Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 700\~000,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5\~000 грн. та витрати по сплаті судового збору. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовано тим, що 17.06.2021 року між ним та відповідачем було укладено розписку згідно з якої відповідач отримав у борг 700 000,00 грн. Відповідно до умов розписки відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 31.12.2022 року, та у випадку прострочення, повернути вищевказану суму та 10% річних від суми позики. Також у розписці вказано, що відповідачем, в якості залогу, було зазначено земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221482202:02:009:0009, розташовану за адресою: Київська область, Васильківський район, село Перевіз. Право власності на вищеназвану земельну ділянку підтверджується договором купівлі-продажу № 3161 від 16.10.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 11003022 від 16.10.2013 року. У встановлений строк відповідач борг не повернув і станом на момент подачі позовної заяви від повернення коштів не ухиляється, борг визнає, але не має можливості погасити відповідний борг. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 06.10.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов. Відповідачем відзив на позов не подано. Ухвалою суду від 18.01.2024 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог, відповідач також надав заяву про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 17.06.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено розписку згідно з якої відповідач отримав у борг 700 000,00 гривень (сімсот тисяч гривень 00 копійок). Відповідно до умов розписки відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 31.12.2022 року, та у випадку прострочення, повернути вищевказану суму та 10% річних від суми позики. Також у розписці вказано, що відповідачем, в якості залогу, було зазначено земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 3221482202:02:009:0009, розташовану за адресою: Київська область, Васильківський район, село Перевіз. Право власності на вищеназвану земельну ділянку підтверджується договором купівлі-продажу № 3161 від 16.10.2013 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 11003022 від 16.10.2013 року. Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 525 ЦК України визначає, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Як зазначає позивач, відповідачем кошти йому не повернуті, а тому враховуючи викладене суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення суми позики з відповідача на користь позивача. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що 21.06.2023 року між позивачем та ТОВ «Міжнародна юридична компанія «Лігал Вей» укладено договір № 2-Г/21-6 про надання юридичних послуг та виконання юридичних робіт. При цьому, позивачем не надано доказів оплати даних послуги, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на надання правничої допомоги в сумі 5\~000 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 7\~000,00 грн. сплаченого позивачем судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial