Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2011 року перебуває у трудових правовідносинах з АТ «Українська залізниця». На даний час працює на посаді перонного контролера АТ «Українська залізниця». У 2022 році нею (позивачем) подано заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, відповідно до п. 3.10 колективного договору, яким передбачено виплачувати працівникам, які безперервно працювали в АТ «Українська залізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом у звітному році. Сума матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, яку роботодавець мав їй виплатити становить 14\~886,00 гривень. Проте відповідач свої зобов`язання за колективним договором не виконав, матеріальну допомогу на оздоровлення у вказаному розмірі їй не виплатив, чим грубо порушив її гарантовані права. Тому просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік у розмірі 14 886,00 гривень. 18 січня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 06 лютого 2024 року до суду від представника АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що АТ «Українська залізниця» у розумінні ст. 74 ГК України є державним комерційним підприємством. Працівники АТ «Українська залізниця» не включені в перелік працівників, яким матеріальна допомога на оздоровлення передбачена законодавством України. Виплата їм матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена Колективним договором між адміністрацією Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця» і Дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України на 2001-2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки, зі змінами та доповненнями. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року, дія якого поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року, роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору на період воєнного стану. АТ «Укрзалізниця» є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у відповідності до постанови КМУ від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави». Зважаючи на економічну ситуацію в державі, з метою стабілізації фінансово-економічного становища товариства, збереження трудового колективу та своєчасної виплати заробітної плати, виникла необхідність у тимчасовому (на період дії правового режиму воєнного стану та до нормалізації ситуації) запровадженні окремих обмежувальних заходів. В зв`язку з цим, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року (витяг з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 від 14 березня 2022 року) було призупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління. Вказані обставини свідчать про те, що виконання відповідачем обов`язку з виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік згідно колективного договору призупинено на час воєнного стану. Виконання цього обов`язку відновиться лише після закінчення або скасування воєнного стану. Оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені колективним договором, їх призупинення відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. У зв`язку з тим, що воєнний стан в Україні введено з 24 лютого 2022 року, то саме з вказаної дати у роботодавця виникло право на призупинення дії положень колективного договору. Рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року (протокол Ц-54/31 Ком.т.) погоджено з профспілкою залізничників і транспортних будівельників України, яка є стороною галузевої угоди та профспілкою, до складу якої входить ряд первинних профспілкових організацій та яка об`єднує найбільшу кількість працівників АТ «Укрзалізниця». Позивач вказує, що подала відповідачу заяву про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, на підставі п. 3.10 колективного договору, тому у неї виникло право на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. Однак виплата такої допомоги працівникам залізниці призупинена на час дії воєнного стану, який продовжував діяти як на час подачі заяви позивача, так і на даний час, а виконання цього обов`язку відновиться після закінчення або скасування воєнного стану. Враховуючи, що відповідач не відмовляв позивачу у виплаті вказаної допомоги, виплата якої відповідачем призупинена, тому безпідставним є твердження позивача про нібито порушення її трудових прав з оплати праці, гарантованих колективним договором та ст. 18 КЗпП України, ст. 526 ЦК України. Виплата матеріальної допомоги роботодавцем саме призупинена, а не відмінена, позивачу не було відмовлено у такій виплаті. Крім цього, в своїй заяві позивач зазначила, що нею була подана лише заява про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, при цьому п. 3.1 Порядку передбачено, що матеріальна допомога надається працівникам регіональної філії один раз у календарному році на підставі поданої заяви, як правило, при наданні щорічної відпустки не менше 14 календарних днів. Копії заяви про надання щорічної відпустки не менше 14 календарних днів позивачкою не надано. Також зазначив, що позивачем пропущений строк для звернення до суду з цим позовом. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що законні права та інтереси позивача не порушені, а заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. 14 лютого 2024 року до суду від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вона не погоджується з доводами та аргументами представника відповідача, викладеними у відзиві, оскільки норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до статті 18 КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Київської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.10 Колективного договору встановлено, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Дійсно АТ «Укрзалізниця» є підприємством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, але саме працівники виробничих підрозділів, які працюють на місцях забезпечують обороноздатність, економічну стабільність та безпеку держави у надскладних умовах. Представник відповідача не надав доказів, що в АТ «Укрзалізниця» відсутні кошти для виплати матеріальної допомоги. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на який посилається відповідач, як на підставу для відмови у виплаті матеріальної допомоги, прийнято 15 березня 2022 року, а чинності він набрав лише 24 березня 2022 року. Рішення про призупинення виплат, передбачених колективними договорами, прийняте до набрання чинності вказаним Законом, а тому посилання роботодавця на ст. 11 цього Закону, як на підставу законності невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік, є необґрунтованим і не може слугувати аргументом для відмови у виплаті коштів. Враховуючи наведене, просила повністю задовольнити її позовні вимоги. 21 лютого 2024 року до суду надійшли заперечення, у яких представник відповідача, пославшись на доводи викладені у відзиві на позов, просила відмовити у позові у повному обсязі. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що з березня 2011 року по теперішній час [PERSON] перебуває у трудових правовідносинах з АТ «Українська залізниця», а з грудня 2018 року працює контролером перонним (квитковим) зупиночної платформи Склозаводська станції Буча виробничого підрозділу Київська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с. 38-39). Між адміністрацією Київської дирекції залізничних перевезень та Київським територіальним комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України укладено Колективний договір на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки (а.с. 36-37). Зі змісту п. 3.10 Колективного договору вбачається, що працівникам дирекції, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше шести місяців та подали письмову заяву, надається один раз у календарному році матеріальна допомога на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. 08 серпня 2022 року позивачем подано заяву про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колективного договору (а.с. 12). Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було призупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, що підтверджується копією витягу з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» № Ц-54/31 Ком.т. від 14 березня 2022 року (а.с. 67-68) Зазначені обставини свідчать про те, що виконання відповідачем обов`язку з виплати [PERSON] матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік призупинено на час воєнного стану. При цьому рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року жодною особою не оскаржувалось, а тому є діючим і чинним на даний час. Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців. Згідно з вимогами статті 13 КЗпП України зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, щодо нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Аналогічні вимоги закріплені в статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди». Положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (стаття 18 КЗпП України). Частиною другою статті 97 КЗпП України визначені форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, що встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається, зокрема, на те, що відповідач фактично відмовився виплачувати на її користь допомогу на оздоровлення. Однак, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження порушення прав позивача, зокрема доказів про відмову у виплаті їй матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік. Також, суд враховує, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ на території України введений воєнний стан, який був неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду справи. Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 6 цього Закону в Указі Президента «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Крім того, 15 березня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. При цьому, системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч. 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022 року. Отже, оскільки виплати, які є предметом спору у даній справі, передбачені умовами колективного договору, їх зупинення відповідачем узгоджується із положенням ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, підстав для стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік суд не вбачає, а тому вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed