Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивачі 1. [PERSON] , 2. [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачів 1. [PERSON] , 2. [PERSON] , в якому, з врахуванням уточнення позовних вимог, просять виділити їм в натурі 1/2 ідеальної частки з спільної часткової власності на житловий будинок в [ADDRESS] , наступні приміщення: веранду пл. 8,4 кв.м, коридор пл. 2,1 кв.м, кухню пл. 6,5 кв.м, кімнату пл. 14,1 кв.м, кімнату пл. 8,6 кв.м, кімнату пл. 10,1 кв.м, кімнату пл. 8,1 кв.м, санітарну кімнату пл. 2,8 кв.м, кладову пл. 2,9 кв.м, припинити спільну часткову власність між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , встановивши частку 1/1, визначивши позивачам право власності з цієї частки по 1/2 частині кожному з позивачів, мотивуючи зокрема тим, що належна позивачам на праві власності 1/2 частина житлового будинку є ізольованим помешканням в житловому будинку, придатним для постійного проживання у ньому, тому є можливим виділення її приміщень в натурі. У встановлений судом строк та додатковий строк відповідачі відзиву на позовну заяву не подали. Ухвалою суду від 29.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11.04.2024 року. Сторони, будучи належно повідомленими, в судове засідання не прибули. Позивач 1 подала заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач 1 подав заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Позивач 2 та відповідач 2 заяв не подавали, клопотань не заявляли. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Розглянувши вимоги та доводи позову, перевіривши законність визнання позову відповідачем 1, дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно з ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках вином, яке складає єдине ціле. Згідно з ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок (квартиру) може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку (квартири), що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17 (провадження № 61-7153св20). Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 1-17672св18). У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 127/28684/18 провадження № 61-17068св19) зазначено, що за відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна таке питання вирішується судом та після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється; при виділі частки із спільного рухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Схожий за змістом висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц (провадження № 14-302цс19). Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про поділ спільного майна або виділ з нього частки. У постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суту за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи і законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цивільного процесуального законодавства, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (cт.13 ЦПК України). Житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній частковій власності. Позивач 1 [PERSON] та позивач 2 [PERSON] є співвласниками 1/2 частини житлового будинку, по 1/4 частці будинку кожен, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 24.11.2014 року, виданих Овруцькою державною нотаріальною конторою, та відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, копії яких наявні в матеріалах справи. Іншими співвласниками нерухомості квартири [ADDRESS] були [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.03.1996 року. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . Після його смерті належне йому майно 1/2 частку у праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] спірного будинку успадкувала його дружина [PERSON] , що стверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 06.03.1996 року, на звороті якого міститься застереження приватного нотаріуса Овруцького районного нотаріального округу Житомирської області Кушнерчук Ольги Миколаївни про те, що 13.04.2020 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 вказаної у цьому документів квартири на ім`я [PERSON] . У позові позивачі стверджують, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Однак до позову копії вказаного свідоцтва не додано, до матеріалів справи не приєднано. Позивачами пред`явлено позов до відповідачів 1. [PERSON] , 2. [PERSON] . Як вбачається з довідок Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області від 25.10.2023 року № 2326, № 2327, відповідач 2 [PERSON] зареєстрована, однак фактично не проживає за адресою спірного будинку по [ADDRESS] , а відповідач 1 [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . При цьому до позову не додано, в матеріалах справи відсутні та сторонами не подано суду документальних доказів того, що відповідачі, перебуваючи у прямих родинних стосунках з померлою особою співвласника будинку [PERSON] , є її спадкоємцями та прийняли спадщину у встановленому законом порядку, що свідчило би про те, що вони є належними відповідачами у справі. Відтак, судом не приймається визнання позову відповідачем 1. У позові позивачі вказують, що спадкоємці, відповідачі у справі, документально спадщину не оформили і на поточний момент відсутні офіційні власники іншої 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Однак, при таких обставинах з вимогами до належного відповідача Гладковицької сільської ради Житомирської області, яка діє в інтересах територіальної громади, на території якої знаходиться спірне нерухоме майно, позивачі в суд не зверталися, заяви про заміну неналежних відповідачів чи залучення як співвідповідача Гладковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області \~ до суду не подавали. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову в позові. Позивачами сплачено судовий збір в загальній сумі 1318,40 грн. Тому

Outcome: dismissed