Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

27 лютого 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] , у якій позивач просить прийняти позовну заяву до розгляду та здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження; стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості: за Кредитним договором № R01.00501.007054704 в розмірі 158 595,50 грн.; за Кредитним договором № Z75.23966.005109183 в розмірі 24 166,16 грн.; а також судові витрати, які складаються із судового збору, в розмірі 3 028,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 29.09.2020 [PERSON] уклав із АТ «Ідея Банк» кредитний договір № R01.00501.007054704 від 29.09.2020. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023 у відповідності до якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № R01.00501.007054704 від 29.09.2020 в сумі 158 595,50 грн., з яких: 84 384,06 грн. заборгованість за основним боргом; 74 211,44 грн. заборгованість за відсотками; 0,00 грн. заборгованість за комісіями. 04.04.2019 [PERSON] уклав із АТ «Ідея Банк» кредитний договір № Z75.23966.005109183 від 04.04.2019. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023 у відповідності до якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № Z75.23966.005109183 від 04.04.2019 в сумі 24 166,16 грн., з яких: 4 300,72 грн. заборгованість за основним боргом; 1 083,82 грн. заборгованість за відсотками; 18 781,62 грн. заборгованість за комісіями. При цьому, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати надані йому кредитні кошти у строки, передбачені договорами. Таким чином, оскільки відповідач має перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» непогашену заборгованість, представник позивача прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитними договорами та понесені судові витрати. Ухвалою від 14 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено у справі судове засідання на 08 квітня 2024 року. У судове засідання 08 квітня 2024 року учасники справи не з`явилися. До суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач подав заяву в якій прохав справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29.09.2020 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № R01.00501.007054704. Сума кредиту 85 436,37 грн., строк на який надається кредит 66 місяці. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 35,05% річних від залишкової суми кредиту (а.с.6-9). Також до позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту разом з графіком щомісячних платежів, який є додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту № R01.00501.007054704 (а.с.10-13). Відповідачем було підписано заяву-анкету до Кредитного договору № R01.00501.007054704 від 29.09.2020 року (а.с.14,20). До суду також надано розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором R01.00501.007054704 від 29.09.2020 станом на 30.01.2024 року заборгованість становить 158 595,50 грн., з них заборгованість за основним боргом 84 384,06 грн., заборгованість за відсотками 74 211,44 грн., заборгованість за комісіями 0,00 грн. (а.с.21). 04.04.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z75.23966.005109183 (а.с.22). З копії ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту вбачається що відповідно до договору № Z75.23966.005109183 від 04.04.2019 АТ «Ідея Банк» було перераховано [PERSON] грошові кошти у розмірі 20504,31 грн. Крім цього, було сплачено страховий платіж від [PERSON] у розмірі 3280,69, грн., що підтверджується ордером розпорядження № 2 про сплату страхового платежу (а.с.26). 29.08.2018 року між ПАТ «Страхова компанія «Форте Лайф» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування життя (страхування від нещасного випадку) № Z75.23966.005109183 (а. с. 32). Крім цього, відповідачем було підписано заяву-анкету до Кредитного договору № Z75.23966.005109183 від 04.04.2019 року (а.с.29). Також до позовної заяви додано паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем (а.с.31). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z75.23966.005109183 від 04.04.2019 станом на 30.01.2024 року заборгованість становить 24 166,16 грн., з них заборгованість за основним боргом 4 300,72 грн., заборгованість за відсотками 1 083,82 грн., заборгованість за комісіями 18 781,62 грн. (а.с.38). 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023 (а.с.39-40). Згідно з п.2.1. Договору факторингу за цим Договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.2.2. договору факторингу права вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору та надсилається АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Реєстр боржників після належного його підписання сторонами вважається невід`ємною частиною цього договору. Таким чином, [PERSON] відповідно до витягу з Реєстру боржників № 2 до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023, має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № R01.00501.007054704 в розмірі 158 595,50 грн., з них сума заборгованості за основною сумою боргу 84 384,06 грн., заборгованість за відсотками 74 211,44 грн., заборгованості за комісіями 0,00 грн. (а.с.41). Частина перша статті 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина перша статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). За приписами частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З аналізу норм статті 1048, частини другої статті 1050 ЦК України вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі викладеного, слід стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитними договорами № R01.00501.007054704 в розмірі 158 595,50 грн., та за кредитним договором № Z75.23966.005109183 в розмірі 24 166,16 грн. в загальному розмірі 182 761,66 грн. Згідно із частиною першою статті 435 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може розстрочити його виконання. Так, відповідач, зважаючи на суму боргу та зменшення розміру доходів через воєнний стан в країні, просив розстрочити йому сплату боргу. Відповідно до п.2 ч.7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Частиною 3 ст. 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Частиною 5 ст. 435 ЦПК України встановлено, що розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. З урахуванням зазначених відповідачем обставин справи, розміру боргу, що виник у відповідача, матеріального стану відповідача, суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду про стягнення заборгованості протягом одного року, шляхом сплати щомісячного платежу рівними частинами у розмірі 15 230,14 грн. на поточний рахунок позивача. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, а також беручи до уваги те, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по сплаті коштів, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, а отже таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі із застосування положень статті 435 ЦПК України. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати. Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, сплатив суму судового збору у розмірі 3028,00 грн., яка відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Водночас, згідно із частиною першою статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд стягує з відповідача на користь позивача 50% судового збору та повертає позивачу з державного бюджету 50% судового збору.

Outcome: approved