Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

15.02.2024 року [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] у якому просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання: - сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів офіційного чи неофіційного заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для людини його віку, щомісячно, до досягнення ним двадцяти чотирьох років, у зв`язку із його навчанням у Національному університеті біоресурсів і природокористування України; - сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів офіційного чи неофіційного заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для людини його віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 19.10.2002 року між нею та відповідачем укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 19.10.2002 року зроблено запис за № 969 та відділ реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві 19.10.2002 року видав відповідне свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Рішенням Голосіївський районний суд м. Києва від 08.11.2023 року шлюб було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір'ю. З березня 2023 року і по сьогоднішній день, [PERSON] самостійно займається вихованням синів, утримує їх та здійснює повне фінансове забезпечення. [PERSON] стаціонарно навчається (денна форма навчання) у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на факультеті конструювання та дизайну за спеціальністю 192 «Будівництво та цивільна інженерія» з терміном навчання з 2023 року по 30.06.2027 року, що підтверджується відповідною довідкою № 372 від 22.12.2023 року, виданою вказаним навчальним закладом. Навчання є платним і цю оплату, до сих пір, позивачка здійснює самостійно, що підтверджується, зокрема, платіжною інструкцією від 17.10.2023 року на суму 11 690 грн. [PERSON] не має можливості заробляти власною працею, оскільки весь час витрачає на навчання; будь - яких видів доходу не має і тому знаходиться на утриманні матері, яка здійснює його матеріальне забезпечення. [PERSON] навчається у школи І-ІІІ ступенів № 186 міста Києва, що підтверджується довідкою цього навчального закладу від 22.12.2023 року № 52/П-232, і також знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки, пов`язані з утриманням синів, яке (утримання) полягає в повноцінному розвитку, нормальному харчуванні, відпочинку та навчанні. Грошова допомога, яку він надає на утримання дітей, є недостатньою, неповною та епізодичною. За таких обставин, [PERSON] потребує фінансової допомоги (аліментів) на утримання синів, яку (допомогу) вона має право отримувати від [PERSON] . Відповідач є фізично розвинутою та здоровою людиною; має значний дохід, оскільки працює таксистом та додатково займається перевезенням вантажів; інших дітей, окрім спільних з позивачкою, не має; виплати аліментів на утримання інших родичів та стягнення по виконавчим документам у нього відсутні. Ухвалою від 26.02.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 29). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий рішенням Голосіївський районний суд м. Києва від 08.11.2023 року було розірвано (а.с. 17). Від даного шлюбу у сторін є двоє синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19,20). [PERSON] стаціонарно навчається (денна форма навчання) у Національному університеті біоресурсів і природокористування України на факультеті конструювання та дизайну за спеціальністю 192 «Будівництво та цивільна інженерія» з терміном навчання з 2023 року по 30.06.2027 року, що підтверджується відповідною довідкою № 372 від 22.12.2023 року, виданою вказаним навчальним закладом (а.с. 22) [PERSON] навчається у школі І-ІІІ ступенів № 186 міста Києва, що підтверджується довідкою цього навчального закладу від 22.12.2023 року № 52/П-232 (а.с. 24). Як зазначає у позовній заяві позивачка, відповідач є фізично розвинутою та здоровою людиною; має значний дохід, оскільки працює таксистом та додатково займається перевезенням вантажів; інших дітей, окрім спільних з позивачкою, не має; виплати аліментів на утримання інших родичів та стягнення по виконавчим документам у нього відсутні. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності дост. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і виплачуються щомісячно. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок обох батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Зі змісту ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи викладене, беручи уваги те, що діти сторін проживають разом з позивачем, перебувають на її утриманні, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення аліментів,. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. На думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитей буде відповідати інтересам та потребам останніх. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved