Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

07.02.2024 позивач звернувся до суду із даним позовом, та просить стягнути з відповідача 75861,03 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову послався на те, що у період з 23.07.2007 по 08.11.2023 він працював на Відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» на підземних роботах. Згідно наказу № 162-к від 08.11.2023 він був звільнений з роботи у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі в наслідок стану здоров`я, на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України. При звільнені з роботи відповідачем, з ним не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачено заробітну плату у розмірі 169685,08грн. Відповідач остаточно здійснив розрахунок з ним лише 05.01.2024. У зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати просить стягнути з відповідача середній заробіток у зв`язку із порушенням строку її виплати. Ухвалою від 08.02.2024 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою від 22.02.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд на 26.03.2024 з повідомленням сторін, який було відкладено на 01.04.2024. 08.03.2024 представник відповідача подав відзив, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказав, що позивач звільнений з шахти 08.11.2023 у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, згідно довідки ЛКК № 629. До 08.11.2023, а саме з 27.10.2023 по 07.11.2023 позивач перебував згідно довідки № 778 на стаціонарному лікуванні в профпатологічному відділенні Львівської обласної клінічної лікарні. До в.о директора ВП «Шахта «Лісова» позивач 08.11.2023 звернувся із заявою про звільнення за станом здоров`я та просив його звільнити з 08.11.2023. На день звільнення заборгованість з розрахункових виплат при звільненні становила 16696,17грн - заробітна плата за жовтень 2023 року, яка виплачена повністю 30.11.2023, 30456,97грн - заробітна плата за листопад 2023 року, яка виплачена повністю 05.01.2024, вихідна допомога при звільненні 122531,94грн, яка повністю виплачена повністю 29.12.2023. При цьому, представник відповідача вказав, що позивач в останній робочий день 08.11.2023 не працював та до підприємства з вимогою про виплату сум при звільненні не звертався. Також зазначив, що відповідач вчинив дії, спрямовані на виконання обов`язку передбаченого ст. 116 КЗпП України, виплативши усі належні позивачу виплати самостійно. Сторони будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, при цьому просив у позові відмовити повністю. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та визнається сторонами, що позивач з 23.07.2007 працював на ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львівугілля», та 08.11.2023 він був звільнений з ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львівугілля» у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України у відповідності до наказу № 162-к від 08.11.2023, що підтверджується копією трудової книжки останнього та копією наказу №162-к від 08.11.2023. 08.11.2023 [PERSON] подав заяву в.о директору ВП «Шахта «Лісова» про звільнення його з роботи з 08.11.2023, у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, згідно довідки ЛКК № 629 від 08.11.2023. Також у заяві зазначив, що 08.11.2023 до роботи не приступаю, від запропонованої вакансії відмовляється. У день звільнення повного розрахунку із позивачем відповідач не здійснив, що підтверджується довідкою ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львівугілля» №4/1-15/190 від 02.02.2024. Згідно довідки ВП «Шахта «Лісова» ДП «Львівугілля» №4/1-15/191 від 02.02.2024 на день звільнення заборгованість з розрахункових виплат при звільненні становила 16696,17грн - заробітна плата за жовтень 2023 року, яка виплачена повністю 30.11.2023, 30456,97грн - заробітна плата за листопад 2023 року, яка виплачена повністю 05.01.2024, вихідна допомога при звільненні 122531,94грн, яка повністю виплачена повністю 29.12.2023. Відтак, позивачу підприємство станом на 05.01.2024 виплатило усі належні йому виплати самостійно. Крім того, як вбачається із довідки № 4/1-15/189 від 02.02.2024 середньоденна заробітна плата позивача складає 1764,21 грн. Згідно довідки № 778 позивач перебував з 27.10.2023 по 07.11.2023 на стаціонарному лікуванні в профпатологічному відділенні Львівської обласної клінічної лікарні. Також, згідно табелю за листопад 2023 року вбачається, що [PERSON] 08.11.2023 в останній робочий день не працював. Крім цього, позивач надав довідку № 629 від 08.11.2023 виданої КП «Центральної міської лікарні Червоноградської міської ради» про неможливість за станом здоров`я працювати в підземних умовах (профзахворювання). При ухваленні рішення суд враховує та керується наступними правовими нормами. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як встановлено судом, заборгованість з розрахункових виплат при звільненні становила 16696,17грн - заробітна плата за жовтень 2023 року, яка виплачена повністю 30.11.2023, 30456,97грн - заробітна плата за листопад 2023 року, яка виплачена повністю 05.01.2024, вихідна допомога при звільненні 122531,94грн, яка повністю виплачена повністю 29.12.2023. Відтак, на день звернення позивача з позовом до суду, йому виплачено підприємством всі виплати при звільнені. За змістом\~статті 117\~КЗпП України\~у разі\~невиплати з\~вини роботодавця\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~визначені статтею\~116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Виплата працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Отже, всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; а в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає, передбачена статтею 117 КЗпП України, відповідальність. Однак, якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідач стверджує, що позивач із такою вимогою до роботодавця не звертався, а доказів пред`явлення вимоги про розрахунок позивач суду не надав. Таким чином, з вищевказаного випливає, що позивач із вимогою про розрахунок до відповідача не звертався. З цього\~приводу ВС\~у постанові\~від 27.01.2020\~року у\~справі №\~682/3060/16-ц\~зазначив наступне:\~звернення працівника,\~який у\~день звільнення\~не працював,\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~сум,\~які належать\~йому до\~виплати від\~підприємства,\~установи,\~організації станом\~на день\~звільнення,\~а також\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні,\~слід вважати\~пред`явленням\~вимоги про\~розрахунок,\~яка передбачена\~статтею 116\~КЗпП України\~(якщо\~така вимога\~раніше не\~пред`являлась).\~У такому\~випадку відповідальність\~роботодавця на\~підставі статті\~117\~КЗпП України\~наступає після\~звернення звільненого\~працівника до\~суду та\~невиплати після\~пред`явлення\~вимоги роботодавцем\~всіх сум,\~які йому\~належать.\~Час затримки\~розрахунку при\~звільненні позивача\~починається з\~моменту коли\~відповідачеві стало\~відомо про\~вимогу позивача:\~отримання відповідачем\~копії позовної\~заяви або\~проведення судом\~судового засідання\~(за\~відсутності відомостей\~про дату\~отримання копії\~позовної заяви)\~до фактичної\~виплати заробітної\~плати. Як вже зазначено вище, станом на день звернення до суду із позовом заборгованість по заробітній платі позивачу була виплачена повністю. Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є безпідставною, оскільки відповідач вчинив дії спрямовані на виконання обов`язку передбаченого ст. 116 КЗпП України, виплативши усі належні позивачу виплати самостійно до пред`явлення позову до суду. Враховуючи наведене вище та оцінюючи зібрані докази у сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та правомірність дій відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, що сплачений позивачем у даній справі, покладається на останнього у зв`язку з відмовою у позові.

Outcome: dismissed