Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

У лютому\~2024\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~даною позовною\~заявою в\~якій просив\~стягнути з\~Державного підприємства\~«Виробниче об`єднання\~Південний машинобудівний\~завод імені\~О.М.\~Макарова» на\~його користь\~заборгованість з\~заробітної плати,\~що не\~виплачена у\~розмірі -\~117\~284,00\~грн.\~00\~коп.,\~моральну шкоду\~у розмірі\~-\~15\~000,00\~грн.\~00\~коп.\~В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог вказав\~на те,\~що перебуває\~у трудових\~відносинах з\~Державним підприємством\~«Виробниче об`єднання\~Південний машинобудівний\~завод імені\~О.М.\~Макарова»,\~що підтверджується\~записами у\~трудовій книжці\~на посаді\~провідного фахівця\~-\~електронником з\~оплатою праці\~згідно штатного\~розпису.\~Щомісячно відповідач\~здійснював йому\~нарахування сум\~заробітної плати,\~а за\~наявності коштів\~-\~виплачував її.\~Однак,\~згідно довідки,\~яка була\~надана позивачу\~за місцем\~роботи,\~починаючи з\~травня 2021\~року по\~грудня 2021\~року,\~з січня\~2022\~ро по\~березень 2022\~року,\~з січня\~2023\~року по\~лютий 2023\~року,\~та з\~листопада 2023\~по грудень\~2023року,\~з боку\~останнього була\~нарахована,\~але не\~виплачена йому\~заробітна плата,\~у розмірі\~-\~117\~284,00\~грн.,\~тобто більше\~року він\~не отримую\~належних йому\~коштів за\~виконану роботу. У зв`язку зі значною затримкою заробітної плати яка триває з травня 2021року і по теперішній час він відчуваю моральні страждання, що викликає знервованість, дискомфорт, почуття безперспективності витрачених зусиль і часу, зневіру в законності дій відповідача, який є державним, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на харчах, зазначене негативно впливає на відносини в середині його родини. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення державним підприємством прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. Тому вважає, що незаконними діями Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» нанесено йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 15 000,00 грн. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовної заяви. Крім того, вказує, що причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, шо істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Звертають увагу, що на протязі 2019-2023 рр. та на даний час підприємство працює в одноденному режимі роботи, що підтверджується наказом по підприємству про режим роботи. З 28.02.2022 року і до 01.09.2023 року підприємство знаходилось на простої, що підтверджується відповідними наказами. З січня 2023 року підприємство працює в одноденному режимі роботи. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Позивач просив стягнути заборгованість із заробітної плати по 01 лютого 2024 року, згідно довідки, яку було надано відповідачем у розмірі 112\~344,00 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, суму заборгованості по заробітній платі визнала в повному обсязі, просила відмовити в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 12-14). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормами же ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, починаючи з травня 2021 року відповідач не виплачує позивачу нараховану йому заробітну плату, яка за період травень 2021 року по січень 2024 року складає 112\~344,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість з виплати заробітної плати перед працівником. У пункті 6 (абз.5) постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вказані вище висновки Верховного Суду України повністю узгоджуються з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, згідно якого особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Разом з тим, з довідки про заборгованість по заробітній платі вбачається, що сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій позивачу заробітній платі вказана без відрахування податків та відрахувань, передбачених законом та становить 112344,00 грн., що підтверджується довідкою відповідача №45 від 08 квітня 2024 року. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 112 344 грн. 00 коп. (розмір заробітної плати вказаний без урахування вже утриманого податку з доходів й інших обов`язкових платежів). При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Вирішуючи вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», від 25.05.2001 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані порушенням його гарантованого конституцією права на працю, характеру та способу заподіяння моральної шкоди, враховує також ту обставину, що задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку є одночасно і частковою компенсацією заподіяної моральної шкоди. Встановлено, що в результаті неправомірної затримки розрахунку при звільненні відповідачем, позивачеві завдано моральних страждань, які виразились у втраті нормальних життєвих стосунків, оскільки позивач тривалий час залишився без належних йому грошових коштів, у зв`язку зі невиплатою заробітної плати, змушений був звернутися до суду та вживати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково та стягнути з відповідача на користь позивача спричинену моральну шкоду у розмірі 4 000 грн., що є достатнім та співмірним у даній спірній ситуації. Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, на користь держави слідує стягнути судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом). На підставі викладеного,

Outcome: partial