Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява АТ «Кредобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 23.04.2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-308766. Відповідно до умов укладеного договору банк зобов`язується надати позичальнику [PERSON] кредит, а позичальник в свою чергу, взяла на себе зобов`язання повернути АТ «Кредобанк» кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені договором та додатковими договорами. Дата погашення кредиту визначена 22.04.2026 року. Сума виданого кредиту становила 400\~000 грн. 00 коп. Місячний платіж за кредитним договором обумовлено у розмірі 13\~049 грн. 00 коп. Початкова відсоткова ставка 29,99%. Банк належним чином виконав свій обов`язок за кредитним договором, надавши [PERSON] визначену суму кредитних коштів. У той же час [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого станом на 01.01.2024 року утворилась заборгованість за укладеним кредитним договором у загальному розмірі 574\~501 грн. 99 коп., з якої: 367\~922 грн. 75 коп. (сума основної заборгованості, тіло кредиту); 206\~579 грн. 24 коп. (заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами). З метою досудового та добровільного врегулювання спору на адресу [PERSON] АТ «Кредобанк» 25.10.2023 року було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Однак дана вимога була залишена відповідачем без виконання, заборгованість за кредитним договором погашена не була. На підставі вищевикладеного, АТ «Кредобанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом, та прохав суд позовні вимоги задовольнити, стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості за кредитним договором, вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 05.03.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. До судового розгляду від представника позивача через підсистему Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи надійшло клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Будь-яких інших заяв, клопотань чи процесуальних документів від сторони позивача станом на 03.04.2024 року не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце судового засідання [PERSON] повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за її офіційно зареєстрованою адресою проживання. Як вбачається з наявного у матеріалах справи зворотного поштового повідомлення, копія ухвали суду від 05.03.2024 року разом з копією позовної заяви, додатками до неї, а також судовою повісткою на 03.04.2024 року були особисто вручені [PERSON] 16.03.2024 року. Станом на 03.04.2024 року від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 23.04.2021 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CL-308766 (а.с. 6-8), відповідно до п. 1 якого, АТ «Кредобанк» взяв на себе зобов`язання надати у власність [PERSON] грошові кошти (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а [PERSON] зобов`язалася використати кредит на цілі, вказані у кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених кредитним договором. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору сума кредиту визначена у розмірі 400\~000 грн. 00 коп. Відповідно до п. 2.3 договору строк кредитування становить 60 місяців, тобто до 22.04.2026 року. Згідно положень п. 2.4 позичальник доручив банку здійснити переказ кредитних коштів з позичкового рахунку, вказаного в п. 2.5 договору, на відповідні цілі та за відповідними реквізитами. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за користування кредитом [PERSON] взяла на себе зобов`язання зі сплати відсотків за процентною ставкою 29,99% річних, порядок розрахунку яких визначено у п. 4.2 договору. У п. 6.2 кредитного договору встановлено зобов`язання [PERSON] з погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіку платежів, що є додатком № 1 до кредитного договору. Всього [PERSON] зобов`язалася здійснити 60 щомісячних платежів по 13\~049 грн. 00 коп. кожного останнього числа відповідного місяця. З аналізу кредитного договору № CL-308766 від 23.04.2021 року судом підтверджено, що вказаний кредитний договір укладено в письмовій формі шляхом його підписання з боку АТ «Кредобанк» та з боку [PERSON] Кожна сторінка договору скріплена печаткою та підписом банку, а також підписом позичальника. Таким чином, між АТ «Кредобанк» та [PERSON] у письмовій формі укладено кредитний договір, яким погоджено всі істотні умови такого договору та яким обумовлено виникнення між сторонами кредитного зобов`язання. За змістом кредитного зобов`язання АТ «Кредобанк» зобов`язався надати у власність [PERSON] визначену суму кредитних коштів, а [PERSON] зобов`язалася використати кредитні кошти відповідно до погоджених цілей, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у строки та в порядку, що визначені у договорі та його додатках. Додатком № 1 до кредитного договору CL-308766 від 23.04.2021 року є графік платежів (а.с. 9), яким визначено суму щомісячного платежу за кредитним договором, порядок її розрахунку та розподілу сплачених платежів на погашення існуючої заборгованості, визначено суму вартості кредиту та загальні суму витрат по кредиту. Вказаний Графік платежів так само підписаний АТ «Кредобанк» та [PERSON] . Крім того, додатком до кредитного договору № CL-308766 від 23.04.2021 року є паспорт споживчого кредиту (а.с. 9-11), який так само містить підписи сторін кредитного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] , діючи добровільно, бажаючи настання відповідних правових наслідків, відповідно до свого внутрішньої волі, будучи повністю обізнаною з умовами кредитування, порядком та строками повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, порядком погашення існуючої заборгованості за кредитним договором, взяла на себе кредитне зобов`язання на вищезазначених умовах. За результатами дослідження меморіальних ордерів № 21708026 від 23.04.2021 року (а.с. 26), № 21708017 від 23.04.2021 року (а.с. 27), № 21707999 від 23.04.2021 року (а.с. 28), № 21708007 від 23.04.2021 року (а.с. 29), № 21707415 від 23.04.2021 року (а.с. 30), № 21707404 від 23.04.2021 року (а.с. 31), № 21707988 від 23.04.2021 року (а.с. 32), № 21707422 від 23.04.2021 року (а.с. 33), а також за результатами дослідження виписки з особового рахунку [PERSON] (а.с. 34-33) судом встановлено, що АТ «Кредобанк» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором № CL-308766 від 23.04.2021 року, здійснивши перерахування визначеної у п. 2.1, 2.4 кредитного договору суми кредитних коштів на особовий рахунок [PERSON] для подальшого використання цих коштів у цілях, визначених у п. 2.4 договору. Тим самим, банком було надано у власність [PERSON] визначену у п. 2.1 кредитного договору суму кредиту. У свою чергу, за результатами дослідження виписки з особового рахунку [PERSON] (а.с. 34-47) судом встановлено, що [PERSON] своє зобов`язання за кредитним договором № CL-308766 від 23.04.2021 року належним чином не виконала, не здійснивши погашення кредитної заборгованості у строки та розмірах, що були погоджені у графіку платежів як додатку № 1 до кредитного договору. Крім того, судом встановлено, що з моменту укладення кредитного договору і по 01.01.2024 року [PERSON] було перераховано на користь АТ «Кредобанк» суму грошових коштів у розмірі 32\~077 грн. 25 коп. в якості погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № CL-308766 від 23.04.2021 року (а.с. 24-25) судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними станом на 01.01.2024 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 574 501 грн. 99 коп., з якої: 367 922 грн. 75 коп. (сума основної заборгованості, тіло кредиту); 206 579 грн. 24 коп. (заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами). Враховуючи встановлені у кредитному договорі № CL-308766 від 23.04.2021 року умови кредитування, у тому числі розмір та порядок нарахування процентів за користування кредитом (Розділ 4 договору), зважаючи на часткове погашення [PERSON] заборгованості за кредитним договором, суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим стороною позивача, вважає його правильним та обґрунтованим. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору з [PERSON] , доведено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 574 501 грн. 99 коп., з якої: 367 922 грн. 75 коп. (сума основної заборгованості, тіло кредиту); 206 579 грн. 24 коп. (заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами). На підставі цього, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (8\~617 грн. 53 коп.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням судові витрати, які понесені позивачем та які складаються зі сплати судового збору, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved