Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

15.02.2024, адвокат Телегазій Василь Іванович, що діє в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що сторони проживали однією сім`єю за місцем проживання позивача. За час спільного проживання у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з позивачем. рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.10.2023 по справі №305/1799/23, провадження по справі №2/305/482/23, яке набрало законної сили 06.11.2023, шлюб між сторонами розірвано. Згідно з висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ясінянської селищної ради від 28.11.2023 за №125, визначено місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з їх батьком [PERSON] . На підставі наведеного, просив винести рішення яким визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання двох дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, [PERSON] від 15.02.2024 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18.03.2024. Надано\~відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання\~ відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у розгляді справи: орган опіки та піклування Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, місцезнаходження: 90630, смт Ясіня, вул. Борканюка №7, Рахівського району, Закарпатської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета\~ спору, зобов`язавши позивача не пізніше двох днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі направити залученій третій особі копії позовної заяви з додатками, а докази такого направлення надати суду до початку підготовчого\~ засідання. Ухвалою суду від 14.03.2024 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 18 квітня 2024 року. Позивач, [PERSON] та його представник, адвокат Телегазій В.І., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просить такі задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Крім того, позивач зазначив, що його колишня дружина залишила сім`ю та виїхала за межі України. На день розгляду справви, йому невідоме точне місце проживання чи перебування відповідачки. Відповідач [PERSON] \~в судове\~засідання повторно\~не з`явилася.\~Про день,\~час та\~місце судового\~засідання повідомлена\~належним чином,\~шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, однак відзиву\~на день\~судового розгляду\~справи не\~надала. Про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився. Селищний голова [PERSON] 14.03.2024, подав через канцелярію суду заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримує. Під час ухвалення рішення суду просив врахувати рішення виконавчого комітету Ясінянської селищної ради №125 від 28 листопада 2023 року "Про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітніх дітей". Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН прав дитини (1959р.), Конвенції ООН про права дитини (1989р.), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у даній сфері. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 березня 2015 року, укладеному у виконавчому комітеті Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області, який 04.10.2023 між ними було розірвано на підставі рішення Рахівського районного суду Закарпатської області по справі №305/1799/23, провадження по справі №2/305/482/23, яке набрало законної сили 06.11.202.3 Від шлюбу\~у сторін\~народилося двоєдітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей: [NUMBER] від 15 травня 2015 року та серії [NUMBER] від 17 квітня 2018 року. Судом встановлено, що наразі малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із батьком [PERSON] , позивачем по справі за адресою: [ADDRESS] та перебувають на його утриманні. Відповідачка,\~в порушення\~своїх батьківських\~обов`язків,\~матеріальної допомоги\~на утримання\~дітей не\~надає. Вказані обставини підтверджується: - Актом обстеження матеріально-побутових умов від 06.10.2023 №345, складеним депутатом Ясінянської селищної ради Демедюком М.М.; - Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №231 від 26.03.2018; - Довідкою про реєстрацію місця проживання особи №323 від 18.04.2018. Вирішуючи питання провизначення місця проживання малолітніх дітей, суд виходить з наступного. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частини першої статті 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування. Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. З указаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Поряд з цим, судом встановлено, що позивач [PERSON] , звернувся до органу опіки та піклування Ясінянської селищної ради із зверненням щодо визначення проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Розглянувши звернення [PERSON] , орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області від 28.11.2023 за №125 затверджено висновок органу опіки та піклування "Про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ". Визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , мешканцем [ADDRESS] . Отже, спір щодо визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] вирішений на користь позивача органом опіки та піклування Ясінянської селищної ради. З висновку вбачається, що мати дітей, [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечує проти того, щоб діти проживали з батьком за адресою: [ADDRESS] . Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18). Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач та його представник не довели наявності спору між сторонами про визначення місця проживання малолітніх дітей, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, зв`язку з чим суд вважає, що позивач не довів порушення свого права або інтересу. При розгляді цивільної справи суд керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved