Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Позивач, звернувшись до суду із даним позовом посилається на те, що перебуває в шлюбі з відповідачкою в якому у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідачка ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків у відношенні до дочки, не піклується станом її здоров`я, духовним розвитком, не проявляє материнської турботи та фактично самоусунулася від будь якої участі в житті дитини. Вказане свідчить про нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, свідоме небажання виховувати дитину, не маючи будь-яких перешкод у цьому, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно спільної дитини. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності позовні вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася подала до суду письмову заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно дитини, справу просить розглянути в її відсутності, у зв`язку із терміновим виїздом за кордон. Представник третьої особи в судове засідання, також не з`явився подав письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, та долучив рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради про затвердження висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] . Зважаючи на подані заяви учасників, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків. За приписами ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікованою Україною 27 січня 1991 року, що є основним документом, який визначає правові стандарти у сфері захисту прав дітей, зазначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку у атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно з положенням ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30 січня 2024 року. В шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідачка є матір`ю вказаної дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження дітей. Батьком дитини, є [PERSON] (а.с. 6). Із змісту позовної заяви видно, що відповідачка не займається вихованням дитини, яка проживає з батьком та перебуває на його утриманні та вихованні. Згідно довідки директора Коломийської ДЮСШ від 31 січня 2024 року № 3 [PERSON] з 2023 року займається в спортивній школі у відділі вільної боротьби. Батько дитини бере активну участь у навчально-тренувальному процесі доньки (а.с.8). Висновком затвердженим рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 26 березня 2024 року № 70, визнано відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Підставою цьому послужило те, що батько дитини не зміг пояснити мотивів позбавлення матері батьківських прав та роз`яснити членам комісії ухилення матері щодо виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки, та не встановлення фактів аморальної поведінки матері відносно дитини чи її загрозу життю і здоров`ю дитини, тому комісія повважала, що підстави позбавлення її батьківських прав відсутні. В той же час у даному документі зазначено, що після ролзлучення батьків дитина проживає разом з батьком в [ADDRESS] та перебуває на його повному утриманні. При обстеженні умов проживання сім`ї 01 березня 2024 року виявлено, що дитина має окрему кімнату облаштовану меблями відповідно до її вікових потреб, забезпечена одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, канцелярським приладдям та технічними засобами для навчання і спілкування. Батько піклується про дитину, активно підтримує контакт із закладами освіти, цікавиться навчальними досягненнями та поведінкою дочки. Мати дитини не з`явилася на розгляд питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно дочки, яке розглядалося на комісії з питань захисту прав дитини 12 березня 2024 року. Подала нотаріально завірену заяву про те, що не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний та моральний розвиток. Однак, всупереч цьому, відповідачка свідомо ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання своєї малолітньої дочки, зовсім не дбає про її фізичний, духовний та моральний розвиток, не піклується станом здоров`я, не цікавиться навчальним процесом у закладах де навчається та займається спортом її дитина. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в даному випадку відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, жодним доступним чином не намагається підтримувати зв`язки з дитиною, хоча таку можливість має, оскільки нічим не встановлено що хтось чинить йому перешкоди в цьому. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 15,16 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Таким чином в судовому засіданні доведено, що відповідачка не виконує належним чином батьківські обов`язки відносно малолітньої доньки, нехтує ними, та не забезпечує дитину належною увагою, вихованням, матеріальним забезпеченням, не проявляє материнської турботи та не бере жодної участі у фізичному і духовному розвитку, не цікавиться навчанням у школі. Відповідно до положень ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи наведене в сукупності, та беручи до уваги, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дочки, не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 164-166, 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved