Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] на особистій сторінці [PERSON] у соціальній мережі ''Facebook'' викладено пост ''Більше мовчати не буду. Правда про о. [PERSON] '' до якого додано коментар [PERSON] такого змісту '' Хто не знає, в пана отця є ще й коханка з якою він забавляється, поки він ще знаходиться в шлюбі, ще й вінчаний''. До цього коментаря [PERSON] було викладено переписку, нібито між позивачем і [PERSON] , із зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові позивача та її фото. Даний допис прочитали та поділилися більше 37 користувачів соціальної мережі, які також писали негативні та образливі коментарі до статті. Позивачка вважає вказану інформацію недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, порушує її право на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Зазначає, що знайома з отцем [PERSON] ( [PERSON] ), проте ніяких інтимних і романтичних відносин між ними не було та не має. Їй невідомо звідки у [PERSON] вищезазначена переписка. Дана переписка є підробкою. Поширенням неправдивої інформації відповідачі створили позивачу негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, принизивши її честь та гідність, \~що завдало шкоди її немайновим інтересам, а тому вона має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює в 15000 грн. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що 29.08.2023 року побачила пост [PERSON] у мережі ''Facebook'' з доданими до нього коментарями [PERSON] , які містили недостовірні відомості, що принизили її честь та гідність, а тому звернулася до суду. Представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, оскільки поширенням недостовірності інформації відповідачі створили позивачу негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, принизивши її честь та гідність, \~що завдало шкоди її немайновим інтересам. Відповідач [PERSON] , допитаний у судовому засіданні як свідок, пояснив, що з позивачкою особисто не знайомий і ніколи не спілкувався. У мережі ''Facebook'' зареєстрований, проте жодних коментарів під постами не залишав, жодних скріншотів не публікував, сторінка про яку зазначає позивачка йому не належить. [PERSON] знає, як чоловіка своєї сестри [PERSON] . Про допис зазначений у позові йому нічого не відомо. Вважає позовні вимоги безпідставними. Відповідачка [PERSON] , допитана у судовому засіданні як свідок, повідомила, що позивачку знає, їх познайомив її чоловік, соціальними мережами користується та підписана у ''Facebook'' як '' [PERSON] '', жодних дописів стосовно позивачки не викладала, наразі її сторінка заблокована. Припускає, що це зробив її чоловік, оскільки були погрози з його боку. Стосовно [PERSON] викладала лише допис про те, що з ним розлучається, жодних довідок про побиття чоловіком не викладала. Вважає позовні вимоги безпідставними. Представник відповідачів у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх недоведеними та необгрунтованимим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.ст.15, 16 ЦК України: кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання; кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року №1 (надалі - постанови Пленуму ВСУ) судам роз"яснено, що статтею 32\~Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно пункту 15 постанови Пленуму ВСУ юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно статті 277\~ЦК України і статті 12\~ЦПК України обов"язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того, відповідно пункту 19 постанови Пленуму ВСУ, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Судом встановлено, що на підтвердження поширення відповідачами у мережі ''Facebook'' недостовірної інформації, позивачем надано роздруківку з сторінки у мережі ''Facebook'' користувача '' [PERSON] '' з дописом під назвою ''Правда про о. [PERSON] . Більше мовчати не буду...'' до зазначеного допису долучено роздруківку коментарів, а саме коментарі користувача '' [PERSON] '', коментар: ''Хто не знає, в пана отця є ще й коханка з якою він забавляється, поки він ще знаходиться в шлюбі, ще й вінчаний'' та коментарі з скріншотами переписок [PERSON] та [PERSON] . Розруківка сторінки у мережі ''Facebook'' користувача '' [PERSON] '', де членом родини зазначено користувача '' [PERSON] '' (а.с.20-31). 01.09.2023 року [PERSON] звернулася до ВП №2 Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградські області з заявою про внесення відомостей в ЄРДР стосовно подій, що є предметом розгляду (а.с.19). [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Працює в КОТП ''КООПЕРАТОР'' Бобринецького споживчого товариства на посаді головного бухгалтера за сумісництвом, що підтверджується довідкою та наказом №2 від 29.01.2021 року. Працює на посаді головного бухгалтера в Міськкопторзі Бобринецького споживчого товариства, що підтверджується довідкою та наказом №4 від 29.01.2021 року (а.с.12-17). Проаналізувавши зміст інформації, яку позивач просить спростувати та яку викладено позивачем у прохальній частині позову, судом встановлено, що вказана інформація не дає змоги встановити, що вона стосується саме позивача, а також відсутні докази, що вказана позивачем інфоримація порушує її особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Позивач у позові та судових засіданнях стверджувала, що допис і коментарі до нього належать відповідачам, проте експертом, атестованим за спеціальністю "Дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів" не досліджувалися ні допис, ні коментарі. Висновок фахівця у галузі дослідження телекомунікаційних систем відсутній, з клопотанням про призначення відповідної експертизи позивач і його представник не зверталися. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, проте з клопотанням про витребування цих доказів позивач і його представник до суду не зверталися. У позовній заяві позивач зазначає посилання на недостовірну інформацію, що є предметом розгляду, проте позивачем і її представником клопотання про дослідження електронного доказу не заявлялися, крім того у судовому засіданні встановлено, що дана сторінка у мережі ''Facebook'', за зазначеним позивачем посиланням, на даний час відсутня. Статтями 12, 13, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що твердження позивача та її представника про те, що відповідачі на своїх сторінка у мережі ''Facebook'' виклали зазначену у позовній заяві інформацію про позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed