Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - позивачі) звернулися до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - відповідач), у якому просили суд скасувати арешт з майна, а саме, квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на майно, у тому числі на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги є [PERSON] (дружина), [PERSON] , [PERSON] (діти). У той же час, у позивачів відсутня можливість оформити спадкові права на частку квартири, так як в реєстрі існує обтяження у вигляді арешту, що накладено постановою від 04.06.2009 року. Існування арешту порушує мету його застосування. Даний арешт можливо зняти лише за рішенням суду. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 1 та ч. 3 ст. 211 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 19.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Суд, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Як вбачається із свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1995 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 20-21). [INFO] [PERSON] , [INFO] помер (а.с. 13). У відповідності до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.05.2023 № 332101717, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний тип обтяження - арешт нерухомого майна на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 8779182, що зареєстровано 04.06.2009 року Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови АА 386486 від 04.06.2009 року Відділу державної виконавчої служби фастівського міськрайонного управління юстиції, власником якого вказано [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). Згідно листа Фастівського відділу державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 27.11.2023 року №86559-2, у відділі станом на 21.11.2023 року відсутні виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] (а.с. 23). При цьому, постановою приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Чернишової О.А. від 05.02.2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24-29). Як вказують позивачі, які є співвласниками спірної квартири, наявність вказаного обтяження перешкоджає реалізувати право на спадкове майно. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Як було встановлено судом, арешт на майно було накладено на підставі постанови від 04.06.2009 року Відділу державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції. На даний час вирішити питання про зняття арешту з квартири в іншому порядку, окрім судового, позивачі не мають можливості. Крім того, неможливо визначити виконавче провадження, у межах якого було накладено арешт на майно, хто є стягувачем. При цьому, згідно наявних записів, арешт накладено на всю квартиру, що належить Слободенюку О.О., але померлий [PERSON] володів лише частиною квартири. З урахуванням наведених норм закону, суд вважає вірним обраний позивачами спосіб захисту своїх порушених прав, а тому позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved