Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що [INFO] помер його дід [PERSON] . Після смерті діда відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Позивач вказує, що є спадкоємцем за правом представлення після смерті діда, так як його батько [PERSON] помер [INFO] . Нотаріусом йому в усному порядку було розяснено, що так як на момент смерті [PERSON] (його діда) булла жива [PERSON] (дружина його діда, його баба), спадщина переходить до неї і він як спадкоємець за законом має подати заяву про прийняття спадщини вже після смерті баби. [INFO] померла баба позивача [PERSON] , він є спадкоємцем 1 черги після її смерті, також спадкоємцем по закону після померлої [PERSON] є її син [PERSON] . Під час оформлення спадщини позивач дізнався, що його баба [PERSON] не оформлювала своїх спадкових прав, а відповідачем [PERSON] було поновлено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті діда, про що нотаріусом 02.10.2023 заведено спадкову справу за 3140/2023. Позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] були подружжжям, постійно проживали разом, однак були зареєстровані за різними адресами. Встановлення факту постійного проживання померлої баби [PERSON] разом з померлим дідом [PERSON] безпосередньо впливає на оформлення спадщини після смерті баби, а саме на об`єм спадкового майна, яке має право успадкувати позивач. Позивач, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що [PERSON] , [INFO] постійно проживала разом з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] 28.11.2023 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на незаконність вимог позивача, їх необґрунтованість та відсутність права у останнього на звернення до суду з позовом. Представник позивача 13.12.2023 подав відповідь на відзив, в якому просив позов задовольнити повністю, на спростування доводів відповідача [PERSON] зазначив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Представник позивача адвокат Мариніна М.О. в судовому засіданні позов підтримала, з підстав наведених у позові, зазначила, що факт постійного проживання діда та баби позивача на момент смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується письмовими доказами та показаннями родичів померлих їх сина [PERSON] та невістки [PERSON] , які підтвердили, що подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали і будували будинок разом, вели спільне господарство. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, зазначили, що [PERSON] після смерті [PERSON] у 2013 році стала проживати у свого сина [PERSON] по [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Бугайов М.В., будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань до суду не подавав. Відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник. При цьому відповідач [PERSON] не заперечувала щодо проведення розгляду справи без участі її представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, підтвердила викладенні в ньому фактичні обставини щодо постійного проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] до дня смерті [PERSON] , а в подальшому [PERSON] ще близько півтора року проживала сама у цьому будинку, після чого переїхала проживати до відповідача [PERSON] , де проживала останні два роки до своєї смерті у 2017 році. Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Вказані висновки щодо розмежування фактичного місця проживання та місця його реєстрації викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19. Також, у постановах Верховного Суду від 26.05.2021 року у справі № 175/891/19, від 25.09.2023 року у справі № 641/5425/21 зазначено, що належним відповідачем за вимогою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у смт. Нова Борова Володарсько-Волинського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.сп. 12). 8 травня 1954 року виконавчим комітетом Новоборівської селищної ради зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.сп. 25). [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у смт. Нова Борова Хорошівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.сп. 13). [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є дітьми подружжя [PERSON] та [PERSON] (а.сп. 16, 159). Разом з тим, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] в Монголії, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.сп. 14). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України є спадкоємцем за правом представлення (а.сп. 15). Також встановлено, що до майна померлого у 2013 році [PERSON] приватним нотаріусом 2 жовтня 2023 року заведено спадкову справу №140/2023 на підставі заяви онуки померлого - [PERSON] , якій рішенням Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 21.08.2023 по справі №276/1279/23 визначено додатковий строк терміном в один місяць про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті її діда [PERSON] (ас.п. 39 - 52). Відповідно до свідоцтва № [NUMBER] від 25.07.1960 року ціле домоволодіння по [ADDRESS] (в подальшому адреса змінена на [ADDRESS] належить [PERSON] (а.сп. 17, 23, 24). Після смерті [PERSON] Хорошівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №95/2017. Згідно матеріалів вказаної спадкової справи, спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON] , а спадкоємцями за законом позивач [PERSON] (онук померлої за правом представлення свого батька) та відповідач [PERSON] (син померлої) (а.сп. 18, 100 - 185). Постановою державного нотаріуса від 1 березня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] баби [PERSON] на частки житлового будинку [ADDRESS] (до перейменування - [PERSON] ), який належав [PERSON] , у зв`язку з тим, що не можливо встановити чи є [PERSON] спадкоємицею після [PERSON] (а.сп. 239-240). Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно положень ч.1, 2 ст.\~1220, ч. 1 ст.\~1222, ч. 3 ст.\~1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Прийняття спадщини може бути здійснено двома способами: шляхом подачі заяви до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (ч.1\~ст.1269 ЦК України) та шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч.3\~ст.1268 ЦК України). У постановах Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, від 01.07.2020 року у справі № 222/1109/17 вказано, що відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З довідок Новоборівської селищної ради №495/08-10 від 17.10.2023 та №496/08-10 від 18.10.2023 вбачається, що з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] за шість місяців до його смерті, на день смерті [INFO] та на протязі шести місяців після смерті, разом з ним проживала його дружина [PERSON] , [INFO] , яка проживала за даною адресою без реєстрації (а.сп. 20-21). Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 17.10.2023, [PERSON] , [INFO] проживала за адресою: [ADDRESS] , перебувала на обліку в ГУ ПФУ та отримувала пенсію за віком за місцем проживання через поштове відділення (а.сп. 22). Обставини постійного проживання [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] до дня смерті останнього [INFO] підтвердили в судовому засіданні і всі відповідачі. При цьому допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що його батьки [PERSON] та [PERSON] самі будували будинок в [ADDRESS] та постійно в ньому проживали і вели спільне господарство, він також там проживав з народження десь до 1995 року, а потім переїхав проживати окремо в [ADDRESS] , а батьки і надалі проживали в [ADDRESS] до смерті батька [PERSON] у 2013 році, хоча його мати [PERSON] і була зареєстрована за іншою адресою, спочатку у м. Києві, а потім за його місцем проживання по [ADDRESS] . Десь у лютому 2014 року вже після смерті батька, оскільки його мати [PERSON] хворіла, то він забрав її проживати до свого житла в [ADDRESS] , де вона проживала до своєї смерті у 2017 році. Аналогічні показання в судовому засіданні надала свідок [PERSON] , яка є дружиною відповідача [PERSON] . Зі змісту позовної заяви, відповіді на відзив та наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача вбачається, що позивачу з метою оформлення спадщини після смерті його бабусі необхідно встановити факт, що його бабуся [PERSON] постійно проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] на день його смерті за адресою: [ADDRESS] ,\~що впливає\~на його\~спадкові права,\~а саме\~на об`єм\~спадкового майна,\~оскільки його\~бабуся [PERSON] \~не оформлила\~своїх спадкових\~прав на\~вказаний вище\~житловий будинок\~після смерті\~свого чоловіка\~ [PERSON] .\~ З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини та дослідженні на їх підтвердження докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факт того, що [PERSON] , [INFO] постійно проживала разом з [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved