Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

У лютому 2023 року акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 26.04.2019 року відповідач уклав з позивачем кредитний договір № 2001298042101 згідно з яким видано кредитку картку з встановленим лімітом 10 000 гривень, який пізніше підвищено до 25 000 грн. 20.03.2021 року відповідач уклала з позивачем кредитний договір № 1001841240901 згідно з яким видано кредит в сумі 36 689 грн. Станом на 31.12.2023 року у відповідача виникла заборгованість за кредитами на суму 92 693,51 грн., а відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість. Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року вищевказаний позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. На виконання Ухвали суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 12 березня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відзив на позов відповідачем у визначений термін, не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.04.2019 року відповідач уклала з позивачем кредитний договір № 2001298042101 згідно з яким видано кредитку картку з встановленим лімітом 10 000 гривень, який пізніше підвищено до 25 000 грн. (а. с. 23-24). 20.03.2021 року відповідач уклала з позивачем кредитний договір № 1001841240901 згідно з яким видано кредит в сумі 36 689 грн. (а.с. 19-20). Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором № 2001298042101 станом на 31 грудня 2023 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом на суму 37 398,07 грн. (а.с. 74-80) Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором № 1001841240901 станом на 31 грудня 2023 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом на суму 55 295,44 грн. (а.с. 71-73) Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525-526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У відповідності з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит. Так, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів. У свою чергу, відповідач скористалася кредитними коштами, однак, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Таким чином, станом на 31.12.2023 року у відповідача виникла заборгованість за кредитами на суму 92 693,51 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідач порушила умови кредитного договору, а відтак, з неї слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 92 693,51 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 2422,40 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved