Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

І. Суть спору 06.02.2024\~позивачка [PERSON] ,\~в особі\~представника позивачки\~-\~адвоката Білецьої\~Інни Миколаївни\~звернулася до\~Іваничівського районного\~суду Волинської\~області із\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу,\~покликаючись на\~те,\~що між\~нею та\~відповідачем було\~укладено шлюб,\~від якого\~мають дитину. Подружнє життя в сторін не склалось. Шлюбні відносини фактично між ними вже припинені. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. З відповідачем в позивачки абсолютно різні характери, погляди на життя та сім`ю. Майновий спір між сторонами відсутній, подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позивачка просить шлюб розірвати. З огляду на такі обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивачка також просить стягнути з відповідача на її користь 2000 гривень понесених нею судових витрат за надання професійної правничої допомоги та 1211,20 грн за сплату судового збору. ІІ. Позиція учасників справи У судове засідання позивачка не прибула. Від представника позивачки адвоката Білецької І.М. надійшла заява про здійснення розгляду справи без участі позивачки та представника, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання також не прибув. Про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідач не подав. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 14.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 29.02.2024 сторонам надано строк для примирення, провадження в справі було зупинено. Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 09.04.2024 провадження в справі було поновлено та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання 09.04.2024 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи не прибули. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про вручення 23.02.2024 особисто [PERSON] судової повістки про виклик до суду на 29.02.2024 (а.с.23). Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується публікацією на сайті судової влади про виклик до суду на 09.04.2024. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторона позивача скористалася наданим їй правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подала клопотання про розгляд справи без її участі. В силу вимог п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату та місце розгляду справи та не подав до суду будь-яких заяв чи клопотань, відтак підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, 05.04.2024 судом постановлено протокольну ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. ІV. Обставини справи, встановлені судом Як слідує із матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 16.07.2021 Володимир-Волинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Львів), за актовим записом № 140, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.07.2021 (а.с.8). Від шлюбу у подружжя народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.01.2022 (а.с.9). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивачки, подружнє життя у сторін не склалось. Шлюбні відносини фактично між ними вже припинені. Кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами. З відповідачем в позивачки абсолютно різні характери, погляди на життя та сім`ю. Майновий спір між сторонами відсутній, подальше спільне проживання та збереження сім`ї неможливе, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, тому позивачка просить шлюб розірвати. На даний час майнового спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, та щодо виховання дитини немає. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. VI. Висновки суду Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних відносин протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, не мають спільної згоди щодо примирення, вбачаються підстави, що свідчать про стійкий розлад подружніх стосунків. Так, як судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки, шлюб між сторонами існує формально, то згідно з ст. 112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для розірвання такого. Відтак, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. VII. Розподіл судових витрат між сторонами У позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 гривень та на сплату судового збору в розмірі 1211,20 гривень. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно із квитанцією № 0.0.3452156219.1 від 05.02.2024 позивачкою [PERSON] сплачено 1211,20 грн судового збору за розгляд цієї заяви в суді. У зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею судові витрати у розмірі 1211,20 грн.. Крім того, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно ч. ч. 2, 3 до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Водночас, в силу вимог ч. ч. 3, 4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачкою надано: 1) копію договору про надання правничої допомоги, укладений із адвокатом Білецькою І.М. б/н від 24.01.2024; 2) копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; 3) копію ордеру на дання правничої (правової) допомоги серії АС « 1083751 від 05.02.2024; 4) розрахунок витрат за надання правової допомоги; акт прийняття-передачі наданих послуг вартістю 2000 гривень; 6) квитанцію до прибуткового касового ордера про прийняття адвокатом 2 000 гривень на підставі договору про правову допомогу №б/н від 24.01.2024 року. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат на правничу допомогу. А, відтак, виходячи з того, що позов задоволено, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Разом з тим, оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вирішуючи питання компенсації витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з того, що даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності; у спорах такого характеру судова практика є сталою; застосування великої кількості законів та підзаконних актів спірні правовідносини не передбачають; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та на збирання яких адвокат витратив би значний час. З урахуванням обставин у цій справі, зокрема, складності справи, обсягу наданих адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до судового розгляду та під час такого, суд вважає заявлений розмір витрат позивача за надані послуги правничої допомоги (гонорару успіху), який підлягає сплаті в порядку компенсації є неспівмірними із складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, обсягом та змістом наданих адвокатських послуг і виконаних робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень, який є обґрунтованим та співмірним із предметом спору. Відтак, витрати на професійну правничу допомогу підлягають до відшкодування.

Outcome: approved