Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

У грудні 2023 року представник ТОВ "Фінансова компанія "Профіт капітал" Мартиненко В.В. звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] \~ заборгованість за кредитним договором\~ в розмірі 29 205,46 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.07.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Z38.541.70059, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 7 050,00 грн., а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями згідно умов договору кредиту та додатками до даного договору. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору, однак відповідач порушила умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 24 768,58 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 6 233,70 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7 104,30 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 11 430,58 грн. В подальшому, 03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступив ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набув права вимоги, в тому числі за договором № Z38.541.70059 від 11.07.2016 року. Ухвалою судді від 10.01.2024р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного провадження з повідомлення (викликом) осіб. 01.04.2024 [PERSON] подала відзив на позовну заяву (а.с. 60-65), в якому зазначила, що з ухвалою суду про відкриття провадження та матеріалами справи ознайомилась 15.03.2024, у зв`язку з тим, що не проживає за місцем реєстрації, після чого звернулась до Білоцерківського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги за отриманням безкоштовної правової допомоги, однак, пенсія позивача перевищує встановлений розмір пенсії, що дозволяло б отримати послуги безоплатної правничої допомоги, а тому 25.03.2024р. була вимушена звернутись у приватному порядку до адвоката Вдовики О.М., якій також потрібен був час для ознайомлення із матеріалами справи. Тому, відповідач звернулась до суду з відзивом із пропуском встановленого строку, однак вважає, що має поважні причини такого пропуску. У відзиві відповідач звертає увагу на відсутність детального розрахунку заборгованості по тілу кредиту, розрахунку нарахованих сум\~ за період, що настав після закінчення договору кредиту, а саме з 12.07.2019 по 03.12.2020. Зазначила, що довідка-розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони. Відповідач зазначає, що стягнення відсотків у період з 12.07.2019 по 03.12.2020 є неправомірним, а також просить суд застосувати строки позовної давності, з огляду на те, що останній платіж відповідачем був здійснений 30.07.2017 року, наступний платіж відповідач мала здійснити 11.08.2017, однак таких дій не вчинила, а тому саме з 12.08.2017р. у первісного кредитора з`явилось право вимоги. Зазначає, що строк позовної давності сплинув 11.08.2020 року, а договір факторингу між первісним кредитором та позивачем було укладено 03.12.2020, а тому ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набув уже прострочений кредит.\~ 12.04.2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача, в яких вказано, що факт отримання [PERSON] грошових коштів, підтверджується копіями виписки за рахунком та ордерів-розпоряджень, відповідачем не надано контррозрахунку, а лише зазначено математичне рівняння, в якому значиться сума 4043,82 грн, однак дана сума не є вірною. Представник позивача зазначає про правомірність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року. А також, посилаючись на п. 12 та п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України вказує на подовження строку позовної давності з 04.04.2020 та зупинення такого строку з 24.02.2022року. Крім того, представник позивача вказує на порушення відповідачем строків подання відзиву, відсутність доказів на підтвердження факту отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження саме 15.03.2024, доказів проживання відповідача в іншому місці, ніж за зареєстрованим місцем проживання, а тому, позивач просив відмовити в поновленні строку на подання відзиву та залишити без розгляду відзив на позовну заяву, як такий, що поданий з порушенням встановленого строку. Згідно ч. 1, 7 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Статтею 120 ЦПК України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Як вбачається зі статті 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із частинами першою, другою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи обставини даної справи, суд дійшов висновку про відмову відповідачу [PERSON] в поновленні строку для подання відзиву на позовну заяву та відзив відповідача слід залишити без розгляду, враховуючи відсутність поважних причин пропуску процесуального строку, встановленого судом, з урахуванням того, що в матеріалах справи наявні докази отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та примірник позовної заяви ще 29.01.2024р. (а.с. 50), а відзив на позовну заяву подано лише 01.04.2024 року (через два місяці). Крім того, в підтвердження поважності пропуску строку на подання відзиву не долучено жодного доказу, відповідач не обґрунтувала належно підстави для поновлення процесуального строку. Позивач у судове засідання не направив свого представника, про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у позовній заяві зазначено,\~ що в разі неявки відповідача, не заперечують проти заочного розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином у відповідності до вимог ЦПК України.\~ 01.04.2024 року [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, з урахуванням позиції, викладеної у відзиві (а.с. 66). Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.07.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z38.541.70059,\~ відповідно до п. 1.1 якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 7050,00 грн., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості), згідно з умовами цього договору (а.с. 5-6). Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти в розмірі 7050,00 грн., що вбачається з ордеру-розпорядження № 1 про видачу кредиту на суму 6130,44 та ордеру-розпорядження про сплату страхового платежу на суму 919,56 грн (а.с.8). 03.12.2020 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90 (а.с. 19-21). Відповідно до п. 2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал», починаючи з 03.12.2020 року відповідно до договору факторингу № 12/90, перейшло право вимоги за договором № Z38.541.70059 від 11.07.2016,\~ що укладений між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . В матеріалах справи також містяться надані позивачем заява-приєднання до договору добровільного страхування життя позичальника, акцепт до договору, довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписка про рух коштів по рахунку, розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, досудова вимога від 13.07.2023, копія паспорта та довідки про присвоєння ІПН відповідача. Згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на 03.12.2020 року, згідно кредитного договору\~ № Z38.541.70059 від 11.07.2016, за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 24 768,58 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом 6 233,70 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7 104,30 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 11 430,58 грн.\~ При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Умовами кредитного договору № Z38.541.70059 від 11.07.2016 передбачено, що позичальник [PERSON] отримала кредит на поточні потреби в сумі 7050,00 грн, строком\~ на 36 місяців, за користування кредитом позичальник сплачує процентні платежі. Звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості, позивачем надано довідку-розрахунок заборгованості станом на 03.12.2020 року, згідно якої за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 24 768,58 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом 6 233,70 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7 104,30 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 11 430,58 грн. У той же час, як вбачається із умов кредитного договору № Z38.541.70059 від 11.07.2016, кінцевий термін повернення кредиту 11.07.2019 року. Згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, сукупна вартість кредиту становить загальну суму 23 312 грн 30 коп. (п. 7.1. кредитного договору) З наданої до суду виписки вбачається, що [PERSON] щомісяця здійснювала погашення кредиту, та за період з 10.08.2016 року по 11.08.2017 виплатила\~ 7 796,00 грн згідно умов кредитного договору № Z38.541.70059. Отже, сума коштів, що залишилася не повернутими Банку становить 15 516 грн 30 коп. грн. (23 312 грн 30 коп. - 7 796,00 грн = 15 516 грн. 30 коп.). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що АТ «Ідея Банк» здійснило нарахування заборгованості станом на 03.12.2020 року, тобто поза межами строку кредитування, а тому з відповідача підлягає стягненню саме залишок заборгованості у розмірі 15 516 грн 30 коп., який був\~ погоджений сторонами у п. 7.1. кредитного договору. Судом встановлено, що заборгованість виникла з вини відповідача [PERSON] , останній платіж було здійснено 31.07.2017 року. Суду не надано доказів зворотного, тоді як за ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральна шкода. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал» ставить вимогу про стягнення з відповідача сум, що нараховані згідно ст. 625 ЦК України, за період з 03.12.2020 по 23.02.2022р., зокрема,\~ 3 %\~ річних у сумі 911,87 грн. та інфляційних втрат у сумі 3 525,01 грн. Дана вимога підлягає до часткового задоволення. Оскільки, залишок заборгованості становить - 15 516 грн 30 коп., то за період з 03.12.2020 по 23.02.2022, три відсотки річних становить суму 571,24 грн, індекс інфляції 2 210,72 грн, всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18 298,26 грн. При вирішенні питання що стягнення правничої допомоги суд виходить з наступного. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що позивачем заявлено до стягнення з відповідача на його користь 7 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться належним чином завірена копія договору про надання правової допомоги № 280902021-1 від 28.09.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог», додаткова угода № 6 до договору про надання правової допомоги № 280902021-1, укладена 12.06.2023 року, акт № 16 прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правової допомоги № 280902021-1, складений 12.06.2023, акт № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.09.2023. Згідно п. 1 акту № 1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 11.09.2023, вбачається, що адвокатське об`єднання у відповідності до умов договору про надання правової допомоги № 280902021-1 надало клієнту правову допомогу, визначену п.п. 3.1.5 договору про надання правової допомоги, а саме було надано консультації з клієнтом, здійснено вивчення документів та підготовлено проект позовної заяви для направлення до суду 16 позовних заяв, зокрема щодо [PERSON] . Відповідно до умов п.п.3.1.5 договору клієнт сплачує на користь об`єднання 7000,00 грн. за підготовку та подання однієї позовної заяви згідно реєстру боржників (а.с. 33). У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial