Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер чоловік Позивача [PERSON] , який за життя мав 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Після чого Позивачем було подано заяву до П`ятнадцятої київської нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті чоловіка Позивача, але їй 30 березня 2021 року було надано постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю оригінала документа, що посвідчує право власності належної померлому частки квартири, а саме: свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради від 28 травня 1999 року, згідно з розпорядженням від 28 травня 1999 року за No 2396. У зв`язку з чим, нотаріусом було запропоновано Позивачу звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд визнати за нею право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху з наданням позивачці терміну для усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 28.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. У задоволенні заяви [PERSON] про звільнення її від судового збору відмовлено. Відстрочено позивачу сплату судового збору до прийняття судового рішення по справі. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 23.01.2024 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 22.02.2024 року клопотання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Дегтяренка В.Г. про витребування доказів по справі - задоволено. Витребувано від П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори (02089, м. Київ, вул. Радистів, буд. 34-Е) засвідчену належним чином копію спадкової справи №101/2019 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 13.03.2024 року на адресу суду від П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла витребувана спадкова справа на померлого [PERSON] . Представник позивача [PERSON] - адвокат Білан В.І. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за наявними у справі доказами та матеріалами без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Дегтяренко В.Г. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме визнати за позивачкою лише право на 1/6 частину спірної квартири. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Представник третьої особи - П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори в у судове засідання не з`явився, подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, просив рішення прийняти згідно норм чинного законодавства. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.05.1999, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальна площа квартири становить 67,03 кв.м., а відновна вартість на момент приватизації 12,07грн, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] та членам його сім`ї, а саме: [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, Свідоцтво видане Відділом приватизації державного житлового Ватутінської районної Ради. 24.06.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1270. Згідно заповіту від 30.11.2018, який посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А. визначено, що [PERSON] розпорядився, що після його смерті все його майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що буде йому належати на день смерті заповів [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 21711, актовий запис №21711. [PERSON] звернулася до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті чоловіка [PERSON] , однак постановою від 30.03.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю оригінала документа, що посвідчує право власності належної померлому частки квартири, а саме: свідоцтва про право власності на житло, видане відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської районної ради від 28 травня 1999 року, згідно з розпорядженням від 28 травня 1999 року за №2396. Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2022 року позов [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] ,, П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задоволено повністю. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,03 кв.м. Вирішено питання судових витрат. Не погодившись з рішенням районного суду, 17 лютого 2023 року [PERSON] звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,03 кв.м. Постановою Київського апеляційного суду від 06.04.2023 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м.києва від 16.12.2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Київський апеляційний суд, установив, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] , суд першої інстанції не врахував, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а тому Київська міська рада є неналежним відповідачем. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво. Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України, регламентує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах- до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва на спадщину на нерухоме майно. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємця за заповітом виникає право на спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності померлому [PERSON] належала 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Державний нотаріус 15 Київської державної нотаріальної контори Романенко О.М.на заяву відповідача [PERSON] повідомив про те, що за результатами розгляду заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , останній залишив заповіт в якому серед кола спадкоємців її не зазначив, тому позбавив її права на спадкування. Згідно із заявою до 15 Київської державної нотаріальної контори звернулася мати [PERSON] - [PERSON] в якій повідомила про те, що приймає спадщину після її померлого сина. Документи, що стосуються оформлення її спадкових прав, а також додаткові відомості щодо вирішення питання успадкування нею будуть подані додатково. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] мати [PERSON] померла [INFO] . Аналізуючи вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позов, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,03кв.м. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved