Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

В грудні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача витрати на його навчання з підготовки водіїв тролейбуса у розмірі 39029,59 грн. Вказав, що між ними був укладений договір № 333 від 01 серпня 2023 року про надання послуги із навчання відповідача за професією водій тролейбуса. Відповідно до умов договору строк навчання складав 14 тижнів, а після закінчення навчання і складання іспитів відповідач він повинен був відпрацювати на підприємстві не менше 2 років. В той же час він свої зобов`язання по договору не виконав, достроково припинив навчання з 20 жовтня 2023 року про що подав відповідну заяву, на підставі якої підприємство видало наказ № 394/К-тр від 20 жовтня 2023 року про відрахування слухача з групи підготовки водіїв тролейбуса УВЦ. Вказуючи, що [PERSON] не перебував у трудових відносинах з позивачем, тому матеріальна шкода підприємству у виді витрат на навчання здобувача освіти на курсах підготовки водіїв тролейбуса, в зв`язку з порушенням ним своїх зобов`язань за договором повинна відшкодовуватися в повному розмірі у зазначені вище сумі. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 12 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій він також зазначив прохання задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву не подав. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~ Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши докази справи, прийшов до наступних висновків. 28 липня 2023 року [PERSON] звернувся до комунального підприємства Миколаївської міської ради Миколаївелектротранс (далі КП ММР Миколаївелектротранс) із заявою про прийняти його в учбово-виробничий центр на курси з підготовки водіїв тролейбуса. 1 серпня 2023 року між КП ММР Миколаївелектротранс (далі - виконавець) та [PERSON] (далі - замовник) був укладений договір № 333 з надання послуг по навчанню (далі Договір). Відповідно до розділу 1 Договору, на підставі ліцензії АЕ № 636556 від 27 травня 2015 року, виданої Міністерством освіти і науки України, виконавець надавав послуги із навчання замовнику за професією водій тролейбуса. Строк навчання за навчальною програмою - 14 тижнів, починаючи з 01 серпня 2023 року. Згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору навчання здійснювалося на базі учбово-виробничого центру виконавця за рахунок коштів виконавця за умовою, а після закінчення навчання замовник не менше двох років зобов`язується відпрацювати на підприємстві виконавця за професією водія тролейбуса. Фактична вартість навчання на дату укладення договору становила 54003,56 грн. Також, 01 серпня 2023 року між тими ж сторонами був укладений договір № 334 про обов`язок [PERSON] відпрацювати на підприємстві не менше двох років за сплату за навчання. КП ММР Миколаївелектротранс мав право відрахувати [PERSON] до закінчення строку навчання з його ініціативи або з власної ініціативи у разі порушення замовником дисципліни під час навчання та складання іспитів на державній кваліфікаційній атестації (прогули, не засвоєння практичних навичок під час навчання (перепідготовки) на лінії, поява в нетверезому стані або в стані наркотичного сп`яніння та інші порушення дисципліни під час навчання (перепідготовки), обумовлені Правилами внутрішнього трудового розпорядку учбово-виробничого центру). В такому випадку замовник зобов`язаний повернути виконавцю фактичну вартість коштів, витрачених на його навчання (перепідготовку) на дату відрахування. 20 жовтня 2023 року [PERSON] звернувся до директора КП ММР Миколаївелектротранс із заявою, в якій просив відрахувати його з курсів по підготовці водіїв тролейбусів за власним бажанням, на підставі якої наказом КП ММР Миколаївелектротранс від 20 жовтня 2023 року № 364/К-тр, його відраховано з групи по підготовці водіїв тролейбуса з цієї дати. Відповідно до фактичного кошторису витрат на навчання здобувача освіти [PERSON] на курсах підготовки водіїв тролейбуса групи № [NUMBER] , за період з 01 серпня 2023 року по 19 жовтня 2023 року витрати позивача по його навчанню складають 39029,59 грн. Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Частиною першою статті 509\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договірне зобов`язання це відносне правовідношення між юридично рівними і майново самостійними особами, що виникає на підставі укладеного договору, який виражає їх загальну волю на досягнення цивільно-правових результатів майнового чи немайнового характеру, настання яких відбувається у разі здійснення боржником певних активних дій, що відповідають праву вимоги кредитора і не зачіпають прав і законних інтересів третіх осіб, що не є учасниками зазначеного правовідношення. Оскільки метою договірних зобов`язань є досягнення їх сторонами певних правових результатів, особливого значення набуває їх виконання. Виконання зобов`язання це вчинення кредитором і боржником дій, що становлять його предмет. При виконанні різноманітних договірних зобов`язань суб`єкти мусять керуватися загальними засадами, що йменуються принципами виконання зобов`язання. І в сучасних умовах до них відносять принципи належного та реального виконання зобов`язання, які, до речі, традиційно вважались такими. Згідно із частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Поряд з цим, у п. 4, 5 ст. 34 Закону України Про зайнятість населення зазначено, що роботодавець має право укладати з працівниками або іншими особами, які не перебувають з ним у трудових відносинах, за їх згодою договори про направлення їх до закладів освіти для професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації. Зазначеним договором на працівника або іншу особу, яка направляється на навчання, може бути покладено обов`язок відпрацювати на посаді відповідно до отриманої кваліфікації в такого роботодавця після закінчення навчання протягом погодженого сторонами строку, який повинен бути порівнянний з обов`язками, що взяв на себе роботодавець щодо оплати та строку навчання, але не більше ніж три роки. У разі відмови працівника або іншої особи відпрацювати в роботодавця протягом погодженого з ним строку, звільнення з роботи до закінчення такого строку працівник або інша особа зобов`язані відшкодувати роботодавцю витрати, пов`язані з оплатою навчання, або їх частину пропорційно відпрацьованому строку на умовах, що визначаються договором. Працівник або інша особа не зобов`язані відшкодовувати роботодавцю витрати, пов`язані з навчанням, якщо вони не стали до роботи або були звільнені з роботи з таких підстав: 1) установлення інвалідності; 2) звільнення за ініціативою роботодавця, що не пов`язане з учиненням працівником протиправних дій; 3) призов на військову службу чи направлення на альтернативну (невійськову) службу; 4) за власною ініціативою у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства, колективних угод, колективного або трудового договору; 5) догляд за дитиною з інвалідністю та (або) особою з інвалідністю I групи (незалежно від причини інвалідності). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) зазначено, що «вирішуючи спори про стягнення коштів за навчання судам слід керуватися таким. Якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням. Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця. На переконання Великої Палати Верховного Суду покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті, які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасних умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах» (пункти 66-68). Зазначене узгоджується із правовими висновками, які містяться у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі №607/9099/15-ц (провадження № 61-694св17), від 19 вересня 2018 року у справі №607/3690/17 (провадження № 61-1116св17), від 31 жовтня 2018 року у справі №607/3681/17-ц (провадження № 61-26840св18), від 15 травня 2019 року у справі №598/760/17 (провадження № 61-14476св18), від 30 січня 2019 року у справі №607/3682/17 (провадження № 61-32084св18), від 26 червня 2019 року у справі № 607/7122/17-ц (провадження № 61-27937св18). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами укладеного договору про здобуття професійної освіти передбачений обов`язок одержувача послуги після закінчення відповідного навчання відпрацювати два роки, або у разі розірвання договору відшкодувати підприємству збитки згідно кошторису витрат на професійно-технічне навчання учня. Таке зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням. Зважаючи на те, що вказаний договір був розірваний за ініціативи [PERSON] до закінчення його навчання, тому підприємство вправі вимагати відшкодування збитків, що відповідає викладеним нормам цивільного права та умовам Договору. Виходячи з викладеного, враховуючи встановлені обставини та правовідносини і дослідженні докази, суд приходить до висновку про достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved