Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача. В обґрунтування позову зазначено, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 07.05.1988 року. За час спільного шлюбу відповідачем набуто у власність нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] : машиномісце 2/154 площею 14,8 кв.м в будівлі підземної автомобільної стоянки літ.А-2(шоста черга будівництва, блок 8.2) за адресою: [ADDRESS] ; машиномісце 2/153 площею 15,0 кв.м в будівлі підземної автомобільної стоянки літ.А-2(шоста черга будівництва, блок 8.2) за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно набуто під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з чим, просить поділити спільне майно подружжя у наступній спосіб: право власності на квартиру під номером [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 20.08.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Казаковою Т. 20.08.2002 року, зареєстрованого у реєстрі за №12780, право власності на яку зареєстровано 30.08.2002 року за реєстраційним номером 737, визнати за [PERSON] ; право власності на машиномісце 2/154 площею 14,8 кв.м в будівлі підземної автомобільної стоянки літ.А-2(шоста черга будівництва, блок 8.2) за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим В.І. 04.09.2010 року, зареєстрованого у реєстрі за №4605, право власності на яке зареєстровано 22.09.2010 року за реєстраційним номером 29366413 та машиномісце 2/153 площею 15,0 кв.м в будівлі підземної автомобільної стоянки літ.А-2(шоста черга будівництва, блок 8.2) за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим В.І. 04.09.2010 року, зареєстрованого у реєстрі за №4604, право власності на яке зареєстровано 22.09.2010 року за реєстраційним номером 29366411 визнати за [PERSON] . Судові витрати покласти на позивача. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що повністю визнає позовні вимоги позивача та просить поділити спільне майно у спосіб, зазначений позивачем. Заяви та клопотання сторін. Позивач та її представник надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач та його представник надали заяву, в якій просять розглянути справу в їх відсутності, позовні вимоги визнають. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.02.2024 року відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.03.2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного. Частиною 1\~ст. 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4\~ст. 206 ЦПК України). Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно\~ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов [PERSON] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч.1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55,\~124 Конституції України\~та\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами\~ст. 76-81 ЦПК України\~засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З даної норми закону випливає, що сторони володіли вищезазначеним майном на праві власності в рівних частках. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1\~ст. 82 ЦПК України\~встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4\~ст. 206 ЦПК України). Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved