Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У лютому 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області, в якій просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Свою позовну заяву мотивує тим, що вона з відповідачем є батьками [PERSON] , [INFO] . Донька проживає разом з нею, відповідач безвідповідально ставиться до свого батьківства, не бере участі у вихованні доньки, ухиляється від її утримання, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не відвідує та не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що триває протягом 5 років, тобто проявляє до неї байдужість. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виховання дитини. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 26 лютого 2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання 18 березня 2024 року, яке було відкладено на 18 квітня 2024 року. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач та його представник, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] до суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують, просять не стягувати судові витрати з відповідача. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що справу можливо розглянути без учасників справи за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що відповідача надав письмову заяву про визнання позову, суд відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12 травня 2016 року, виданого виконавчим комітетом Сокиринської сільської ради Срібнянського району Чернігівської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] 09 липня 2020 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.7). [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] зареєстровані по [ADDRESS] , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади №2023/004444660 від 14 червня 2023 року та №2023/006242493 від 10 серпня 2023 року (а.с.10, 11). З акту обстеження про фактичне проживання №301 від 21 березня 2024 року, наданого комітетом самоорганізації населення №3 мікрорайону Рокитний, вбачається, що [PERSON] , 1993 року народження, з травня 2019 року проживає по [ADDRESS] , разом з нею за вказаною адресою проживає її чоловік [PERSON] , 1989 року народження, доньки - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зі слів сусідів батько малолітньої [PERSON] за час проживання дитини за вказаною адресою ніколи не приїжджав та не відвідував доньку, не брав участь у її вихованні (а.с.45). Згідно з довідкою №186 від 19 березня 2024 року, наданою в.о. директора КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» [PERSON], [PERSON] , [INFO] , з 09 січня 2020 року перебуває на обліку в дитячі поліклініці КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня» Прилуцької міської ради, на прийоми дитина приходить з мамою, остання рекомендації лікаря виконує вчасно та в повному обсязі (а.с. на звороті 45). Відповідно до довідки №71/01-22 від 20 березня 2024 року, виданою директором Прилуцької гімназії №1 ім. С.Г. Шовкуна Прилуцької міської ради Чернігівської області, [PERSON] є ученицею 2-А класу Прилуцької гімназії №3 ім. О.С. Шовкуна, батько дитини не відвідує навчальний заклад, батьківські збори (а.с.47). Судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 лютого 2023 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області від 08 квітня 2024 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , 1993 року народження, стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з огляду на те, що батько дитини протягом останніх 5 років не проживає з дитиною, її здоров`ям, долею та самопочуттям не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.50). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Вирішення питання щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або за забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. У п. п.15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків», на думку суду, не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Частинами 4 та 5 ст. 19 Сімейного кодексу України визначено, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виходячи з встановлених обставин у справі, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON] , самоусунувшись від виконання батьківських обов`язків, проживає окремо, не спілкується та не відвідує дитину, не цікавиться її життям та навчанням, не проявляє до неї належної турботи та уваги, не бере участі у її вихованні, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення відповідача від виховання доньки, що свідчить про відсутність у нього інтересу до дитини, та приходить до висновку про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Кеpуючись статтями 150-152, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved