Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №29/2010-Р від 03.11.2010, згідно з яким останній отримав кредит у розмірі 158200,00 грн. зі сплатою 19,9% річних та строком дії до 02.11.2015 року. Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач припинив виконувати належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повертав кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] був укладений договір поруки №29/2010-Р/П від 03.11.2010, за умовами якого [PERSON] зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору. З метою захисту своїх порушених прав, позивач 20.06.2018 звернувся із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, розрахованої станом на 29.05.2018, до Старобільського районного суду Луганської області. Заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 21.09.2018 (справа № 431/3333/18) за позовом АБ «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено, солідарно стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 73022,46 грн. та сплачений судовий збір. Рішення набрало законної сили 02.11.2018. Також, вказаним рішенням встановлені та підтверджені вищевказані обставини видачі та отримання кредиту відповідачем. Для примусового виконання зазначеного рішення судом позивачу було видано виконавчий лист. В процесі примусового виконання вказане рішення суду було примусово виконано шляхом утримання частини грошових коштів з доходів боржника. Виконавче провадження по примусовому виконання вказаного рішення було закінчено 17.11.2021 у зв`язку із фактичним виконанням. Тобто, відповідачі добровільно не виконували власні зобов`язання за кредитним договором та рішення суду. Виходячи з суми заборгованості в розмірі 73022,46 грн., встановленої в рішенні суду, що примусово виконано лише 17.11.2021, позивачем заявляються грошові вимоги до відповідачів в загальному розмірі 30400,20 грн. з кожного окремо, з яких: - про стягнення заборгованості за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 по 29.12.2021 в загальному розмірі 8525,92 грн.; - про стягнення суми збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12.03.2017 по 29.12.2021 в загальному розмірі 21874,28 грн. Просять стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за прострочення виконання зобов`язання в загальному розмірі 30400,20 грн.; стягнути з [PERSON] на їх користь заборгованість за прострочення виконання зобов`язання в загальному розмірі 30400,20 грн.; судові витрати, понесені позивачем по справі, стягнути з відповідачів. Представник позивача [PERSON] до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, позови вимоги підтримав та просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, відзиву не надали. У зв`язку з тим, що представник позивача не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. Заочним рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 21.09.2018, яке набрало законної сили 02.11.2018, позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» заборгованість за кредитним договором № 29/2010-Р від 03.11.2010 в розмірі 73022,46 грн., а також з останніх стягнуто солідарно судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Постановою начальника Антрацитівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального Міністерства юстиції (м.Харків) Булавинець Н., закінчене виконавче провадження ВП №59388914 з примусового виконання виконавчого листа №431/3333/18, виданого Старобільським районним судом Луганської області про стягнення з [PERSON] на користь АБ «УКРГАЗБАНК» боргу у розмірі 74784,46 грн., у зв`язку з повним стягненням боргу солідарно з [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №29/2010-Р від 03.11.2010 загальна заборгованість кожного з відповідачів становить 30400,20 грн., з яких: - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних) за період з 12.03.2017 по 29.12.2021 становить 8525,92 грн.; - сума збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період з 12.03.2017 по 29.12.2021 становить 21874,28 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 263/8216/20 (пров. № 61-9100св21) визначено, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Суд вважає доведеним та документально підтвердженим факт утворення відповідачами заборгованості в розмірі 30400,20 грн. кожнимза несвоєчасне погашення кредиту та процентів (3% річних), а також інфляційний втрат за період з 12.03.2017 по 29.12.2021, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі по 1342,00 грн. з кожного, що був сплачений ним при зверненні до суду, у відповідності до ст.141 ЦПК України .

Outcome: approved