Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

У липні 2023 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 10.08.2019 року між нею та відповідачем було укладено шлюб під час якого у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проте спільне сімейне життя у них не склалось. Вказувала на те, що відповідач не поважав її, застосовував до неї фізичну силу, принижував її, виганяв з кімнати та як наслідок таких його дій у травні 2023 року вони почали проживати окремо та в подальшому не на довгий період примирились, натомість зберегти сім`ю не вдалось. Зазначала, що вона морально виснажена від відносин з відповідачем та вважає, що їх інтереси є вкрай відмінними та вони відчужилися один від одного, втратили почуття любові та поваги, будь-яких спільних питань, окрім інтересів дітей, вони не вирішують, спільного бюджету не мають, діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, питання щодо їх утримання дітей будуть вирішувати в окремому порядку. Вважає, що їх шлюб носить лише формальний характер та подальше його збереження є недоцільним та суперечить її інтересам, а тому звернулась до суду з даним позовом та просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. На вказану позовну заяву відповідач подав відзив в якому вказував на те, що доводи позивача викладені у тексті позовної заяви не відповідають дійсності. Зазначав, що конфлікти в їх сім`ї дійсно мали місце, проте вони були наслідком підвищеної емоційності обох з подружжя, при цьому він не мав на меті принижувати дружину, а навпаки тривалий час проявляв терпіння, намагався будувати добрі відносини. Вважає, що внаслідок підвищеної імпульсивності дружини, нервозності та проявів незрозумілих нервових розладів, особливо після народження другої дитини, вона почала проявляти неадекватну і протиправну поведінку, яка ще більше призводила до погіршення відносин. Зокрема, дружина двічі забирала дітей та виїжджала у невідомому напрямку, відмовляється зустрічатись із працівниками соціальних служб з метою врегулювання конфлікту та узгодження порядку спілкування з дітьми. При цьому, відповідач вважав, що досягнення примирення між ним та позивачкою можливе, проте потребує певного часу для нормалізації їх відносин та морально-психологічного стану дружини, а тому звернувся до суду з клопотанням про надання строку для примирення. Судом, в рамках судового розгляду даного спору, визнавалась обов`язковою явка позивача в судові засідання, натомість від її представника до суду надійшла заява про неможливість явки позивачки до суду через її перебування за межами області, при цьому остання не заперечувала проти надання сторонам строку для примирення та просила вирішити відповідне клопотання без її участі та без участі позивачки. Так, ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 12.09.2023 року надано сторонам максимальний строк для примирення тривалістю шість місяців на цей період провадження у справі зупинено. По закінченню наданого судом строку для примирення, провадження у справі поновлено та сторонами було долучено до матеріалів справи копію медичної картки новонародженого та копію свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а/с 69, 70). В судове засідання позивач не з`явилась, в її інтересах діяла представник, яка позов підтримала та просила задовольнити. Вказувала на те, що незважаючи на народження у сторін у лютому 2024 року доньки, наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки відповідач застосовує та дружини фізичне та психологічне насилля, остання його побоюється та з приводу цього зверталась із відповідними заявами у правоохоронні органи. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, вказував на те, що жодних насильницьких дій щодо дружини не застосовував, про її вагітність дізнався у січні 2024 року та лютому йому стало відомо про народження дитини, при цьому не заперечує своє батьківство щодо новонародженої дівчинки та вважає, що шлюб не може бути розірвано. В рамках судового розгляду даного спору судом було витребувано для огляду в судовому засіданні матеріали за результатами перевірки звернення [PERSON] , [INFO] , по факту можливих протиправних дій її чоловіка [PERSON] , [INFO] , яке було зареєстроване в ІКС ІПНП №5326 від 17.02.2024 року. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позов слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10 серпня 2019 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис №1382 (а/с 15). Під час вказаного шлюбу у сторін народилось двоє синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також після пред`явлення даного позову до суду у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] (а/с 16, 17, 69). Отже, за наслідками розгляду справи встановлено, що на даний час у сторін народилось донька, яка не досягла однорічного віку, у зв`язку з чим слід зазначити наступе. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Підстави для припинення шлюбу визначені ст. 104 СК України, згідно з ч. 2 якої шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, озов про\~розірвання шлюбу\~може бути\~пред`явлений\~одним із\~подружжя.\~При цьому,\~ згідно ч. 2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» згідно з частиною другою статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлено протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину щодо другого з подружжя або дитини. Вказане обмеження стосується як чоловіка, так і дружини, включаючи випадки, коли дитина народилася мертвою або померла до досягнення нею одного року. Отже, положення ст. 110 СК України виключають провадження у справі про розірвання шлюбу протягом одного року після народження дитини та факт народження у сторін протягом розгляду справи судом дитини є безумовною підставою, яка унеможливлює подальший розгляд справи. Таке законодавче обмеження у пред`явленні позову про розірвання шлюбу, забезпечує конституційний принцип рівності жінки і чоловіка у шлюбі та державної охорони сім`ї. Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №753/8546/17. Разом з тим, нормами ч. 3 ст. 110 СК України регламентовано, що чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою. Окрім того, ч. 4 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Так, у свідоцтві про народження [PERSON] її батьком вказаний відповідач [PERSON] , який в судовому засіданні не заперечував свого батьківства щодо дівчини та доказів того, що батьківство щодо дитини визнане іншою особою матеріали справи не містять. Посилання представника позивача на наявність обставин визначених ч. 2 ст. 110 СК України, які дають можливість звернутись до суду з позовом протягом вагітності дружини та до досягнення дитиною одного року, зокрема щодо застосування [PERSON] фізичного та психологічного насильства по відношенню до дружини не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Так, з матеріалів перевірки ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області №5326 від 17.02.2024 року вбачається, що позивач 17.02.2024 року зверталась до правоохоронних органів із заявою в якій просили вжити заходів щодо її чоловіка [PERSON] , який її переслідує та погрожує позбавити батьківських прав. Натомість, за результатами розгляду такого звернення старшим інспектором СДПН ВП ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області Олесик Т.П. прийнято рішення про припинення подальшої перевірки, оскільки не встановлено будь-яких ознак правопорушення передбаченого КК України, а з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та попереджено про педопущення вчинення протиправних дій, роз`яснено норми законодавства та відповідальність за їх порушення. Відомості про те, що відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП матеріали справи не містять. Таким чином, за наслідками розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення [PERSON] протиправної поведінки, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо дружини або їх дітей. Наведені обставини в їх сукупності свідчать про відсутність підстав для розірвання шлюбу. Слід зазначити, що п. 5 ч. 4 ст. 185 ЦПК України передбачено, що позовна заява про розірвання шлюбу повертається судом, якщо її подано під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України. Натомість, звертаючись до суду з позовом 24.07.2023 року та протягом розгляду справи судом позивач не вказувала про свою вагітність, а також дана обставина не була відома суду на момент відкриття провадження у справі зокрема станом на 04.08.2023 року. Оскільки належними та допустимими доказами не доведено наявність обставин з якими закон пов`язує право одного з подружжя пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, позивач може право звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу після досягнення донькою однорічного віку. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed