Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 04.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивує тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 14 лютого 1998 року, однак спільне життя з відповідачкою не склалось та рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 травня 2011 року шлюб між ними було розірвано. В шлюбі народилось троє дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO]., та [PERSON] [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 вересня 2012 року відповідачку зобов`язано сплачувати позивачу аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2012 року і до досягнення повноліття старшою дитиною. Відповідачка ухилялася від добровільної сплати аліментних зобов`язань, що змусило позивача звернутись у виконавчу службу та за заявою позивача було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим листом № 0519/8538/2012, виданим 26.10.2015. Вказує, що після розірвання шлюбу відповідачка повністю самоусунулася від виконання материнського обов`язку, не цікавилась станом здоров`я дітей, не цікавилась їхнім шкільним життям, не готувала їм їжу, не займалась домашнім господарством та не працювала, ігнорувала навіть загальні потреби дітей. Окрім того Відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Впродовж останніх років відповідачка не намагалася сконтактувати з позивачем чи з їх дочкою, не відвідувала дочку за місцем проживання, не брала участь у її навчанні та позашкільному дозвіллі, відпочинку тощо, не телефонувала їй. Факт неналежного виконання батьківського обов`язку відповідачкою підтверджується зібраними позивачем доказами, які долучені до позовної заяви. Враховуючи вищевикладене, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягувати з [PERSON] в його користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 04.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 15.11.2023 прийнято справу до провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.02.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що дитина змалечку залишилась без мами, оскільки шлюб між ним та відповідачкою розірваний 13.05.2011 та рішенням суду встановлено місце проживання дітей із позивачем. Донька з 2011 року проживає разом з позивачем. Вже півтора роки відповідачка перестала самостійно виходити на зв`язок та цікавитись життям їх спільних дітей. Відповідачка зрідка відповідає на телефонні дзвінки чи смс повідомлення їхньої неповнолітньої доньки та виказує стійке небажання продовжувати спілкуватись чи підтримувати будь-які людські взаємовідносини, не кажучи вже про взаємозв`язки матері та дитини. На початку повномасштабного вторгнення позивач з неповнолітньою донькою в м. Маріуполі. 23 березня 2022 року виходили з м.Маріуполя, в цей час мати була в Херсонській області. Стан здоров`я відповідачки загалом є задовільним, що свідчить про те, що у неї немає об`єктивних причин, через які вона не може чи нездатна піклуватися про доньку чи бодай продовжувати спілкуватися за допомогою будь-якого засобу комунікації. Донька повідомила відповідачку про намір ініціювання позову про позбавлення останньої батьківських прав, на що відповідачка відповіла, що факт позбавлення її батьківських прав, нічого не змінить у її особистому житті та їй на це байдуже. Зазначив, що відповідачка вдруге вийшла заміж та змінила громадянство, зараз проживає в росії, за останнім місцем реєстрації не проживає. Населений пункт смт. Мирне, Каланчацького району, Херсонської області знаходиться під окупацією росії. Позивач пояснив, що є внутрішньо переміщеною особою, працює в ТзОВ Магістраль Захід та отримує стабільний дохід в межах 15-20 тисяч гривень, для забезпечення дитини цих коштів недостатньо. В судовому засіданні представнк позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 травня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано та встановлено місце проживання дітей з позивачем. Окрім того 05 вересня 2012 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя було винесено рішення № 2/0519/3359/2012 щодо сплати позивачу аліментів на утримання трьох дітей, проте відповідачка рішення не виконує. Відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності у зв`язку з ухиленням від виконання материнських обов`язків. Додала, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини та виїхала на територію російської федерації, вдруге вийшла заміж. Відповідачка на судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України була повідомлена про час та місце судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 05.04.2024 року. Представник третьої особи органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, не заперечив щодо задоволення позову, просив взяти до уваги висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих 17888 від 14 лютого 2024 року. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідачка не цікавиться її життям, спілкування не підтримує, все спілкування проходить тільки з її ініціативи, після розлучення батьків з відповідачкою бачилась 5-10 разів, потім жила з батьком в м. Маріуполь. Батько, з яким вона разом проживає, утримує її та зараз вони переїхали з міста Маріуполь у м. Львів та є внутрішньо переміщеними особами. З батьком в неї чудові відноситни. Просить позбавити батьківських прав її маму стосовно неї. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд доходить до такого висновку. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Мирненською селищною Радою Каланчацького району Херсонської області, [PERSON] народилася [INFO] , батьком дитини є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано встановлено місце проживання дітей із позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 вересня 2012 року відповідачку зобов`язано сплачувати позивачу аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2012 року і до досягнення повноліття старшою дитиною. Каланчацькми відділом державної виконавчої служби у Скадовському раоні Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за заявою позивача було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим листом № 0519/8538/2012, виданим 26.10.2015 року. 31.08.2017р. виконавче провадження було завершено на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" за письмовою заявою стягувача, заборгованість за аліментами за даним виконавчим провадженням складає 89521,75грн. відповідно до листа Бериславського відділу державної виконавчої служби від 12.07.2023р. Постановами Каланчацького районного суду Херсонської області справи № 657/1000/17, 657/2657/18, 657/1332/19, 657/332/19, 657/323/20 [PERSON] притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих - 17888 від 14 лютого 2024 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Висновок мотивований тим, що мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про духовний та фізичний розвиток доньки, не цікавиться її здоров`ям, навчанням та майбутнім, матеріально її не забезпечує, впродовж 2022-2023 навчального року жодного разу не відвідувала батьківські збори та не брала участь в інших заходах, навчанням доньки в ліцеї не цікавилась. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.ст.9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 0907/2-5553/2011(провадження № 61-12312св21), у якій суд касаційної інстанції погодився з висновками місцевого та апеляційного суду в частині задоволення позову про позбавлення батьківських прав, оскільки відповідач не бере участі у вихованні малолітнього сина, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо ухиляється від виховання та утримання сина, не виявляє бажання щодо виконання батьківських обов`язків, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та його подальшої долі, що свідчить про нехтування покладеними на нього обов`язками з виховання та утримання дитини, тобто відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, що відповідає рішенню ЄСПЛ «Ілля Ляпін проти росії». У постанові Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 459/3411/18 ззазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Лише факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. В п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі зібраних по справі доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON] впродовж тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що полягає у відсутності спілкування з донькою, участі у її вихованні, турботі про фізичний та духовний розвиток, забезпечення їй необхідних умов для життя. Судом також не встановлено наявність вагомих підстав вважати, що [PERSON] змінить своє рішення. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що відповідачка впродовж тривалого часу, з 2011 року по даний час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, дитиною не займається, не піклується про неї, матеріально не утримує, не проявляє інтересу до стану її здоров`я та навчання, не цікавиться її фізичним, моральним і духовним розвитком. Суд також бере до уваги, що відповідачка неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, зокрема, у справах Каланчацького районного суду Херсонської області: справи № 657/1000/17, 657/2657/18, 657/1332/19, 657/332/19, 657/323/20. Окрім цього рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 13 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, встановлено місце проживання дітей із позивачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05 вересня 2012 року відповідачку зобов`язано сплачувати позивачу аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.08.2012 року і до досягнення повноліття старшою дитиною. У зв`язку з несплатою аліментів Каланчацькми відділом державної виконавчої служби у Скадовському раоні Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за заявою позивача відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим листом № 0519/8538/2012, виданим 26.10.2015 року.31.08.2017р. виконавче провадження було завершено. При ухваленні рішення суд також враховує висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 260001-вих 17888 від 14 лютого 2024 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . А тому суд вважає, що позов є підставний, у зв`язку з чим [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідачки в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 04.08.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду звільнений від оплати судового збору на підставі п. 14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а позов підлягає задоволенню у повному обсязі, судовий збір стягнути з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved