Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

05 жовтня 2023 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просила розірвати шлюб укладений між нею [PERSON] до [PERSON] , зареєстрований 28 листопада 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис № 468 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Судові витрати стягнути з відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила що від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Спір щодо поділу майна відсутній. Подружнє життя у них з відповідачем не склалося. На даний час шлюбні відносини фактично припинені з причини відсутності взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги, різних поглядів на подружнє життя. У зв`язку з цим, вона проживає окремо від відповідача з квітня 2023 року. Позивач вказує, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено та передано судді Петренко Л.В. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. 21 грудня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про надання шести місяців строку для примирення подружжя. Позивач [PERSON] проти задоволення клопотання заперечувала, надала письмові заперечення проти клопотання, та вказувала на те, що збереження шлюбу не є можливим, а надання строку для примирення є лише спробою відповідача затягнути розгляд справи. Спроби відповідача примиритися закінчуються викликами поліції та черговими сварками вона не бажає з ними миритися та проживати у шлюбі. 09 лютого 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя клопотання відповідача [PERSON] про надання строку для примирення задоволено. Надано сторонам у цивільній справі № 336/10542/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, строк для примирення подружжя 2 (два) місяці, тобто до [INFO] . Провадження по цивільній справі зупинено до закінчення строку для примирення, тобто до 09 квітня 2024 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити просила також після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] повідомила, що примирення між нею та відповідачем не відбулося, вона наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти розірвання шлюбу. Пояснив, що намагався зберегти шлюб робив все від нього залежне, проте примирення між ними не відбулося, а тому він повинен відпустити [PERSON] . Заперечує проти стягнення з нього судових витрат, вказав, що не він є ініціатором цього процесу. Суд, заслухав пояснення відповідача, дослідив матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 28 листопада 1998 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , одружилися, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Комунарської райадміністрації Запорізької міської ради, в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 468, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 28 листопада 1998 року. Прізвища після одруження чоловіка та дружини [PERSON] , [PERSON] . У подружжя неповнолітніх дітей не має. Шлюбні відносини сторін припинені. Спільне господарство не ведеться. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Дані положення узгоджуються з ч. 1, 2 ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, де зазначено, що чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного з подружжя є проявом принципу свободи шлюбу та рівності подружжя, закріпленого ст. 51 Конституції України та ст. 16 Загальної декларації прав людини. Так як укладення шлюбу здійснюється вільно та добровільно, то ніхто не може бути примушений до збереження подружніх відносин, якщо їх основа втрачена. Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч.ч. 3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач не бажає збереження шлюбу та наполягає на його припиненні, відповідач заперечує проти цього, проте відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з вказаним позовом. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Суд надавав сторонам строк для примирення, але примирення між позивачем а відповідачем не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не є можливим, оскільки і після надання строку на примирення, позивач все одно наполягає на розірванні шлюбу, позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Під час реєстрації шлюбу позивач [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просить повернути дошлюбне прізвище « [PERSON] », а тому дана вимога підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо судових витрат Позивач при поданні позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Позивач просив судові витрати стягнути з відповідача. Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у сумі 1073,60 гривень.

Outcome: approved