Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

19 грудня 2023 року [PERSON] , [INFO] (далі - Позивач) звернулась в суд з позовом до Кам`янського ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відповідач), в якому просила : -визнати фіктивним розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , [INFO] , що було зареєстроване 13 вересня 2023 року Кам`янським ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) актовим записом № 16 та підтверджено свідоцтвом серії [NUMBER] ; -анулювати актовий запис № 16 від 13 вересня 2023 року про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , [INFO] ; -анулювати свідоцтво серії [NUMBER] від 13 вересня 2023 року про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 30 вересня 2006 року між Позивачем та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований шлюб. В жовтні 2022 року [PERSON] був мобілізований до Збройних сил України. З весни 2023 року [PERSON] почав безпосередньо приймати участь у бойових діях, через що Позивач хвилювалась за його життя та здоров`я. Тривалий час вона піклувалась про свого чоловіка, підтримувала з ним телефонний зв`язок, збирала та відправляла посилки, самостійно піклувалась про домоволодіння, в якому вони проживали до мобілізації разом. 28 липня 2023 року [PERSON] отримав поранення і до 21 серпня 2023 року проходив лікування в м. Черкаси. Позивач через постійні хвилювання просила [PERSON] перевестись в інші формування для подальшого проходження служби в більш безпечних умовах, але на цьому підґрунті у них почалися сварки та непорозуміння, так як чоловік не хотів цього, в тому числі через велику різницю у доходах на такій службі. 11 серпня 2023 року у них виникла чергова сварка, Позивач вирішила погрожувати [PERSON] розірванням шлюбу через таку життєву позицію, а вже 12 серпня 2023 року змусила останнього з нею прийти до Кам`янського ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де вони подали заяву на розлучення. Після цього вони декілька днів не розмовляли, після виписки з лікування [PERSON] поїхав знову в зону бойових дій. В вересні 2023 року вони примирились на відстані, але заяву про розірвання шлюбу вона не встигла забрати і 13 вересня 2023 року Кам`янським ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) їх шлюб було розірвано. Зазначала, що в дійсності ні вона, ні чоловік не бажали розірвання шлюбу, а такі дії були емоційно мотивовані. Після розірвання шлюбу фактичні шлюбні відносини між ними не припинились, ними спільно приймались рішення з побутових та матеріальних питань. Чоловік постійно переказував платіжними доручення кошти Позивачці, а остання споряджала йому на службу передачі. Під час листувань за допомогою месенджерів сторони обговорювали повернення чоловіка додому та майбутнє вінчання. Позивач та [PERSON] не мали стосунків з іншими особами, не змінювали місця проживання, взаємно опікувались один одним. 25 жовтня 2023 року Позивач отримала сповіщення сім`ї № 77 від 25 жовтня 2023 року про загибель [PERSON] при виконання бойового завдання, що мало місце 22 жовтня 2023 року поблизу м. Авдіївка Донецької області. \~ \~ \~ \~Позивач та сестра загиблого [PERSON] займались похоронами, Позивачу були передані його особисті речі і документи. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 20 грудня 2023 року відкрито провадження у справі, надано сторонам строк для подачі заяв по суті. Ухвалою суду від 30 січня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Сторона Позивача позовні вимоги підтримувала, просила їх задовольнити. Представник Відповідача з позовом не погоджувалась, подала до суду відзив, в якому просила в задоволенні позову відмовити повністю. За твердженням Відповідача при прийнятті заяви від Позивача та [PERSON] про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, порушень допущено не було. Відповідну заяву було прийнято 12 серпня 2023 року та зареєстровано в журналі обліку за № 16. Заяву обоє подавали особисто і її подачу підтвердили особистими підписами. Також, [PERSON] попередньо подав додаткову заяву про неможливість бути присутнім при реєстрації розірвання шлюбу та проведення такої процедури без нього. На визначену дату 13 вересня 2023 року Позивач з`явилась на реєстрацію розірвання шлюбу, про що було складено акт № 16 та видано свідоцтво, а тому доводи Позивача про те, що вона не встигла забрати заяву про розірвання шлюбу є спростованими та є такими, що не тягнуть за собою фіктивність розірвання шлюбу. Додатково вказали, що подружжя подавало аналогічну заяву про розірвання шлюбу раніше 22 лютого 2022 року, але через те, що ніхто не з`явився на визначену дату реєстрації розірвання шлюбу 23 квітня 2022 року, відповідна реєстрація розірвання шлюбу не проводилась. Вважали, що душевні хвилювання не можуть являтись підставою для визнання фіктивним розірвання шлюбу, так як із розрахунку на вказаний фактор, заявникам було надано тривалий строк для роздумів після подачі заяви про розірвання шлюбу. Зміст листування за допомогою месенджерів між колишнім подружжям жодним чином не свідчить про те, що мало місце якесь шкодування з прийнятим рішенням Позивача та [PERSON] , і останні не були позбавлені можливості з огляду на службу [PERSON] у Збройних силах України укласти шлюб повторно дистанційно. Також, знаходження особистий речей [PERSON] у будинку, де він проживав із Позивачем представник Відповідача пояснював не наявністю між ними сімейних відносин після розірвання шлюбу, а тим, що вказаний будинок являвся власністю [PERSON] , а тому є логічним зберігання його особистих речей у його особистому житлі. Свідок [PERSON] показав, що являється кумом Позивача, а померлий [PERSON] був для нього найкращим другом. Після початку служби [PERSON] у Збройних силах України, свідок спілкувався з ним майже кожен день по телефону. Про розірвання шлюбу Позивачки та його друга свідок дізнався від останнього у вересні 2023 року. Причини такого рішення йому не були відомі. На прохання [PERSON] свідок допомагав Позивачці по господарству. Остання займалась похоронами [PERSON] , досі проживає в сімейному будинку, де зберігаються його речі. Свідок [PERSON] пояснила, що підтримує дружні відносини з Позивачкою. Про розірвання шлюбу між Позивачкою та [PERSON] вона дізналась від чоловіка [PERSON] , який показав їй на екрані телефону повідомлення з отриманим свідоцтвом про розірвання шлюбу. Причини такого рішення їй не відомі. Зараз Позивач проживає сама в сімейному будинку, де зберігаються речі померлого. Коли [PERSON] приїздив у відпустку, він проводив час з Позивачкою, приходив до їх сім`ї в гості, обговорював питання про можливість переведення до Національної гвардії України. Свідок [PERSON] розповів, що являється батьком померлого [PERSON] , підтримує дружні відносини з Позивачкою. Про розірвання шлюбу йому стало відомо від Позивачки. Після смерті сина, Позивачка досі живе в сімейному будинку, піклується за господарством, речі сина знаходяться там. Свого часу частину цього будинку свідок подарував своєму синові. Позивачка та син то сходились, то розходились, але чого ніколи не говорили, були по натурі спокійні. Свідок [PERSON] пояснила, що є рідною сестрою [PERSON] . Про розірвання шлюбу Позивачки та брата, вона дізналась від нього по телефону. Про такі плани він її не повідомляв. До загибелі брат планував перевестись у Національну гвардію України. Між Позивачкою та братом суперечок не було, всюди вони були разом, переписувались. Позивачка з нею займалась похоронами брата і досі проживає у сімейному будинку. Його речі, фото та документи досі там. Позивачка готувала та пересилала посилки брату. Якби їй не повідомили про розірвання шлюбу, то вона б і не помітила зміни в їх стосунках. Свідок [PERSON] повідомила, що Позивачка та [PERSON] її друзі. Восени 2023 року [PERSON] написав їй у повідомленні на телефон, що вони розлучились. Але причини цього їй не відомі. Суперечок між ними вона не бачила, в гості приїздили до неї разом. Його речі досі знаходяться в будинку. Свідок [PERSON] показав, що колишнє подружжя його друзі. Про розірвання шлюбу дізнався від [PERSON] . Причини цього йому ніхто не казав. З іншими вони стосунки не мали, Позивач досі живе в сімейному будинку, турбується за ним. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з частиною першою\~статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома статті 81 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 108 СК України\~за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень\~статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що 30 вересня 2006 року між Позивачем та [PERSON] , [INFO] був зареєстрований шлюб. В жовтні 2022 року [PERSON] був мобілізований до Збройних сил України. З весни 2023 року [PERSON] почав безпосередньо приймати участь у бойових діях. 28 липня 2023 року [PERSON] отримав поранення і до 21 серпня 2023 року проходив лікування в м. Черкаси. 12 серпня 2023 року Позивач та [PERSON] подали до Кам`янського ВДРАЦС у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву на розлучення. Відповідну заяву було прийнято 12 серпня 2023 року та зареєстровано в журналі обліку за № 16. Заяву обоє подавали особисто і її подачу підтвердили особистими підписами. Також, [PERSON] попередньо подав додаткову заяву про неможливість бути присутнім при реєстрації розірвання шлюбу та проведення такої процедури без нього. Стороною Позивача визнається той факт, а тому в силу частини 1 статті 82 ЦПК України він не потребує додаткового доказування, що подружжя подавало аналогічну заяву про розірвання шлюбу раніше 22 лютого 2022 року, але через те, що ніхто не з`явився на визначену дату реєстрації розірвання шлюбу 23 квітня 2022 року, відповідна реєстрація розірвання шлюбу не проводилась. На визначену дату 13 вересня 2023 року Позивач з`явилась на реєстрацію розірвання шлюбу, про що було складено акт № 16 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. 25 жовтня 2023 року Позивач отримала сповіщення сім`ї № 77 від 25 жовтня 2023 року про загибель [PERSON] при виконання бойового завдання, що мало місце 22 жовтня 2023 року поблизу м. Авдіївка Донецької області. \~ \~ \~ \~Позивач та сестра загиблого [PERSON] займались похоронами, Позивачу були передані його особисті речі і документи. Згідно\~статті 234 ЦК України\~фіктивним є правочин, яки вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Те саме стосується і розірвання шлюбу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2020 року в справі №461/6692/16-ц (провадження №61-46020св18) зроблено висновок, що «…розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень статті 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши наведені вище положення СК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, позивач не довела, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин та не надала доказів, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини. При цьому суд правильно врахував, що за життя жоден із колишнього подружжя не порушував питання про фіктивність розірвання шлюбу». Таким чином, суд вважає, що у даній справі для визнання розірвання шлюбу фіктивним необхідно довести наявність не лише факту спільного проживання, а й доказів які підтверджують існування у обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин після розірвання шлюбу. Між тим, на думку суду таких доказів стороною Позивача по суті не надано. На даний час встановити умисел як Позивача, так і [PERSON] на «фіктивне» розлучення не видається за можливе. Суд звертає увагу на те, що за життя [PERSON] не ставив питання про «фіктивність» розлучення, а дане питання стало актуальним для Позивача тільки після його смерті. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Суд приходить до висновку, що Позивачем не доведено основних ознак сім`ї з [PERSON] після розірвання шлюбу і до дня його смерті. Самий лише факт участі у житті померлого чоловіка не доводить того, що такі відносини та стосунки після розірвання шлюбу носили сімейний характер. Аналогічні правові висновки зробив Верховний суд у постановах №711/3329/21 від 30.05.2023 року, № 640/14618/18 від 29.07.2021 року, № 308/939/16-ц від 09.12.2019 року Долучені до справи докази, в тому числі подана ними заява про розірвання шлюбу свідчать про те, що Позивач та [PERSON] мали намір припинити шлюбні відносини, і покази допитаних в суді свідків взагалі ніяким чином не вказують про зворотне, так як їм не відомі обставини подання заяви про розірвання шлюбу, а тим паче, що це була вже не перша така подана ними заява. Таким чином, суд не визнає належними доказами покази свідків, оскільки вони по своєму змісту не доводять фіктивний характер розірвання шлюбу. Взагалі суд оцінює покази свідків з тої позиції, що вони являються або родичами, або друзями Позивача, а тому їх показання з урахуванням їх заінтересованості у цій справі не можуть бути визнані достатніми та належними доказами для підтвердження фіктивності розірвання шлюбу. Для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною достатність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин; 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу (постанова Верховного Суду від 31.03.2020, справа № 644/6976/16-ц). Проживання Позивача за адресою проживання [PERSON] після розірвання шлюбу, саме по собі не свідчить про підтримання між ними саме шлюбних відносин після розірвання шлюбу. Оскільки Позивачем належними та допустимим доказами не доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що в задоволенні поданого позову слід відмовити повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed