Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач в особі свого представника звернувся до суду з зазначеним позовом у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням розташованим за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивач є єдиним власником нерухомого майна за розташованого за адресою [ADDRESS] , де проживає разом з дружиною. Разом з цим відповідач був зареєстрований у житловому будинку за адресою [ADDRESS] без згоди та відома позивача, та в подальшому 21.01.2021 рішенням суду позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання передати ключі задоволено. Відповідач не проживає в житловому будинку вже понад рік. Зазначає, що відповідач не є членом його сім`ї, реєстрація відповідача за адресою [ADDRESS] скасована 21.10.2022 за заявою власника житла, [PERSON] має місце проживання за адресою [ADDRESS] . Під час розгляду іншої справи в суді апеляційної інстанції [PERSON] висловлено позицію щодо відсутності бажання проживати за адресою [ADDRESS] , в свою чергу між позивачем та відповідачем складено розписку 27.05.2023, відповідно до якої все майно [PERSON] останнім отримано, а [PERSON] передано відповідачу. Звертає увагу, що жодного права власності за адресою [ADDRESS] відповідач не має, а через свою відсутність та не користування житловим приміщенням, висловлюючи свою позицію щодо небажання проживати в житлі по [ADDRESS] , втратив право користування житловим приміщенням належним позивачу. Ухвалою суду від 17.08.2023 позов прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, по справі призначено підготовче судове засідання на 11:00 12.10.2023. 07.09.2023 до суду надійшов відзив від відповідача, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю, зазначає, що відповідач [PERSON] фактично не проживає за адресою [ADDRESS] , оскільки позивач не зважаючи на рішення суду про вселення відповідача продовжує чинити перешкоди у користуванні житловим будинком, рішеннями суду встановлено факт набуття [PERSON] права на проживання у житловому будинку як члена сім`ї власника будинку, так як він є чоловіком матері [PERSON] та вони всі разом мешкали однією сім`єю за адресою [ADDRESS] та займалися будівництвом житлового будинку. Зазначає що з березня 2021 року по лютий 2022 року він разом з [PERSON] матір`ю позивача, проживали у спірному будинку, куди були фактично вселені шляхом виклику працівників поліції. 22.12.2022 були призначені виконавчі дії щодо вселення відповідача до будинку та передачі ключів від нього, однак після складання державним виконавцем акту про виконання рішення, позивач змусив повернути ключі від житлового будинку та після звернення до державного виконавця виконавче провадження про вселення було відновлено, тобто безперешкодного доступу [PERSON] до приміщень домоволодіння [ADDRESS] не має, що унеможливлює користування ними та проживання в них. Зазначає, що з приводу зняття з реєстрації звертався до адміністративного суду з метою оскарження, однак йому було відмовлено. 10.10.2023 до суду представником позивача надано відповідь на відзив, згідно якого вимоги викладені в позові підтримує, вважає, що всі доводи відповідача щодо наміру проживати у житловому будинку направлені на введення суду в оману, оскільки під час розгляду справи №591/2727/20 Сумським апеляційним судом [PERSON] пояснював що не бажає проживати у спірному будинку. Протокольною ухвалою суду від 12.10.2023 слухання справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін на 11:00 20.11.2023. Протокольною ухвалою суду від 20.11.2023 слухання справи відкладено за клопотнням представника позивача на 11:00 20.12.2023. Ухвалою суду від 20.12.2023 по справі закрите підготовче провадження, справа призначена для розгляду по суті на 10:00 31.01.2024. Протокольною ухвалою суду від 31.01.2024 оголошено перерву для виклику свідка на 10:00 29.02.2024. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , [INFO] , пенсіонерка, яка є матір`ю позивача та перебуває з ним у неприязних відносинах, та є дружиною відповідача з яким має приязні відносини, суду пояснила, що в будинку за адресою [ADDRESS] проживала в 2016 році, зазначений будинок був побудований нею та відповідачем на сімдесят відсотків, коли дім здавали в експлуатації то оформили його на сина, за пропозицією сина там же прописали відповідача, однак син виписав його у 2022 році. У неї та чоловіка з сином склалися неприязні відносини, син перешкоджає проживанню в будинку за адресою [ADDRESS] , 01.03.2022 зверталися до поліції оскільки син побив чоловіка, однак останні посилаючись на ведення активних бойових дій на території м.Суми відмовили у виїзді на місце події, наразі чоловік ніде не зареєстрований, свого житла на праві власності не має, син перешкоджає у проживанні чоловіка у домоволодінні за адресою [ADDRESS] . Протокольною ухвалою від 29.02.2024 слухання справи відкладено за клопотанням представника відповідача 10:00 08.04.2024. У судовому засіданні 08.04.2024 позивач та його представник позовні вимоги підтримали із зазначених у позові підстав, представник відповідача клопотала про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю, посилаючись на доводи викладені у відзиві. Заслухавши пояснення сторін по справі, допитавши у якості свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] , право власності зареєстроване з 25.02.2016, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.7 зворот-8). Рішенням Ковпаківського районного суду від 21.01.2021 у справі №591/2727/20, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 30.03.2021, позов [PERSON] про усунення перешкоду користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання передати ключі від будинку задоволено. (а.с.11 зворот 12), на підставі зазначених рішень відкрите виконавче провадження №69133550 (а.с.25), яке було відновлено постановою державного виконавця від 26.12.2022 у зв`язку зі зверненням [PERSON] , від 23.12.2022, згідно якого [PERSON] віддав ключ від будинку [ADDRESS] , 23.12.2022 стягувача не впустили в двір, ключі від будинку не повернули (а.с.44). Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.03.2023, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 16.05.2023 представнику [PERSON] адвокату Щербак С.В. відмовлено про зміну способу і порядку рішення суду у справі №591/2727/20 за позовом [PERSON] (а.с.13 зворот-14). Відповідач [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] у період з 31.05.2016 по 21.10.2022 (а.с.13). Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.04.2023 [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування зняття з реєстрації місця проживання, зобов`язання вчинити дії (а.с.25-27). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.61) [PERSON] на праві власності нерухомого майна не має. З показань свідка [PERSON] та пояснень відповідача встановлено що наразі [PERSON] проживає разом з дружиною за адресою [ADDRESS] . З долученого, та оглянутого під час судового розгляду, до матеріалів справи запису судового засідання у справі №591/2727/20 від 16.05.2023 встановлено що [PERSON] висловлює позицію, щодо відсутності наміру проживати в спірному житловому будинку, тобто фактично користуватися ним (а.с.75) Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №490/12384/16-ц, в якій переглядалися подібні правовідносини, дійшов наступного правового висновку. Особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Рішенням Ковпаківського районного суду від 21.01.2021 у справі №591/2727/20, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 30.03.2021, [PERSON] вселено до домоволодіння за адресою [ADDRESS] , та зобов`язано [PERSON] передати ключі від домоволодіння [PERSON] .. Як стверджується позивачем та не заперечується відповідачем рішення суду було виконано та [PERSON] передано ключі, однак останній повернув їх власнику. Доказів що зазначена дія була вчинена під тиском матеріали справи не містять, відновлене 26.12.2022 виконавче провадження щодо зазначеного вище рішення, не свідчить про намір відповідача користуватися житловим приміщення, оскільки зі скаргами на бездіяльність виконавця [PERSON] не звертався, звернень до поліції про невиконання рішення суду не було. В той же час, [PERSON] під час розгляду іншої справи апеляційним судом щодо зміни способу виконання рішення суду у справі №591/2727/20 повідомив про відсутність наміру проживання та користування домоволодінням за адресою [ADDRESS] . Суд критично ставиться до показів допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] оскільки остання перебуває з сином [PERSON] та його дружиною у неприязних відносинах, а тому свідомо може надавати неправдиві свідчення з метою ухвалення рішення на користь свого чоловіка [PERSON] , крім того з наданих [PERSON] свідчень вбачається її зацікавленість в ухваленні рішення на користь [PERSON] , зважаючи, що їй було відмовлено у визнанні за нею права власності на частину домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Крім того проаналізувавши надані суду докази, пояснення сторін та покази свідка в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не має наміру користуватися житловим будинком, оскільки за тривалий час не вчинив жодних реальних дій спрямованих на вселення (з показів свідка поліція викликалася лише один раз в 2022 році), а звернення до суду з заявою про зміну способу виконання рішення про вселення, зважаючи на неприязні відносини, що склалися між сторонами, спрямована на створення незручностей та порушення усталеного укладу життя позивача та його родини, та сама по собі відсутність у відповідача житла зареєстрованого за ним на праві власності, не дає підстав для порушення права власності позивача. Дослідивши та проаналізувавши надані до суду докази, приходжу до висновку, що позивачем доведений факт відсутності без поважної причини відповідача за адресою [ADDRESS] понад строк встановлений ст. 71 ЖК Української РСР, а відповідачем не надано належних доказів на спростування обставин викладених позивачем, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача 1073,60 грн судового збору сплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved