Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

19.02.2024 до суду зі Святошинського районного суду міста Києва надійшла цивільна справа № 759/25270/23 за позовом\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.05.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06/00613/003954453, за умовами якого банк надав відповідачу кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 44500,00 грн строком на 24 місяці. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, у відповідності до умов якого право грошової вимоги за укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно п. 2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає права вимоги до боржників та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до реєстру боржників № 4 до договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 в сумі 99515,62 грн, з яких 35039,84 грн сума заборгованості за основним боргом, 64475,78 грн сума заборгованості за відсотками. Однак, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконав свого зобов`язання, а саме після відступлення позивачу права грошової вимоги він не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 07.07.2023 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 в розмірі 99515,62 грн, з яких 35039,84 грн сума заборгованості за основним боргом, 64475,78 грн сума заборгованості за відсотками, яку позивач просить суд стягнути на свою користь, а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою суду від 21.02.2024 відкрито провадження у справі № 759/25270/23 та з врахуванням вимог ст.\~274\~ЦПК України розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін 21.03.2024, зобов`язано позивача в порядку ст.\~83\~ЦПК України надати суду у строк до 18.03.2024 оригінали або належним чином засвідчені копії документів, доданих до позовної заяви, докази сплати відповідачем заборгованості за укладеним кредитним договором, а також зобов`язано відповідача в порядку ст.\~83\~ЦПК України надати суду у строк до 18.03.2024 докази погашення боргу за укладеним кредитним договором. 20.03.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача [PERSON] від 20.03.2024, в якому адвокат Покоєвич А.О. просить суд зобов`язати позивача надати розрахунок заборгованості за кредитним договором №Z06.00613.003954453 від 21.05.2018, укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Також 21.03.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Пархоменка Є.Д. від 21.03.2024 про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду від 21.02.2024. Ухвалою суду від 21.03.2024 відкладено розгляд цивільної справи №759/25270/23 на 18.04.2024, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача адвоката Покоєвича А.О. від 20.03.2024 про витребування доказів (розрахунок заборгованості за кредитним договором №Z06.00613.003954453 від 21.05.2018,). Позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 21.03.2024 повторно не з`явився, повноважного представника до суду не направив. При цьому, у клопотанні про долучення доказів від 21.03.2024 представник позивача ТОВ «ФК\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» Пархоменко\~Є.Д.\~просив суд\~позовні вимоги\~задовольнити в\~повному обсязі\~та розгляд\~справи здійснювати\~за відсутності\~представника позивача. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Покоєвич А.О. в судове засідання 18.04.2024 також повторно не з`явились, причини поважності неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали, жодних інших заяв чи клопотань від них до суду не надходило, хоча належним чином повідомлялись про час, день та місце розгляду справи. Поряд з цим, представник відповідача адвокат Покоєвич А.О. з невідомих суду причин не вийшов\~на зв`язок\~для забезпечення\~проведення судового\~засідання у\~справі № 759/25270/23 в режимі відеоконференції на підставі ухвали суду від 21.03.2024. Також суд зауважує, що відповідно до пункту 7 ухвали суду від 21.03.2024 адвоката Покоєвич А.О. попереджено про необхідність забезпечення участі у конференції з приміщення, яке б виключало наявність сторонніх звуків (шуму), а також згідно ч. 5 ст.\~212\~ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Згідно з положенням частини третьої статті 13\~ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За змістом статей 43, 44\~ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з частиною третьою статті 131\~ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини першої, пунктів 1-2 частини другої статті 223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При вирішені питання щодо можливості проведення судового розгляду за відсутності відповідача суд враховує, що провадження по даній справі відкрито 21.02.2024, строки для подання заяв по суті справи, визначених статями 191, 193, 199\~ЦПК України закінчились, а відзив та зустрічний позов на позовну заяву в строки встановлені ухвалою суду від 21.02.2024 ні відповідачем, ні його представником подано не було. Поряд з цим, частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Крім того, відповідно до вимог ст.\~275\~ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи № 759/25270/23, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 21.05.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z06/00613/003954453, за умовами якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 44500,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості). Згідно п. 1.2 кредитного договору банк надає кредит у день підписання договору строком на 24 місяці. За користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається, як змінна частина ставки, збільшена на 12,49% (маржу банку) (п. 1.3 кредитного договору). Відповідно до п. 1.4 кредитного договору станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 21,99%. Згідно п. 6.1 кредитного договору щомісячні внески наведені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та сплачуються на транзитний рахунок 79098000656166. Як убачається із заяви анкети до кредитного договору №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018, запитувана сума кредиту становить 44500,00 грн. У паспорті споживчого кредиту визначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, а саме тип кредиту кредит, сума/ліміт кредиту 44500,00 грн, строк кредитування 24 місяці, мета отримання кредиту поточні потреби, процентна ставка, відсотків річних 21,99%, тип процентної ставки змінювана, загальні витрати за кредитом 37925,91 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом становить 78565,18 грн. Також в додатку до паспорту споживчого кредиту визначено графік щомісячних платежів за кредитним договором, зазначено дату платежу із 21.05.2018 по 21.05.2020, суму погашення кредиту у розмірі 44500,00 грн, суму процентів за користування кредитом у розмірі 11858,00 грн, плату за обслуговування кредиту у розмірі 22206,96 грн, реальну річну процентну ставку 103,482437147% та загальну вартість кредиту у сумі 78565,18 грн. Відповідно до договору добровільного страхування життя на випадок смерті в результаті нещасного випадку до кредитного договору №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018, встановлена страхова сума у розмірі 40639,27 грн, розмір одноразового страхового тарифу визначається у відсотках від страхової суми і встановлюється у розмірі 9,50%, а саме у сумі 3860,73 грн. 07.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018. Відповідно до п. 2.1 договору факторингу клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників № 4 від 07.07.2023 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 в сумі 99515,62 грн, яка складається із заборгованості по основному боргу у розмірі 35039,84 грн та заборгованості по відсотках у розмірі 64475,78 грн. Отже, зобов`язання за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 було повністю виконано первісним кредитором АТ «Ідея Банк», зокрема, відповідачу було надано кредитні кошти на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У свою чергу, відповідач не виконав умови взятих на себе зобов`язань, не погасив кредит та не сплатив проценти за користування кредитом, у зв`язку із чим заборгованість відповідача не погашена та становить 99515,62 грн. Визначаючись щодо встановлених обставин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Також відповідно до ч. 1 ст.\~512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Стаття 1082 ЦК України зобов`язує боржника здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Отже, за змістом наведених вище положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. При цьому, аналіз змісту ст.\~1082 ЦК України дозволяє дійти висновку, що викладені в ній положення щодо обов`язку боржника здійснити платіж факторові за умови, що боржник одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові, стосуються позасудового порядку вирішення спору. При цьому, невиконання фактором цього обов`язку не звільняє боржника від виконання обов`язків за кредитним договором, а лише дає йому право на виконання свого обов`язку перед первісним кредитором. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Досліджуючи наявні у справі № 759/25270/23 докази, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами зазначеного кредитного договору. Поряд з цим, визначаючись щодо розміру заборгованості, яка підлягає до стягненню з відповідача за кредитним договором, суд зазначає наступне. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано суду розрахунок заборгованості за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 із зазначенням дат виникнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого сума заборгованості станом на 30.11.2023 складає 99515,62 грн, з яких: сума заборгованості по основному боргу складає 35039,84 грн, сума заборгованості за відсотками складає 64475,78 грн. Суд не погоджується із розрахунками тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами, які надані позивачем, оскільки вони жодним чином не обґрунтовані та не підтверджені належними доказами, та з огляду на таке. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Також статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 кредитного договору кредит надається в сумі 44500,00 грн строком на 24 місяці від дати отримання кредиту позичальником зі сплатою процентів у розмірі 21,99% від суми кредиту. Як убачається з додатку до паспорту споживчого кредиту, загальна сума погашення кредиту складає 44500,00 грн, проценти за обслуговування за кредитом становлять 11858,22 грн та плата за обслуговування складає 22206,96 грн. При цьому, відповідно до виписки за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 за період з 21.05.2018 по 07.07.2023 вбачається, що відповідач здійснював сплату грошових коштів в рахунок погашення кредитних платежів, а саме: частково сплатив тіло кредиту у розмірі 9462,56 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 5482,47 грн, а також плату за обслуговування кредиту у розмірі 9630,98 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи №759/25270/23, а також часткову оплату відповідачем кредитної заборгованості, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 у сумі 41413,19 грн, з яких 35037,44 грн сума заборгованості по тілу кредиту (44500,00 - 9462,56 = 35037,44) та 6375,75 грн сума заборгованості за процентами (11858-5482,47 = 6375,75). Натомість, належних та допустимих доказів на спростування обставин, зазначених у позові, а також доказів погашення кредитної заборгованості в повному обсязі у строки та розмірах, визначених умовами кредитного договору №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018, відповідачем та його представником суду не надано та матеріали справи №759/25270/23 не містять. Також суд зазначає, що після спливу визначеного кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 строку кредитування (починаючи з 22.05.2020), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, суд зауважує, що позивач своїм право на нарахування та заявлення до стягнення індексу інфляції за весь час прострочення боржником, а також трьох процентів річних від простроченої суми згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в межах справи №759/25270/23 не скористався. Отже, на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи №759/25270/23, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №Z06/00613/003954453 від 21.05.2018 в загальній сумі 41413,19 грн, з яких 35037,44 грн сума заборгованості по тілу кредиту та 6375,75 грн сума заборгованості за процентами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно частин 1, 2 ст. 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Отже, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та частковим задоволенням позовних вимог, з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1116,94 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial