Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протягом 16 років працював в умовах впливу шкідливих факторів на ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат», а саме: з 10.08.1999 року по 30.10.2001 рокупідземним електрозварювальником, з 31.10.2001 року по 05.02.2002 року ученьгірничо очисного забору, з 06.02.2002 року по 25.08.2015 рокупідземний гірник очисного забою. 25.08.2015 року був звільнений із займаної посади у ДП «Східний гірничо збагачувальний комбінат» за станом здоров`я. Зазначив, що у зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, які характеризувалися наявністю шкідливих виробничих факторів, що перевищували гранично допустимі норми, через недосконалість робочого місця, з вини відповідача, він отримав хронічні професійні захворювання, що підтверджується відповідними документами. На даний час його постійно турбує стійкий виражений біль у шийному та попереково крижовому відділах хребта, з іррадіацією в плечовий пояс та нижні кінцівки, що посилюється при рухах та після фізичних навантажень, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, загальна слабкість, задишка при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель,нутода, печія, втома. Внаслідок отриманого професійного захворювання, він змушений постійно бути під наглядом лікарів, щороку проходити стаціонарне лікування для підтримання свого здоров`я, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. Крім того, стан його здоров`я не дає змоги тривалий час виконувати фізичну роботу, довго сидіти в одному положенні. Вночі довгий час не спить через біль, постійно користуюся медикаментами полегшуючими страждання. Попри вік, через стан власного здоров`я не може влаштуватися на нормальну роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї. Окрім того, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою та постійними болями. Через стан здоров`я він не може влаштуватися на нормальну роботу, щоб матеріально допомагати сім`ї. Тривалий процес\~лікування захворювання,\~пов`язаного з\~виробництвом,\~позбавляє його\~можливості вести\~повноцінний спосіб\~життя.\~Він постійно\~відчуває фізичні\~страждання та\~біль,\~обґрунтовані поганим\~самопочуттям та\~особливостями лікування,\~відчуває психологічний\~дискомфорт,\~порушення душевної\~рівноваги,\~вираженої у\~почуттях тривоги,\~дратівливості,\~у почуттях\~страху,\~поганому сні\~на фоні\~сильних больових\~відчуттів.\~Все це\~постійно і\~негативно позначалося\~і позначається\~сьогодні на\~його душевному\~та фізичному\~станах,\~що позбавляє\~його можливості\~жити нормальним\~життям. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності у відносно молодому віці, він постійно відчуваю психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища викликають переживання, страждання, стрес, депресію. Вважає, що факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Глибина його душевних страждань викликана, окрім вказаного, також безвідповідальною, недобросовісною поведінкою Відповідача по відношенню до нього, оскільки він тривалий час належним чином виконував свої трудові обов`язки, забезпечуючи ціною власного здоров`я безперервну роботу та прибуток підприємства, яке в свою чергу не виконувало свій обов`язок по створенню безпечних умов праці, знехтувало та завдало шкоди його здоров`ю. Тому саме Відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, яка завдана втратою працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 335000 грн. Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 08.09.2023 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Маловисківського районного суду Кіровоградської області на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою судді Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 17.10.2023 року прийнято до розгляду вказану справу, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 30.11.2023 року задоволено заяву представника відповідача про розглял справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У відзиві представник відповідача ДП «СхідГЗК» - адвокат Наконечна О.І. просила відмовити позивачу у задоволенні позову до ДП «Схід ГЗК» в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивач дійсно працював в одному із структурних підрозділах ДП СхідГЗК - на Смолінській шахті, в умовах дії шкідливих факторів протягом 16 років. Структурні підрозділи ДП «СхідГЗК», які втілюють мету підприємства, виконують також відповідні функції та завдання, найголовнішого з яких видобування та переробка уранової руди. Тому, самі по собі умови праці в структурних підрозділах з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими. Позивача було прийнято на роботу лише після позитивного висновку спеціалізованого лікувального закладу про можливість працівника працювати в відповідних шкідливих умовах за відповідною професією (посадою). За весь час роботи на підприємстві Відповідача Позивач був забезпечений санітарно-побутовим приміщенням, отримував лікувально-профілактичне харчування по раціону № 1, за роботу в шкідливих факторах отримував додаткову відпустку, відповідні доплати, крім цього, мав право на пільгову пенсію. Також, всі працівники Підприємства, в тому числі і Позивач, були забезпечені спецодягом, спецвзуттям та засобами особистого захисту згідно із нормами безкоштовної видачі спеціального одягу, спеціального взуття та інших засобів індивідуального захисту згідно із наказом Державного комітету України промислової безпеки,охорони праці та гірничого нагляду від21.08.2008року за № 184. Підприємством проводилась періодична атестація робочих місць за умовами праці для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення за посадами, на яких працював Позивач та він добровільно працював в умовах шкідливих виробничих факторів на підприємстві. А тому, вважає, що з боку Відповідача відсутні порушення вимог КЗпП України та\~ЗУ «Про\~охорону раці».\~При цьому\~зазначила,\~що Позивачу\~встановлено третю\~групу інвалідності\~і через\~встановлення 60%\~втрати працездатності,\~він не\~позбавлений можливості\~працювати,\~а лише\~зазначено умови\~і характер\~протипоказань в\~праці,\~що на\~думку Відповідача, саме по собі є незначним обмеженням працездатності і ніяким чином не може вплинути на подальшу його працю і потягнути за собою такі наслідки, як моральна шкода. Крім того, вважає, що згідно договору укладеного між позивачем та відповідачем про відшкодування моральної шкоди від 19.05.2016 року №18/71 ДП «Схід ГЗК», заяви позивача від 10.05.2016 року про виплату йому одноразової грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди у зв`язку із профзахворюванням, отриманим за час роботи на ДП «Схід ГЗК» було виплачено позивачу одноразову грошову виплату у розмірі 2500,00 грн у відшкодування моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням, що підтверджується договором, в якому також зазначено, що у майбутньому претензій до ДП «Схід ГЗК» щодо відшкодування йому моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням не матиме. Таким чином, позивач скористався правом на одноразове відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням. На підставі вищевикладеного просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. Представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що з доводами позивача частково можливо погодитися, лише тому, що дана угода є, оскільки під час укладання договору про відшкодування моральної шкоди від 19.06.2016 року, сторонами було погоджено, що відповідно до висновку ЛЕК віл 14.04.2016 року №566 встановлено захворювання, виявлені у позивача є професійними й відповідач добровільно виявив бажання, виплатити останньому моральну шкоду, а саме «відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я за час роботи на ДП «Схід ГЗК». В цьому випадку предметом позову є відшкодування моральної шкоди внаслідок не втрати здоров`я, а саме втрати працездатності в розмірі 60 % та встановлення групи інвалідності, що є по суті різними. Зазначені підстави для відшкодування моральної шкоди, обґрунтуванні позивачем іншими доводами та доказами. На момент виплати підприємством позивач погодився, що його стан здоров`я похитнувся від тяжкої праці на підприємстві, при цьому на той момент жодним документом не було встановлено причино наслідковий зв`язок між отриманими хворобами й профмаршрутом. Крім того, договір немає такої підстави, як добровільне його укладання, адже складений він підприємством невдовзі після висновку ЛЕК від 14.04.2016 року, при тому, що позивач був звільнений з підприємства 25.08.2015 року.\~\~Станом на момент укладання договору про відшкодування моральної шкоди від 19.05.2016 року сторони визначили розмір відшкодування моральної шкоди виходячи лише із самого факту наявності професійного захворювання, оскільки про втрату працездатності позивачу на той час відомо не було через відсутність відповідних висновків МСЕК. Просила врахувати,\~постанову Великої\~палати Верховного\~Суду по\~справі №210/3177/17\~від 20.11.2019\~року,\~в якій\~зазначено,\~що право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Тому, станом на 19.05.2016 року (укладено\~договір)\~з об`єктивних\~причин неможливо\~було визначити\~розмір заподіяної\~моральної шкоди\~позивачу у\~спірних правовідносинах. Просила звернути увагу на постанову Верховного суду України від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц (провадження 61-14316св18), де зазначено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються в дохід оподаткування платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, окрім сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, заподіяних платникові податків внаслідок спричинення шкоди життю і здоров`ю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21. Крім того, просила звернути увагу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 18.01.2022 року у справі №405/1097/21, згідно якої при встановлених у позивача 60% стійкої втрати працездатності та наявності третьої групи інвалідності , апеляційну скаргу ДП «Схід ГЗК» залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.07.2021 року, яким стягнуто з ДП «Схід ГЗК» на користь позивача 250000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, без урахування утриманого податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів - залишено без змін. В судовому засіданні позивач [PERSON] зазначив, що у зв`язку із професійним захворюванням, його стан здоров`я значно погіршився і він постійно лікується. Звертався до ДП «Схід ГЗК» із заявою на підставі якої було укладено договір про відшкодування моральної шкоди за яким він отримав 2500 грн. При цьому зазначив, що заява та укладання договору відбувалося під тиском представника ДП «Схід ГЗК». Просив подальший розгляд справи проводити у його відсутність з урахуванням наданих поясненнях за наявними у справі доказами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Бузинарська Д.М. підтримала позов в повному обсязі. Просила звернути увагу на рішення Конституційного Суду від 27.01.2004 року 1/9/2004 щодо спірного договору про відшкодування моральної шкоди, в якому зазначено, що право на компенсацію моральної шкоди виникає з дня встановлення позивачу стійкої втрати працездатності, а саме висновку МСЕК. Крім того, зазначила, що моральна шкода потерпілого від нещасних випадків на виробництві, професійне захворювання полягає у фізичному болю, душевних стражданнях, які він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Тобто ушкодження здоров`ю де заподіяно потерпілому шкоду під час виконання ним трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати працездатності, що спричинило моральні страждання. Просила звернути увагу на постанову Кропивницького апеляційного суду від 18.01.2022 року у справі №405/1097/21. Крім того, зазначила, що в позові посилалася не лише на отримання професійного захворювання, а й на ушкодження здоров`я та втрату працездатності. При винесені рішення просила врахувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 18.01.2022 року у справі №405/1097/21, досліджені докази та надані пояснення. Надалі просила проводити розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача ДП «Схід ГЗК» - адвокат Наконечна О.І. просила відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог, оскільки позивачем був підписаний договір про відшкодування моральної шкоди 27.11.2018 року та відповідно до якого, він отримав від ДП «Схід ГЗК» на свій картковий рахунок у якості відшкодування моральної шкоди 19.05.2016 року суму у розмірі 2500 грн. Тиску щодо укладання договору про відшкодування моральної шкоди зі сторони ДП «Схід ГЗК» не було, даний договір підписувався добровільно. Зазначила, що позивач був ознайомлений зі змістом інформаційної довідки про умови праці. Крім того, підставами звернення позивача до підприємства для укладання договору про відшкодування моральної шкоди були такі документи, як висновок медичного інституту та акт розслідування професійного захворювання, такі ж документи додані позивачем до позову, що слугували підставою його звернення до суду про відшкодування моральної шкоди з підприємства. Просила проводити подальший розгляд справи у її відсутність та з урахуванням досліджених доказів та наданих пояснень. Заслухавши учасників справи, зваживши доводи, викладені в позовній заяві та відзиві, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд виснує таке. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] , виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] , (оригінал якої оглянуто в судовому засіданні) останній дійсно працював на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме: з 10.08.1999 року прийнятий на посаду електрозварювальника 4 розряду з повним робочим днем у підземних умовах з присвоєнням категорії «А», як працівник з джерелом іонізуючого випромінювання; 31.10.2001 року прийнятий учнем гірничо очисного забою з повним робочим днем у підземних умовах праці; 06.02.2002 року переведений підземний гірник очисного забою з повним робочим днем у підземних умовах праці; 25.08.2015 року звільнений у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п. 2 ст.40 КЗпП України (а.с.9-11). З інформаційної довідки про умови праці працівника від 29.02.2016 року, вбачається, що відповідно до «Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» умови праці [PERSON] на робочих місцях працівника Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» за професією підземний електрозварювальник відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості та небезпечності (а.с.12-17). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність професійного характеру захворювання від 14.04.2016 року № 566 у [PERSON] встановлено наступний діагноз: Вібраційна хвороба другої стадії від комбінаваної дії загальної та локальної вібрації, виражений периферичний ангіодистонічний синдром з частинами акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, в поєднанні з вираженою полірадикулонейропатією на шийному (С5, С6, С7) та попереково крижовому (L5, S1) рівнях, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФС другого ст.), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого - другого ступеня), періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ст.). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), групи «А». ЛН першого ст. (а.с.26-27). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.05.2016 року, комісією Маловисківського міжрайонного Управління Головного Управління ДСЕС України в Кіровоградській області встановлені причини виникнення професійного захворювання [PERSON] на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК», а саме тривалий термін праці під впливом шкідливих виробничих факторів: запиленість повітря робочої зони максимальна -5,7 мг/м3 шум 101 дБА, вібрація загальна 107 ДБ, локаьна 117ДБ. З метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) пропонується: провести позаплановий інструктаж з працівниками дільниці про дотримання виконання законодавчих актів з охорони праці та санітарних норм; посилити контроль за використанням працівниками засобів індивідуального захисту виконання вимог санітарних правил на протязі зміни; групі охорони праці провести перевірку забезпечення та використання працівниками дільниці засобів індивідуального захисту (а.с.18-19). Згідно виписок із медичної карти амбулаторного хворого №244 та №1426 виданих ДЗ «СМСЧ №17 МОЗУ», вбачається, що [PERSON] з 22.02.2017 по 04.03.2017 року та з 19.10.2017 року по 28.10.2017 проходив стаціонарне лікування (а.с.28, 30). З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №010849 від 14.06.2016 року, вбачається, що [PERSON] 14.06.1016 року, вперше встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням. [PERSON] має потребу у медикаментозному лікуванні, лікування в лпз, санаторно-курортне лікування (а.с.20). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №181012 від 14.06.2016 року [PERSON] з 26.05.2016 року встановлено третю групу інвалідності, на строк до 01.07.2017 року, у зв`язку з професійним захворюванням та протипоказані фізичні навантаження в умовах пилу шуму (а.с.21). З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №011221 від 07.06.2016 року, вбачається, що [PERSON] 07.06.2017 року повторно проведено огляд та встановлено ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням. [PERSON] має потребу у медикаментозному лікуванні, лікування в лпз, санаторно-курортне лікування (а.с.22). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №612276 від 07.06.2017 року [PERSON] 07.06.2017 року повторно проведено огляд та встановлено третю групу інвалідності на строк до 01.07.2019 року, у зв`язку з професійним захворюванням протипоказані фізичні навантаження в умовах пилу шуму (а.с.23). Відповідно до виписок із медичної карти стаціонарного хворого №749 та №1187 наданих ДЗ«СМСЧ №17 МОЗУ», вбачається, що [PERSON] з 07.06.2018 року по 16.06.2018 року та з 01.10.2018 року по 10.10.2018 року проходив стаціонарне лікування (а.с.34, 35). Згідно виписки із медичної карти стаціонароного хворого №164 виданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради, вбачається. що Бербет проходив стаціонарне лікування з 23.03.2021 року по 31.03.2021 року (а.с.32). Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №085024 від 25.05.2021 року вбачається, що [PERSON] 25.05.2021 року безтерміново встановлено третю групу інвалідності та ступінь втрати професійної працездатності 60%, у зв`язку з професійним захворюванням. [PERSON] потребує амбулаторного лікування, лікування в стаціонарі, санаторно-курортне лікування 1 раз на 3 роки (а.с.24). Згідно акта МСЕК серії 12 ААБ №575425 від 25.05.2021 року вбачається, що [PERSON] безтерміново встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку з професійним захворюванням, та протипоказана робота в умовах вібрації, шуму, пилу (а.с.25). Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №71 виданої КНП «Смолінська медико санітарна частина» Смолінської селищної ради [PERSON] з 25.01.2022 року по 02.02.2022 року проходив стаціонарне лікування (а.с.33). Крім того, із заяви [PERSON] від 10.05.2016 року, вбачається, що останній згідно медичного висновку лікарсько експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально профілактичного закладу про наявність виявленого професійного характеру захворювання ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» виданого на підставі протоколу ЛЕК від 14.04.2016 року №566 просив розглянути можливість виплати йому одноразової грошової виплати, як відшкодування моральної шкоди за отриманні професійні захворювання, яку він оцінює у 2500 гривень . З договору про відшкодування моральної шкоди від 19.05.2016 року укладеного між ДП «Східний гіричо збагачувальний комбінат» та [PERSON] наданого представником відповідача до відзиву, вбачається, що за заявою [PERSON] та згідно медичного висновку лікарсько експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально профілактичного закладу про наявність виявленого професійного характеру захворювання ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» виданого на підставі протоколу ЛЕК від 14.04.2016 року №566, сторони дійшли згоди про те, що ДП «СхідГЗК» сплачує [PERSON] кошти в сумі 2500 гривень у відшкодуваня моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання, встановлення в подальшому стійкої втрати працездатності та групи інвалідності. [PERSON] відмовляється від будь яких намірів стягнення на його користь інших сум як відшкодувнаня моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, а також можливо встановлених профзахворювань у майбутньому, пов`язаних із роботою на ДП «Схід ГЗК» (а.с.60, 61-62). Із платіжного доручення №10187 від 15/06/2016 року, вбачається, що Смолінська шахта ДП «Схід ГЗК» згідно договору від 19.05.2016 року №18/71 перерахувала кошти [PERSON] у розмірі 2500 грн (а.с.63). Статтею 3\~Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Згідно зі ст.4\~Закону України\~«Про охорону\~праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно зі ст.6 Закону України «Про охорону праці»умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 153\~Кодексу законів\~про працю\~України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавецем трудового договору про дистанційну роботу. Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам, належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими. Як вбачається з матеріалів справи, позивач тривалий час працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача. Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.05.2016 року комісією Маловисківського міжрайонного Управління Головного Управління ДСЕС України в Кіровоградській області встановлені наступні причини виникнення професійного захворювання [PERSON] на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК»: тривалий термін праці під впливом шкідливих виробничих факторів, а саме запиленість повітря робочої зони: максимальна -5.7 мг/мз, шум 101дБА, вібрація:загальна 107ДБ, локальна 117дБ (а.с.18-19). Отже, роботодавець ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня шкідливих виробничих факторів, що є порушенням ст.153\~КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці». Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та Інформаційна довідка про умови свідчать про невідповідність умов праці [PERSON] встановленим державним стандартам. Така невідповідність частково визнається і представником відповідача, який зазначив, що самі по собі умови праці в структурних підрозділах з самого початку їх створення є особливо шкідливими і особливо важкими. Відповідно до вимог статті 173\~КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як слідує з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст.173, ч.1 ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Відповідно до ч.3 ст.23\~ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 13 Постанови пленуму\~ВСУ №4\~від 31.03.1995 роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року №2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. З огляду на положення ч.1 ст.1167\~Цивільного кодексу\~України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до ст.\~1\~Гірничого Закону\~України до особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо). Згідно з ст.38\~Гірничого закону\~України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах. За ст.\~1168\~Цивільного кодексу\~України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами. У справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року(з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23\~ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. З огляду на вищезазначені норми Законів, суд вважає, що під час судового розгляду позивачем доведено спричинену йому моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача професійного захворювання. Зважаючи на\~вищевикладене,\~суд вважає,\~що посилання\~позивача щодо\~спричинення йому\~моральної шкоди\~саме власником\~підприємства є\~обґрунтованими,\~а надані\~позивачем докази\~повною мірою\~підтверджують,\~що ушкодження\~здоров`я\~ [PERSON] й отримання ним професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. До того ж позивач зазнає фізичного білю, що призвело до страждання у зв`язку з ушкодженням його здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, суд враховує ступінь вини відповідача у спричиненні негативних наслідків для здоров`я позивача, специфіку виробництва. Окрім того, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Враховуючи вищевикладене, суд при визначені розміру моральної шкоди виходить з такого, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємності два поняття. Якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. Разом з тим, суд враховує стаж роботи позивача на підприємстві Смолінської шахти ДП «Схід ГЗК», що становить 16 років важкість виконуваної ним роботи, шкідливі умови праці, в яких тривалий час працював позивач, крім того, суд оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, втрату позивачем 60 % професійної працездатності, безстрокове призначення останньому третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань та їх наслідки для здоров`я позивача, а саме, позивач зазнає постійного болю, у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, а лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому, суд уважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 200000 грн, що на переконання суду буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. А тому, позов підлягає частковому задоволенню. Щодо доводів відповідача, про те, що позивач скористався правом на одноразове відшкодування моральної шкоди заподіяної професійним захворюванням, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання, суд зазначає наступне. Відповідно до правового висновку, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Водночас, зазначений висновок стосувався визначення періоду виникнення у потерпілого права на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням того, що питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки (пункти 35, 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17). У вказаній справі момент виникнення права на відшкодування моральної шкоди мав значення для визначення особи, яка має виплачувати таке відшкодування (за рахунок Фонду чи за рахунок роботодавця). Крім того, вищевказана правова позиція знайшла своє відображення у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15 в якій зазначено, що право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Як вбачається з матеріалів справи, право на відшкодування завданої неналежними умовами праці, що спричинила стійку втрату професійної працездатності позивача у розмірі 60 % та встановлення йому ІІІ групи інвалідності, виникло з 14.06.2016 року. У той час як договір про відшкодування моральної шкоди укладено 19.05.2016 року. Наявність професійних захворювань, причини їхнього виникнення, а також ступінь втрати працездатності позивача підтверджується наявними у матеріалах справи довідкою МСЕК від 14.06.2016 року серії 12 ААА № 010849 та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженим 10.05.2016 року Маловисківським міжрайонним Управлінням Головного Управління ДСЕС України в Кіровоградській області, згідно з яким професійне захворювання у позивача виявлено з 14.06.2016 року. При цьому згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року №420,\~саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого. Повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного суд не бере до уваги посилання відповідача на укладений між сторонами договір про відшкодування моральної шкоди від 19.05.2016 року, оскільки його було укладено до встановлення у позивача стійкої втрати працездатності вперше на рівні 60% з 14.06.2016 року. Так, медичним висновком лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпаталогічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 14.04.2016 року № 566 про який мова йде у договорі про відшкодування моральної шкоди, [PERSON] було встановлено професійний характер захворювання, втрати працездатності даним висновком встановлено не було. Ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] встановлено Обласним МСЕК лише 14.06.2016 року, тобто вже після укладення договору. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог Закону України\~«Про судовий\~збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Розмір задоволених позовних вимог становить 200000 грн, а тому, з відповідача на користь держави слід стягнути 2000 грн судового збору. Відповідно до положень Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу\~України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23.05.2020). Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а тому стягнення моральної шкоди на користь позивача проводиться без утримання податку з доходу фізичних осіб. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц та у постанові від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. На підставі ст.13 Закону України «Про охорону праці», ст. ст.153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України,

Outcome: partial