповноважив [PERSON] бути представником в будь-яких підприємствах, установах, організаціях України незалежно від форм власності, тощо, що підтверджується довіреністю від 30 квітня 2021 року за реєстровим № 180, виданої приватним нотаріусом Климчук Л.П. Відповідно до розрахункового листа абонента по особовому рахунку № [NUMBER] станом на 01 вересня 2020 року заборгованість становила 1 795 (одна тисяча сімсот дев`яносто п`ять) гривень 70 копійок. Відповідно до пункту 2.3 протоколу № 20 позачергового засідання місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області дозволено роботу бригадам відключення боржників за комунальні послуги : КП «Ірпіньводроканал», КП УЖКГ «Ірпінь». Як вбачається з листа КП «Ірпіньводоканал» [PERSON] було запропоновано терміново розрахуватись із сумою боргу, повідомивши про це відділ збуту КП «Ірпіньводоканал» та було попереджено про часткове обмеження користування послугами, що унеможливить комфортне користування в повному обсязі ванною,мийкою та туалетом. Крім того, вищезгаданим листом було повідомлено, що вартість підключення становитиме 2000 (дві тисячі) гривень. Відповідно до акту відключення від мережі водопостачання та/або водовідведення від 25 січня 2021 року КП «Ірпіньводоканал» було здійснено відключення від центральної мережі водопостачання та/або водовідведення квартиру [ADDRESS] у зв`язку із заборгованістю за послуги. Відповідно до квитанції № 0.0.199033496.1 від 26 січня 2021 року [PERSON] сплатив 2000 гривень, призначення платежу: повторне підключення водопостачання. Відповідно до акту підключення водопостачання та/або водовідведення від 26 січня 2021 року КП «Ірпіньводоканал» було підключено до центральної мережі водопостачання та/або водовідведення за адресою: [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про визнання дій протиправними, відшкодування збитків Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно зі ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо-та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо ст.13 Закону. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» в ст. 9 встановлено порядок оплати житлово-комунальних послуг. Житлово-комунальні послуги можуть бути відключені для боржників у разі несплати або недоплати за отримані послуги (ст. 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Порядок вирішення питання відключення квартир від водопостачання опалення визначений Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води (далі Порядок № 169), затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.07.2019 № 169 та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила). Порядок № 169 визначає процедуру відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків (далі - споживачі) від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води відповідно до Закону № 2189. Згідно п. 2 Порядку № 169 дія цього Порядку поширюється на споживачів, виконавців комунальної послуги з постачання теплової енергії, виконавців комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавців робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, операторів зовнішніх інженерних мереж, органи місцевого самоврядування. Розділом II Порядку № 169 визначений порядок відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків від ЦО та/або ГВП. Так, п. 1 цього Порядку передбачено, що рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії. Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 2.3 протоколу № 20 позачергового засідання місцевої комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області було дозволено роботу бригадам щодо відключення боржників за комунальні послуги : КП «Ірпіньводроканал», КП УЖКГ «Ірпінь». Враховуючи той факт, що позивач отримувала комунальні послуги, не відмовлялася від їх одержання та [PERSON] , представником якого вона є, перебуває в договірних відносинах з Комунальним підприємством «Ірпіньводоканал», суд вважає, що споживач послуг повинен сплачувати заборгованість за отримані комунальні послуги в повному розмірі,а тому суд не вбачає протиправності в діях відповідача. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як роз`яснено у п. п. 3, 5Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості. Аналіз статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України). Відповідно до ч. 3 - ч. 5ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення вказаних норм свідчить, що: за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі; зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди; у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості; по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четвертастатті 263 ЦПК України). В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19) зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди». В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2022 року у справі № 748/359/20 (провадження № 61-8641св21) зроблено висновок, що «будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом». У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Позивач при розгляді даної справи не надав доказів того, що йому завдано моральної шкоди відповідачем, а також доказів того, що діяння відповідача були протиправними. Виходячи з приписів статей 23, 1167 ЦК України підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільно-правового правопорушення, що складається з таких елементів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що незаконними діями з відключення водопостачання позивачу було завдано моральні страждання, оскільки вона перенесла психологічний стрес, що призвело до погіршення стану здоров`я. Почала страждати безсонням, відчуває постій нервову напругу, підвищену втомлюваність у зв`язку з цим в неї виникли проблеми в сім`ї, вона позбавлена можливості жити повноцінним життям. Позивач стверджує, що вона не може сконцентрувати увагу на виконанні поставлених завдань керівництвом на роботі через побоювання, що в будь-який момент знову може залишитися без води. Крім того, зазначає, що відчуває дискомфорт і нервову напругу, викликану незаконними діями працівників «Ірпіньводоканалу» та зміну звичного способу життя у зв`язку з чим вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди для неї безмежний та він повинен компенсувати їй хоча б витрати, пов`язані з відновлення її здоров`я та відпочинком. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд вважає, що позивач, у порушення ст. ст.12,81 ЦК України не надав суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди: неправомірність дій відповідача, наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Зокрема, твердження позивача щодо визнання дій протиправними про незаконне відключення водопостачання, яке призвело до моральних страждань, оскільки вона зазнала погіршення стану здоров`я не є доказом заподіяння їй моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, порушуючи питання про відшкодування моральної шкоди в розмірі 35 470 грн., позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення їй моральної шкоди в цьому розмірі, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання. З огляду на встановлені судом обставини, з урахуванням того, позивачкою не надано належних доказів, які є підставою для відшкодування моральної шкоди та не встановлено доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою, а також того, що її негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду в розмірі 35 470 грн., а тому суд вважає, що позовна заява є необґрунтованою. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів на їх підтвердження.

Outcome: dismissed