Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивач у справі, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до данних технічного паспорту складається з будівлі позначена літ. «А» загальною площею 142,5 кв.м., розташована на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер 1225488800:03:001:0314. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що починаючи з лютого 2014 року і до цього часу (більше десяти років) відкрито, безперервно та добросовісно володіє\~нерухомим майном,\~а саме\~нежитловою будівлею,\~що знаходиться по [ADDRESS] . В цьому році їй стало відомо, що вказане нерухоме майно належить відповідачу, [PERSON] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав за номером 34007424 виданого 03.05.2012 року Комунальним підприємством "Томаківське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради". Згідно технічного паспорта виданого ТОВ «Томаківське БТІ» №2239248 виданого 08.05.2012 року, відповідно до експлікації приміщень, загальна площа нерухомої будівлі становить загальною площею 142,5 кв.м., розташована на земельній ділянці площею 0,0529 га. Відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Томаківське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №33441106 від 12.03.2012 року за реєстраційним номером 2239248 вартість нежитлової будівлі становить 72730 грн. Починаючи з моменту фактичного заволодіння нею майна відповідач не проявляла зацікавленості даною будівлею, не пред`являла претензій щодо правомірності її користування нерухомістю, і взагалі не навідувалася. До цього часу вона продовжує користуватися вказаним нерухомим майном, відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні, добросовісно та безперервно (більше десяти років) володіє та користуєся нерухомістю, підтримує його в належному стані. Позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач у своїй письмовій заяві, просить розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, так як не заперечує проти позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності\~до ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлової будівлі,\~що знаходиться по [ADDRESS] , що підтверджується витягом Про державну реєстрацію прав за номером 34007424 виданого 03.05.2012 року Комунальним підприємством «Томаківське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради». Згідно технічного паспорта виданого 08.05.2012 року ТОВ «Томаківське БТІ» №2239248 відповідно до експлікації приміщень, загальна площа нерухомої будівлі становить загальною площею 142,5 кв.м., розташована на земельній ділянці площею 0,0529 га. Відповідно до відомостей, викладених у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Томаківське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради №33441106 від 12.03.2012 року за реєстраційним номером 2239248 вартість нежитлової будівлі становить 72730 грн.. З копії договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 14.03.2012 року, посвідченого у нотаріальному порядку, укладеного між ТОВ «Гарант» та [PERSON] нежитлова будівля позначена на плані літ. "А" загальною площею 142,5 кв.м. розташована на земельній ділянці площею 0,0529 га, кадастровий номер: 1225488800:03:001:0314. Відповідно до\~ст.ст.15,16\~ЦК України\~кожна особа\~має право\~на захист\~свого цивільного\~права у\~разі його\~порушення,\~невизнання або\~оспорювання.\~Кожна особа\~має право\~на захист\~свого інтересу,\~який не\~суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України. Статтею 344 ч.1 Цивільного Кодексу України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). В пункті 11, Постанови № 5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», зазначено: «Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю». Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов`язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). З моменту спливу строку набувальної давності в позивача, як давнісного володільця, за загальним правилом, і виникло право власності на нерухоме майно, яким вона відкрито та безперервно володіє. Положення ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом не встановлено договірних зобов`язань (договір оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо) між позивачкою та будь-якою іншою особою, що вказує на відсутність підстав для виникнення права власності на нерухоме майно в момент заволодіння таким майном, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Тому, виходячи із вказаного правила суд не вбачає порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок заволодіння позивачкою об`єктом нерухомості. Зазначені обставини та надані належні письмові докази у всій своїй сукупності підтверджують право позивача на визнання за нею права власності за набувальною давністю на зазначене нерухоме майно, що відповідає засадам справедливості, розумності і добросовісності, а отже і принципу верховенства права. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить суд не стягувати з відповідача на користь позивача судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved