Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

[PERSON] \~звернувся до\~суду з\~заявою про\~оголошення фізичної\~особи померлою.\~В обґрунтування\~заяви зазначив,\~що його\~сестра [PERSON] \~пішла з\~дому у\~1998\~році і\~до теперішнього\~часу не\~повернулась,\~органами поліції\~її місцезнаходження\~не встановлено,\~про місце\~свого перебування\~жодного разу\~не повідомляла. Всі спроби встановити місце перебування сестри виявились безрезультатними. У зв`язку з викладеним, Селігей ВА. звертається до суду і просить оголосити сестру [PERSON] померлою, що є необхідним для реєстрації факту смерті останньої у встановленому законом порядку та оформлення спадщини. Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 22 січня 2024 року провадження у справі відкрито. Заявник в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заяву підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. З копії паспорта громадянина УСРСР, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є уродженкою с. Карнаухівка ізюмського району Харківської області (а.с.8). Зі свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 24 жовтня 1968 року Бражківським с/загс Ізюмського району Харківської області, вбачається, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Відповідно до копії трудової книжки, яка знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] 14 травня 1999 року звільнена з займаної посади за прогули (а.с.13). Довідкою віл 19 грудня 2023 року, наданою начальником ВП №1 Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області [PERSON] , підтверджено той факт, що [PERSON] дійсно звертався до відділення поліції для проведення розшукових заходів відносно його сестри [PERSON] , проте на даний час місцезнаходження останньої не встановлено (а.с.15). З довідки, наданої старостою Рідненського старостинського округу №2 від 17 січня 2024 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично за місцем реєстрації не проживає з 1998 року (а.с.17). З довідки, наданої заступником начальника Головного управління ДПС у Харківській області №2149/5/20-40-12-03-09 від 30 січня 2024 року, вбачається, що інформація про доходи [PERSON] відсутня (а.с.29-30). Крім того, [PERSON] в реєстрі застрахованих осіб не обліковується, що підтверджено, довідкою Головного управління ПФУ в Харківській області від 09 лютого 2024 року №2000-0905-7/24457. Також, враховуючи, що свідки [PERSON] та [PERSON] з поважних причин не мають можливості з`явитися до суду та надати показання безпосередньо, суд у сукупності з дослідженими доказами, враховує заяви вказаних свідків, яких попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. З наданих свідками пояснень вбачається, що [PERSON] з 1998 року покинула своє постійне місце проживання, її місцезнаходження невідомо, дітей та батьків не відвідувала. На час розгляду справи жодні відомості щодо місця знаходження чи перебування [PERSON] , [INFO] , відсутні, а досліджені судом письмові докази підтверджують факт відсутності останньої за місцем постійного проживання з 1998 року. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 3 ч. 2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення померлою. Як передбачено ч.1 ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч. 3. ст. 46 ЦК України). Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Оголошення особи померлою необхідно для усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Рішення про оголошення фізичної особи померлою приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців. Особливості цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Однак необхідно відрізняти оголошення фізичної особи померлою від встановлення факту смерті особи. Оголошення фізичної особи померлою це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної РАЦС факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження (ст. 47 ЦК України). Правові наслідки появи фізичної особи, яка була оголошена померлою визначені у статті 48 ЦК України. Так, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Незалежно від часу своєї появи фізична особа, яка була оголошена померлою, має право вимагати від особи, яка володіє її майном, повернення цього майна, якщо воно збереглися та безоплатно перейшло до неї після оголошення фізичної особи померлою, за винятком майна, придбаного за набувальною давністю, а також грошей та цінних паперів на пред`явника. Особа, до якої майно перейшло за відплатним договором, зобов`язана повернути його, якщо буде встановлено, що на момент набуття цього майна вона знала, що фізична особа, яка була оголошена померлою, жива. У разі неможливості повернути майно в натурі особі, яка була оголошена померлою, відшкодовується вартість цього майна. Якщо майно фізичної особи, яка була оголошена померлою і з`явилася, перейшло у власність держави, Автономної Республіки Крим або територіальної громади і було реалізоване ними, цій особі повертається сума, одержана від реалізації цього майна. Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи. Таким чином, суд дійшов до висновку про можливість задоволення заяви та оголошення [PERSON] померлою, оскільки вказані обставини дають підставу припускати її смерть. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Оголошення [PERSON] померлою необхідне заявнику для отримання свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про оголошення особи померлою. Приймаючи до уваги викладене, встановивши, що [PERSON] відсутня в місці її постійного проживання з 1998 року, а також відсутні відомості про місце її перебування більше шести місяців, покази свідків, суд дійшов висновку, що заява є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню. Оскільки день вірогідної смерті [PERSON] точно встановити неможливо, її необхідно оголосити померлою з дня набрання цим рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved