Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтуванні позовних вимог посилався на те, що він із [PERSON] із 2005 року перебували у фактичних шлюбно-сімейних стосунках та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час сумісного проживання вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет та побут, займалися благоустроєм будинку, в якому разом проживали за адресою: [ADDRESS] , робили поточні ремонти, всі свята проводили в сімейному колі рідних та друзів. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивач [PERSON] за власні кошти здійснив поховання своєї цивільної дружини. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме домоволодіння [ADDRESS] , у якому позивач проживає на теперішній час, сплачує комунальні платежі та несе витрати із утримання житла. Для оформлення спадкових прав, позивач [PERSON] 21.04.2022 року звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Утім, постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 10.05.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про на спадщину власності за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] , оскільки для підтвердження факту проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім?єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, спадкоємцю [PERSON] необхідно звернутись до суду. Окрім позивача до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася двоюрідна сестра спадкодавця [PERSON] , однак не оформила спадкових права, свідоцтво про право на спадщину не отримувала. Тому, посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд: -встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] , померлою [INFO] , не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, а саме із 2005 року по 06.11.2021 року; -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] . Позивач та його представник адвокат Бардаченко Д.В. у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву, у якій просили суд розглянути справу за їх відсутності, позов підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов визнала та проти його задоволення не заперечувала. Представник відповідача адвокат Сорока Т.В. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності та зазначила, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] разом із [PERSON] , померлою [INFO] , не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, а саме із 2005 року по 06.11.2021 року та визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] . Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.3\~ст.200 ЦПК України, за\~результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення\~у\~випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема визнання позову, проводиться в порядку, визначеному\~ст. 206 ЦПК України. Згідно з ч.4\~ст.206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що\~ [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 2005 року по 06.11.2021 року, день смерті [PERSON] .. Із 2005 року позивач [PERSON] разом із [PERSON] проживали у будинку [ADDRESS] , що підтверджується актом про постійне місце проживання від 24.05.2022 року, затвердженим головою квартального комітету №29 [PERSON] (а.с.8). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №2492 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно, а саме на домоволодіння [ADDRESS] . Для оформлення спадкових прав позивач [PERSON] 21.04.2022 року звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с.72). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Н.С. від 10.05.2022 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про на спадщину власності за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] , оскільки підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім?єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини із [PERSON] , спадкоємцю [PERSON] необхідно звернутись до суду (а.с.78). Також, до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 21.12.2021 року звернулася двоюрідна сестра спадкодавця [PERSON] (а.с.62 зворот.), однак не оформила спадкових прав, свідоцтво про право на спадщину не отримувала, що підтверджується матеріалами спадкової справи №1140/2021 (а.с.62-92). За змістом\~статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга\~статті 1258 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельні ділянки є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому чинним законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельні ділянки, то спадкоємець також не набуває на них права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відтак, спадкування є формою правонаступництва, що реалізується спадкоємцем в межах обсягу спадкової маси та не включає в себе процесуальні права та обов`язки спадкодавця, які ним не реалізовані за життя. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеною у постанові від 27.03.2019 (справа N 2-1625/1997). Як вбачається зі змісту статей\~1220,\~1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 1268\~ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст.\~1268, ч. 1 ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою\~статті 1270 ЦК України\~визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У силу вимог частини п`ятої\~статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1\~ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Статтею 1264 ЦК України\~встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Встановлення факту, про який просить позивач, а саме факту проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] , померлою [INFO] , не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, а саме з 2005 року по 06.11.2021 року, має для позивача юридичне значення, оскільки дає йому право на спадкування. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Статтею 3 СК України\~передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У постанові Верховного Суду від 25.05.2022 (справа N 542/1648/19) зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. У пункті 6\~рішення Конституційного Суду від 03.06.99 N 5-рп/99\~зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років. Відповідно до ч. 1\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою\~статті 89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2021 у справі №694/646/20 зазначено, що для\~встановлення факту проживання\~однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених\~статтею 1264 ЦК України\~підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Позивач [PERSON] надав суду акт про постійне місце проживання від 24.05.2022 року, затверджений головою квартального комітету №29 [PERSON] (а.с.8), а також фотокартки (а.с.28-33). Правова позиція щодо належності і допустимості таких доказів як фотокартки, викладена в\~Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, згідно якої, численні світлини, на яких зафіксовані події у колі сім`ї та спільний відпочинок, у сукупності з іншими доказами, підтверджують факт спільного проживання однією сім`єю без шлюбу з яким пов`язані юридично значимі наслідки. Також, відповідачем [PERSON] надано до суду заяву про визнання позову, у якій вона підтвердила факт проживання однією сім`єю [PERSON] разом із [PERSON] , померлою [INFO] , не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, а саме із 2005 року по 06.11.2021 року. Таким чином, судом встановлено, що на момент смерті [INFO] [PERSON] разом із нею постійно із 2005 року проживав однією сім`єю [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується належними доказами. Згідно зі\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування\~ст.392 ЦК України\~є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 (справа N 2-7055/12) вказано, що « із позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами).\~Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до\~статті 328 ЦК України\~набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~статті 392 цього Кодексу». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Встановлено, що оформити спадщину після смерті [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] не має можливості через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд вважає встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] , разом із [PERSON] , померлою [INFO] , не менше ніж 5 років до часу відкриття спадщини, а саме із 2005 року по 06.11.2021 року та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на домоволодіння [ADDRESS] . Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ("Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява N 4909/04). На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч.1\~ст. 13 ЦПК України,\~суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідача на користь позивачки не вбачається.

Outcome: approved