Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

В серпні 2023 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 5.06 га, розташовану в межах Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. На обґрунтування вимог вказала, що нотаріальному оформленні цієї спадщини заважає наявність інших спадкоємців, які претендують на обов`язкову частку в спадщині за заповітом. Посилаючись не те, що є спадкоємцем після смерті [PERSON] і прийняла спадщину, якою спадкодавиця законно володіла, а також домовилася з іншими спадкоємцями про розподіл спадщини, тому просила визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно. В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справу без їх участі: позивачка просила задовольнити позов, а відповідачка в заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на земельну ділянку, площею 5,06 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (на тепер територія Шевченківської ОТГ Миколаївського району Миколаївської області), на підтвердження чого їй був оформлений і виданий державний акт серії ІІІ-МК № 000770, виданий 19 лютого 2001 року Шевченківською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 17 червня 2004 року секретарем Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла, зокрема вказану земельну ділянку своїй онуці [PERSON] . В той же час, на звернення позивачки до нотаріуса за оформленням цієї спадщини вона отримала письмове роз`яснення від 20 липня 2023 року, відповідно до якого перепоною в оформленні цього об`єкту спадщини за заповітом є наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину і згідно із законом мають право на обов`язкову частку в спадщині: [PERSON] , 1954 року народження, та [PERSON] , 1952 року народження. За пунктами 1.2, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує обставини стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а у разі якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього: у випадку відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Так, відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до довідки Шевченківської сільської ради від 27 травня 2016 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній приватним нотаріусом Сапегою О.П. після смерті [PERSON] , так і довідки тієї ж сільської ради від 26 липня 2023 року, наданою позивачкою, на день відкриття спадщини з нею був зареєстрований [PERSON] , 1952 року народження. В тій же спадковій справі маються заяви як від сина померлого [PERSON] , так і його дочки [PERSON] , 1954 року народження, про прийняття спадщини. В той же час, [PERSON] помер [INFO] , спадщину після його смерті ніхто не прийняв. Таким чином [PERSON] є єдиною особою, яка претендує на обов`язкову частку в спадщині після смерті [PERSON] . Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В своєму позові позивачка вказала, що за домовленістю зі [PERSON] вона успадковує житловий будинок, тому не претендує на обов`язкову частку при спадкуванні спірної в цій справі земельної ділянки, що не суперечить вимогам законодавства. В своїй заяві, адресованій суду, відповідачка повідомила, що обізнана з позовними вимогами, їх визнає та не заперечує проти задоволення. Тобто вона підтвердила, що не претендує на обов`язкову частку в спадщині за заповітом і погоджується на оформлення спадкового майна у виді земельної ділянки площею 5,06 га за позивачкою. В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала законно на праві власності [PERSON] , і після її смерті вона в порядку спадкування за заповітом має відійти позивачці як спадкоємиці за заповітом, яка прийняла спадщину, з врахуванням відмови іншої спадкоємиці, яка претендує на обов`язкову частку в спадщині. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на нерухомість в порядку спадкування. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved