Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-12 00:00:00

13.06.2023 [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Бойко Б.Б., звернулася в суд з позовною заявою до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори та Закарпатської обласної прокуратури про зняття арешту. В обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , на підставі договору дарування є власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . З метою реєстрації належного права власності на нерухоме майно в реєстрі речових прав, [PERSON] звернулася до відповідного реєстратора, після чого стало відомо про те, що в реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься обтяження арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 3930897 зареєстровано: 23.10.2006 реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора. Підставою для держаної реєстрації обтяження зазначено повідомлення № б/н від 11.08.1986, прокуратура Закарпатської області, про обтяження будинку в [ADDRESS] . Божником згідно з даним записом про заборону значиться попередній власник будинку [PERSON] . Згідно із записом №495 у реєстровій книзі [ADDRESS] та матеріалами інвентаризаційної справи №60 [PERSON] за період часу з 26.04.1973 (з моменту первинної реєстрації права власності на нерухоме майно) та до 31.12.2012 (останній день реєстрації права власності на нерухоме майно) не є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою КП «Ужгородське районне БТІ нерухомого майна» від 25.08.2020 за №268/01-14. Представник позивача зазначає, що згідно з відповіддю Закарпатської обласної прокуратури від 19.02.2020 за №19- 1660-20 відповідно описів проваджень, кримінальних справ, матеріалів про відмову в порушенні кримінальних справ, які зберігаються в архіві прокуратури області, інформація про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] у 1986 році відсутня. Наявність наведеної заборони порушує права [PERSON] як власника, так як вона не може зареєструвати належне їй право власності в реєстрі речових прав. Зауважує, що [PERSON] в законний спосіб отримала право власності на житловий будинок та належні до нього господарські будівлі і споруди в [ADDRESS] , жодного відношення до боргів чи обтяжень [PERSON] не має. На час перенесення заборони в електронний реєстр 23.10.2006 реєстратором: Ужгородською районною державною нотаріальною конторою Гринько Г.Д. не була власником арештованого майна, а тому такі дії відповідача є незаконні, внесене в реєстр обтяження підлягає скасуванню, в тому числі у зв`язку з можливою відсутністю документу на підставі якого такий арешт накладався. На підставі наведеного, представник позивача просить зняти обтяження арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 3930897 зареєстровано: 23.10.2006 реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора на підставі повідомлення №б/н від 11.08.1986 прокуратура Закарпатської області, про обтяження будинку в [ADDRESS] . Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16.06.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17.07.2023 від представника Закарпатської обласної прокуратури до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить повністю відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів того, що накладений на майно арешт має бути скасований органом досудового слідства, в його застосуванні відпала потреба, та не надано доказів закриття кримінальної справи, у тому числі прокуратурою. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2023 постановлено витребувати від Закарпатського обласного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію повідомлення №б/н від 11.08.1986 прокуратура Закарпатської області про обтяження будинку в [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.11.2023 постановлено витребувати від Ужгородського районної державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію повідомлення №б/н від 11.08.1986 прокуратура Закарпатської області про обтяження будинку в [ADDRESS] . Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2024 постановлено замінити відповідача Першу Ужгородську державну нотаріальну контору на належного Ужгородську районну державну нотаріальну контору. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.03.2024 постановлено провадження у справі за позовною заявою [PERSON] \~до Першої\~Ужгородської державної\~нотаріальної\~контори,\~прокуратури Закарпатської\~області\~про\~зняття арешту в частині заявлених вимог до прокуратури Закарпатської області закрити. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бойко Б.Б. у судове засідання не з`явилися, при цьому останній подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу без їх участі, зазначивши, що позов підтримує повністю та просити задовольнити. Представник відповідача Ужгородської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути дану справу без його участі на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] , [INFO] , є власником житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та приватизованої земельної ділянки площею 0,31 га, на якій розташований цей житловий будинок, що підтверджується договором дарування житлового будинку та земельної ділянки від 12.08.2002, посвідченим державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Резвановою І.Д., зареєстрований в реєстрі за №1-987. Згідно з реєстраційним написом на право на установлюваному документі, вчиненим директором Ужгородським районного державного підприємства технічної інвентаризації 02.09.2002, зазначений в цьому документі житловий будинок зареєстрований Ужгородським районним державним підприємством технічної інвентаризації на праві власності за [PERSON] , записаний у реєстрову книгу №3 за р. №495. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомою майна (інформаційна довідка №221193792 від 21.08.202) вбачається, що на вказаний житловий будинок наявне обтяження арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 3930897, зареєстровано: 23.10.2006 12:03:00 реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора; підстава обтяження: повідомлення, б/н, 11.08.1986, прокуратура Закарпатської області, за реєстром; об`єкт обтяження: невизначено, не вказ., состав: ціле, состояние: добудована, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] . Довідкою комунального підприємства «Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації нерухомого майна» від 03.02.2020 №20/01-14, підтверджується, що згідно із записом №495 у реєстровій книзі [ADDRESS] та матеріалами інвентаризаційної справи №60, житловий будинок з прибудовою до житлового будинку та належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , був зареєстрований Ужгородським державним районним підприємством технічної інвентаризації 02 вересня 2002 року на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Закарпатської області Резвановою Інною Дмитрівною 20 серпня 2002 року на спеціальному бланку нотаріальних документів серія ВАА №918903 та зареєстровано в реєстрі за №1-987. Разом з тим, на оригіналі та фотокопії правовстановлюючого документа (на оригіналі та на фотокопії договору дарування житлового будинку та земельної ділянки) у графі «Записаний у реєстрову книгу №» реєстраційного напису на право установлювальному документі Ужгородським державним районним підприємством технічної інвентаризації помилково надруковано «Записаний у реєстрову книгу №3 (три) «замість «Записаний у реєстрову книгу №4 (чотири)». Згідно з довідкою комунального підприємства «Ужгородське районне бюро технічної інвентаризації нерухомого майна» від 25.08.2020 №268/01-14 із записів під [ADDRESS] та матеріалів інвентаризаційної справи №60 вбачається, що [PERSON] за період часу з 26 квітня 1973 року (з моменту первинної реєстрації права власності на нерухоме майно) та до 31 грудня 2012 року (останній день реєстрації права власності на нерухоме майно) не являлася власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Листом прокуратури Закарпатської області від 19.02.2020 №19-1660-20вих-20 за наслідками розгляду заяви позивача від 17.02.2020 щодо надання архівної інформації про арешт нерухомого майна [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , повідомлено, що відповідно до описів проваджень, кримінальних справ, матеріалів про відмову в порушенні кримінальних справ, які зберігаються в архіві прокуратури області, інформація про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , у 1986 році відсутня. Згідно з листом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.06.2023, наданим у відповідь на заяву позивача від 18.06.2023, повідомлено, що відповідно до алфавітних покажчиків кримінальних і цивільних справ Ужгородського районного народного суду за 1986-1988 роки, справа відносно [PERSON] ( [PERSON] ) не значиться Листом завідувача Закарпатського обласного державного нотаріального архіву від 02.11.2023 №447/01-21 на виконання ухвали суду від 25.09.2023 щодо надання копії повідомлення від 11.08.1986 прокуратури Закарпатської області про обтяження будинку [ADDRESS] , повідомлено, що документи по накладанню та зняттю заборон за 1986 рік Ужгородської районної державної нотаріальної контори до нотаріального архіву не передавалися. Відповідно до листа Ужгородської районної держаної нотаріальної контори від 20.03.2024 №2/10/01-16 на виконання ухвали суду від 20.11.2023 про надання копії повідомлення №б/н від 11.08.1986 прокуратури Закарпатської області про обтяження будинку повідомлено, що справи Ужгородської районної держаної нотаріальної контори за 1986 рік передані на зберігання до Закарпатського обласного державного нотаріального архіву. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Статтею 5 ЦПК України встановлено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на спірне майно, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року у справі №6-26цс13 та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11 (провадження №14-105цс19), від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц (провадження №14-496цс18), від 21 серпня 2019 року у справі №911/1247/18 (провадження №12-99гс19). Позивач пред`явила позов з підстави необґрунтованого обмеження її права власності. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] за період часу з 26.04.1973 (з моменту первинної реєстрації права власності на нерухоме майно) та до 31.12.2012 (останній день реєстрації права власності на нерухоме майно) не являлася власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно зі статтею 74 Закону України «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Підпунктом 5.1 пункту 5 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за №296/5, передбачено, що нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (статті 89 ЦПК України). Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, беручи до уваги принцип «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи, у зв`язку з недоведеністю необхідності на даний час перебування майна під арештом, суд приходить до висновку, що право власності позивача [PERSON] підлягає судовому захисту шляхом зняття обтяження арешту (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 3930897, зареєстрованого: 23.10.2006 за №3930897 реєстратором: Ужгородська районна державна нотаріальна контора, на підставі повідомлення, б/н, 11.08.1986, прокуратура Закарпатської області, з будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved