Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Заявник звернулася\~до суду\~із заявою\~про встановлення\~факту народження\~дитини,\~вказавши на\~підтвердження своїх\~вимог,\~що 20\~вересня 2013\~року між\~нею та\~ [PERSON] був\~укладений шлюб.\~У лютому\~2022\~року шлюбні\~відносини з\~ [PERSON] \~були припинені,\~оскільки спільне\~господарство вони\~не вели,\~та почалися\~відносини з\~іншим чоловіком.\~Дізнавшись про\~вагітність,\~заявник звернулась\~із позовом\~про розірвання\~шлюбу.\~Рішенням від\~01.06.2023\~у справі №205/3745/23\~шлюб між\~заявником та\~ [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] \~народила дитину\~хлопчика,\~вагою 3\~250,00\~грамів. Ці данні\~зазначені в\~медичному свідоцтві\~про народження\~від 13.10.2023.\~Дитина була\~народжена в\~пологовому будинку,\~який розташований\~на тимчасово\~окупованій території\~смт Ялта\~Першотравневого району\~Донецька область.\~На окупованій\~території видано\~свідоцтво про\~народження дитини\~-\~ [PERSON] від\~31.10.2023\~серія ДНР\~№415198.\~Батьком дитини\~вказали [PERSON] ,\~оскільки дитина\~яка народжена\~до спливу\~десяти місяців\~після припинення\~шлюбу походить\~від подружжя (аналогічна норма передбачена ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України). Вказане свідоцтво про народження не має юридичної сили на території України. Ухвалою суду від 01.04.2024 заяву прийнято до провадження, відкрито окреме провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні. Заявниця у судове засідання не з`явилася, їх представник надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказав, що вимоги останніх підтримує. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, хоча вчасно та належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив, що вимоги заявника законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2013, який був розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2023 у справі №205/3745/23 (а.с. 11-12). 13.10.2023 [PERSON] о 17:00 годині народила хлопчика вагою 3\~250,00 г (а.с. 6, 10), що підтверджується медичним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.10.2023 та свідоцтвом про народження від 31.10.2023 серія [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Першотравневого районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки. У свідоцтві про народження дитини вказано: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Вказане свідоцтво про народження не має юридичної сили на території України. Надаючи оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 77, 78 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окуповані території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина перша). Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга). Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті. Є недійсним і не створює правових наслідків (частина третя). Отримати свідоцтво про народження у відділі державної реєстрації актів цивільного стану українського зразку неможливо, оскільки відповідно до частини четвертої\~статті 13 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"\~державна реєстрація народження проводиться на підставі визначених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, документів, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультації комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Звернення в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявниці для отримання свідоцтва про народження дитини. Статтями 133, 135 Сімейного кодексу України визначено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Оскільки заявниця не перебуває в шлюбі, зареєстрованому згідно з чинного законодавства, шлюб було розірвано на підставі рішення суду від 01.06.2023 у справі №№205/3745/23, то батьківство дитини слід записати на підставі ч. 2 ст. 122 СК України. Таким чином, судом встановлено, що вимоги заявника обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. На підставі викладеного, ст.ст. 13, 19, 81, 263-265, 317 ЦПК України, суд

Outcome: approved