Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 02 серпня 2008 року між ними було укладено шлюб, від якого дітей не мають; на даний час їх сімейні стосунки припинені, з 2010 року разом не проживають і не ведуть спільного господарства, шлюб носить формальний характер, що унеможливлює їх подальше спільне подружнє життя, припинити шлюб через органи ДРАЦС відповідач не бажає, а тому просить шлюб розірвати в судовому порядку, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, оскільки з 2010 року кожен з подружжя живе своїм життям, у зв`язку з чим подальше збереження шлюбу неможливе. Відповідач відзиву на позов не подав, у судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу з наведених позивачкою підстав; подальше існування шлюбу вважає недоцільним. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 02 серпня 2008 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Степанівською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №03. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. З 2010 року сторони разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, не спілкуються в обсязі сім`ї, ведуть окреме господарство, спільних інтересів та дітей не мають, примиритися не бажають, обоє категорично наполягають на припиненні шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Зважаючи, що згідно ст.113 СК України право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу їй за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за її клопотанням залишаються за позивачкою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved