Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що 18 лютого 2014 року вона, [PERSON] , перебувала з відповідачем, [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Калинівського РУЮ у Вінницькій області, актовий запис № 22, який було розірвано 27.10.2014 року. Від шлюбу мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою №115, виданою Котюжинецьким старостинським округом Калинівської міської ради 06.03.2024 року. Відповідач періодично надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, так як є працездатним і займається підприємницькою діяльністю. Так, [PERSON] є засновником Фермерського господарства «Корделівка» орендує земельну ділянку площею 17,0738 га, що вбачається із Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, де займається вирощуванням сільськогосподарських культур, торгівлею ними та інше. Крім того, він має у власності земельні ділянки та житлові будинки, що вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На даний час позивачка бажає стягувати аліменти відповідно до чинного законодавства, оскільки дані виплати будуть регулярними, а не періодичними, так як малолітня дочка потребує постійного забезпечення відповідно свого віку. Угоди про добровільну сплату аліментів позивачці на утримання спільної дитини між сторонами немає. Враховуючи наведене позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання спільної дитини, захисту її прав як дитини. Позивачка\~ [PERSON] до початку підготовчого судового засідання надала заяву, відповідно до якої уточнила свої позовні вимоги, а саме просить стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] ,\~ аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, з подальшою індексацією, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] до початку підготовчого судового засідання подав заяву, в якій просить розгляд по справі проводити за його відсутності, проти уточнених позовних вимог не заперечує. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Так, судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Котюжинецької сільської ради Калинівського району Вінницької області 05.12.2016 року. Відповідно до вказаного свідоцтва: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 4). Згідно позовної заяви та доданих матеріалів, а саме довідки № 115 від 06.03.2024 року виданої Котюжинецьким старостинським округом Калинівської міської ради, дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні позивачки [PERSON] (а.с. 7). Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.\~ Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України). Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, та у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент ухвалення судом рішення малолітній [PERSON] , [INFO] , виповнилося 7 років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» 50% прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року становить 1598 гривень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою дитині сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку та з урахуванням матеріального становища позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень, щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Щодо витрат на професійну правничу правову допомогу, які позивач просила стягнути з відповідача в сумі 2000 грн., то вирішуючи такі, суд з урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі є співмірними, реальними та підтверджені належними доказами, зокрема, договором про надання правничої допомоги від 04.03.2024, а отже підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги від відповідача не надходило. На підставі викладеного та

Outcome: approved