Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

11 жовтня 2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 17 липня 2015 року до 04 липня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу подружжям було придбано автомобіль марки Volkswagen Passat. Сторони не можуть дійти згоди щодо поділу наявного майна, а тому позивач з огляду на положення ст.ст.69, 70, 71 СК України, просить поділити спільне майно та визнавши за відповідачем право особистої приватної власності на автомобіль марки Volkswagen Passat, право спільної сумісної власності позивачки на вказаний автомобіль припинити та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі частини вартості автомобіля в сумі 118665 грн, оплата вартості авто товарознавчого дослідження в сумі 1500 грн., судові витрати та витрати на правову допомогу. 09 березня 2023 року відповідачем до суду було подано відзив на позов, в якому він заперечуючи проти вимог [PERSON] вказав на те, що позивачка не довела за скільки і за які грошові кошти було придбано автомобіль, а тому в позові слід відмовити. 09 березня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати спільним борг колишнього подружжя в сумі 250 000 грн., як кошти, які він позичив для купівлі автомобіля. Представник позивача-відповідача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги викладені у позові підтримав в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача-позивача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі щодо задоволення первісного позову заперечила, а також просила задоволити зустрічний позов в повному обсязі. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] з 17 липня 2015 року до 04 липня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 липня 2022 року. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] набули у власність автомобіль марки Volkswagen Passat, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується відповіддю з регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області від 21.04.2022р. №31/22-К-20. Згідно висновку експерта від 05.10.2023р. №СЕ-19/123/7969-АВ ринкова вартість автомобіля марки Volkswagen Passat, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , станом на час складання висновку становить - 168 512,38 грн. В силу ст.ст.60, 61 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» звернуто увагу судів на те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК) ( 2947-14 ). Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що автомобіль марки Volkswagen Passat, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] сторонами придбано під час шлюбу, суд приходить до висновку, що він є об`єктом спільної сумісної власності та вважає за необхідне виділити його у власність відповідачу, а на користь позивача стягнути компенсацію половини ринкової вартості автомобіля. Що стосується вимоги [PERSON] про визнання спільним боргом колишнього подружжя кошти отримані ним в сумі 250 000 грн., внаслідок позики, суд приходить до висновку, про те, що в задоволені позову слід відмовити. Судом не встановлено достовірно факту того, що договір позики 15 березня 2019 року укладено в інтересах сім`ї та відповідно позичені кошти використання на придбання автомобіля. Дані факти не підтверджені належними та допустимими доказами. Приписи ст.65 СК України регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною власністю подружжя і не стосуються права одного із подружжя на отримання позики, оскільки договір позики за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, стає учасником зобов`язальних правовідносин. Судові витрати по справі становлять 16 683,31 грн, з яких позивачем сплачено 2388,31 грн судового збору, витрат на правову допомогу в сумі 12 000 грн., вартість проведення авто товарознавчої експертизи 2 295 грн., які оплачені позивачем. Відповідно до ч.ч.1,2. ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. З огляду на складність справи, обґрунтованість та пропорційність витрат предмету спору, обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений адвокатом вважає, за можливе зменшити витрати на правову допомогу до 3 000 грн.

Outcome: approved