Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

В лютому 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу 19.12.2001 року видано ордер № 898 на вселення до квартири [ADDRESS] на підставі рішення виконкому №121 від 11.12.2001 р. У 2004 році у зазначену квартиру була прописана\~ відповідач [PERSON] як дружина позивача. Шлюб між сторонами було розірвано 12.10.2005 року. Відповідач добровільно виселилася з квартири всередині 2005 року. Позивач зазначає, що відповідач не проживає в квартирі більше шести місяців, фактично з середини 2005 року, не знялася з реєстраційного обліку у добровільному порядку, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, у зв`язку з чим квартиронаймач не має можливості оформити субсидію та розпоряджатися житлом на власний розсуд, підстави для збереження житлового приміщення за відповідачем згідно вимог ст. 71 ЖК України відсутні. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 20 лютого 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про розгляд справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації проживання та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, з відзивом (запереченням) на позов до суду не звертався, тому суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що виконавчим комітетом Узинської міської ради 19.12.2001 року було видано Ордер на житлове приміщення № 898 громадянину [PERSON] на зайняття житлового приміщення житловою площею 33,5 кв.м., що складається з двох кімнат у комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому №121 від 11.12.2001 р. Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 12.10.2005 року був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний\~ актовий запис №644, відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області. Відповідно до довідки №11-14-220 від 17.01.2024 року виданою Узинською міською радою, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані 2 особи: заявник [PERSON] з 2001 року та колишня дружина - [PERSON] з 2004 року. Також, судом встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року, що підтверджується актом про не проживання від 17.01.2024 року. Відповідно до відповіді від 22.01.2024 року начальника відділу земельних відносин, комунальної власності та архітектури Виконавчого комітету Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області Андрія Олефіренка, квартира [ADDRESS] не передана в приватну власність, тобто перебуває в комунальній власності Узинської міської територіальної громади. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 129 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Відповідно до п.п. 9, 10 розділу II Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Міністрів Української РСР від 03.06.1986, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Адміністрація підприємства, установи, організації веде облік ордерів, що видаються громадянам на зайняття жилої площі. Бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Згідно із п. 14 розділу ІІІ цього Примірного положення, вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Пунктом 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР від 11.12.1984 N 470, які діють і нині (зі змінами) передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер - правовстановлюючий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сім`єю у жиле приміщення. Тобто, за змістом статті 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, який у будинках державного та громадського фонду видається на підставі рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування на вільне жиле приміщення. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення (стаття 61 ЖК України). Судом встановлено, що виконавчим комітетом Узинської міської ради 19.12.2001 року було видано Ордер на житлове приміщення № 898 громадянину [PERSON] на зайняття житлового приміщення житловою площею 33,5 кв.м., що складається з двох кімнат у комунальній квартирі за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому №121 від 11.12.2001 р. Правовідносини, що виникають у зв`язку з наймом житла регулюється Житловим кодексом та іншими актами житлового законодавства (ч.1 ст.3 ЖК України). Главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням. Але оскільки правовий режим гуртожитків, житлові приміщення яких підлягають приватизації, прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України. За ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В Листі Верховного Суду України від 26.05.2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ /Житлове право/» передбачено, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). На підставі викладеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та можливо визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач відсутня за місцем реєстрації понад шість місяців, а саме з 2015 року, добровільно залишила житло, не сплачує за комунальні послуги, не несе витрат по утриманню житла, що дає підстави зробити висновок про втрату відповідачем інтересу до вказаного житла, а реєстрація відповідача порушує право позивача на володіння майном. Доказів того, що відповідачу чинилися перешкоди в користуванні спірним житловим приміщенням, суду не надано, а тому суд вважає за можливе визнати відповідача такими, що втратив право на користування зазначеним житлом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн., який останній просив стягнути з відповідача на свою користь. На підставі ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved