Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

27 квітня 2021 року представник [PERSON] адвокат Родітєлєва Н.А. звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що їй на праві власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] . 29 жовтня 2020 року квартиру позивача було затоплено гарячою водою. Згідно з актом комісії ТОВ «Управляючої компанії» «Ладіс» від 30.10.2020, затоплення сталось з вини власників квартири [ADDRESS] , якими є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Так, в ході візуального обстеження встановлено, що раніше власником квартири [ADDRESS] самовільно без попередження виробничої дільниці був знятий опалювальний прилад в залі. При включенні опалення, 29.10.2020 року сталось залиття квартири [ADDRESS] , внаслідок чого завдано пошкоджень. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 7855 від 12.04.2021 року, вартість ремонтно-відновлювальних робіт у належній позивачу квартирі складає 98330,79 гривень. Вартість експертизи - 3922,56 гривень. Кімната в квартирі позивача потребує термінового ремонту, коштів на який остання не має. Попри неодноразові звернення позивача, відповідачі добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажають. Окрім матеріальних збитків, позивачу було заподіяно значну моральну шкоду, що виразилась у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням свого майна. При виявленні зазначеної події у позивач отримала стрес, підвищилась нервова напруга та настали вимушені зміни, вона втратила спокій і надію на відновлення кімнати і нормальний, звичний, сталий спосіб життя. Розмір відшкодування за завдану моральну шкоду позивач оцінює у 20000 гривень. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідачів - власників квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] розмір майнової шкоди, завданої залиттям квартири в сумі 102253,35 гривень, матеріальну шкоду в розмірі 20000 гривень, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 19 травня 2021 року відкрито провадження по справі. Судове засідання по справі було відкладено на 09 березня 2022 року. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. 04\~вересня 2023\~року цивільна\~справа №\~234/5433/21\~надійшла до\~Індустріального районного\~суду м.\~Дніпропетровська та\~протоколом автоматизованого\~розподілу судової\~справи між\~суддями від\~04\~вересня 2023\~року для\~її розгляду визначено суддю Мачуського О.М. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2023 року цивільну справу прийнято до спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до суду не подавались. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідачі не скористались. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить розглядати справу за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник [PERSON] , [PERSON] адвокат Гур`єв В.М. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступник підстав. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «РуїзТоріха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що на підставі Договору купівлі-продажу № 14 від 01 березня 2002 року, позивачу [PERSON] на праві власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Відповідно до Акту складеного 30.10.2020 року, комісією у складі інженера ОЕР Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляючої компанії» «Ладіс», начальником та майстром дільниці № 4, проведено обстеження квартири [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що попередньо мешканцем квартири [ADDRESS] самовільно, без попередження виробничої дільниці було знято опалювальний прилад в залі та при включенні опалення будинку, 29.10.2020 року сталось затоплення квартири [ADDRESS] , внаслідок чого пошкоджено наступні конструктиви: зал - на стінах повністю залиті шпалери площею 50 кв.м, на підлозі порушена паркетна дошка - 15 кв.м, на стелі пошкоджена подвійна стеля (гіпсокартон) - 8 кв.м.\~ Висновок комісії: залиття квартири [ADDRESS] сталось з вини власника квартири [ADDRESS] у зв`язку із самовільним демонтажем опалювального приладу. Даний акт підписаний всіма членами комісії та власником квартири [ADDRESS] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, з номером інформаційної довідки 253546569 від 20.04.2021 року, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з висновку експерта № 7855 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, складеного 12.04.2021 року, вартість ремонтно-відновлюваних робіт у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] складає 98330,79 гривень. Згідно\~ст.383 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Статтею 10 ЖК УРСР\~визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. У відповідності до\~ст.151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати і порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені\~Цивільним кодексом України. Частиною 4\~статті 319 ЦК України\~встановлено, що власність зобов`язує. За змістом положень частини третьої статті 386\~ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої\~ст. 22\~ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися із зазначенням причин. В обґрунтування позовних вимог щодо вини відповідачів в залитті квартири, позивачем надано акт про залиття від 30.10.2020 року, складений членами комісії, підписаний позивачем. Дослідивши наданий позивачем Акт від 30.10.2020 року, з огляду на викладені норми чинного законодавства України, судом встановлено, що його складено з дотриманням вимог п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, а інформація, що міститься в наданому акті, підтверджує факт залиття квартири позивача саме з належної відповідачам квартири, з одночасним фіксуванням відомостей щодо винної сторони. Таким чином, позивачем доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною дією відповідачів і заподіяною позивачу шкодою, завданою залиттям належної їй квартири. Водночас, відповідачі належними та допустимими доказами не спростували свою вину у завданні шкоди позивачу. Статтею 1192 ЦК України\~передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Встановлюючи розмір шкоди, завданої позивачу, внаслідок залиття її квартири, що сталось в результаті протиправних дій відповідачів, судом також досліджено наданий позивачем висновок судової будівельно-технічної експертизи № 7855 від 12.04.2021 року, вартість ремонтно-відновлюваних робіт у належній позивачу квартирі складає 98330,79 гривень. Таким чином, позивачем доведено наявність шкоди внаслідок події (залиття) 30 жовтня 2020 року та її дійсний розмір, що складає 98330,79 гривень. Відповідно до акту № 7855 від 12.04.2021 року здачі-приймання висновку експерта № 7855 по заяві від 25.11.2020 року, загальна вартості послуг експерта з виконаних ним робіт складає 3922,56 гривень. Доказів на спростування даного розміру шкоди чи виплати її розміру в повному обсязі позивачу, відповідачами на час розгляду справи, не надано. Таким чином, встановивши, що позивач довела завдану їй шкоду, протиправність дій відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, суд доходить висновку, що завдана позивачу шкода у розмірі 98330,79 гривень, а також вартість витрат позивача на послуги експерта в розмірі 3922,56 гривень, що разом складає 102253,35 гривень, підлягають відшкодуванню відповідачами. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 3\~постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Позовні вимоги\~про відшкодування\~шкоди [PERSON] \~обґрунтовувала тим,\~що внаслідок\~залиття квартири\~та пошкодження\~належного їй\~майна,\~вона отримала отримала стрес, підвищилась нервова напруга та настали вимушені зміни, вона втратила спокій і надію на відновлення кімнати і нормальний, звичний, сталий спосіб життя. Наведене завдало позивачу моральних страждань, розмір яких позивач оцінює в 20000,00 гривень. Під час визначення підстав для стягнення моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для ви рішення спору. Разом з тим, відповідно до вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2\~ст. 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи з положень\~статі 23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує встановлені по справі обставин, характер та тривалість душевних страждань, які зазнала позивач ушкодженням стану її майна, внаслідок залиття, яке відбулося саме з квартири відповідача. За таких обставин, суд доходить висновку, що з урахуванням засад розумності та справедливості, позивач має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень, а визначений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 20000,00 гривень, є завищеним та не підтверджений належними доказами. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та надані докази в їх сукупності, ретельно проаналізувавши встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, підлягають частковому задоволенню Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За звернення до суду з даною позовною заявою, позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 1222,53 гривень. Доказів щодо понесення інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, сторонами не надано. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1042,53 гривень, в рівних частках по 347,51 гривень з кожного.

Outcome: approved