Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] \~ укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав у борг грошові кошти в сумі 300000 грн для відшкодування завданої ним в результаті ДТП, що мала місце 27.01.2021, моральної та матеріальної шкоди. На підтвердження отримання коштів відповідачем [PERSON] було написано і надано особисту письмову розписку, у якій\~ він зобов`язався повернути отримані грошові кошти протягом 10 днів після отримання вимог від [PERSON] . При написанні розписки та отриманні грошових коштів відповідачі перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Крім цього, [PERSON] надала письму згоду [PERSON] на укладення договору позики та отримання грошових коштів в борг. 08.01.2024 [PERSON] звернулась до відповідачів з вимогою повернення отриманих в борг грошових коштів протягом 10 днів. Однак, за твердженням позивача, відповідачі добровільно позичені кошти не повертають та продовжують ними користуватись. В зв`язку з цим, [PERSON] просила стягнути з них в солідарному порядку 300000 грн за договором позики. 05 квітня 2024 року до суду надійшов спільний відзив відповідачів, у якому відповідачі позов визнали у повному обсязі та зазначили, що 27 січня 2021 року сталася ДТП. Постановою суді від 29.04.2021 відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні цього ДТП і притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП. З метою відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим від ДТП, а також для власного лікування відповідач [PERSON] за згоди дружини позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 300000 грн. 08 січня 2024 року ними було отримано вимогу від позивача про повернення коштів. Вони запропонували повертати їх частинами, оскільки не мають можливості повернути кошти одразу одним платежем. Однак позивач не погодилась на повернення боргу частинами та звернулась до суду. Ухвалою від 29 лютого 2024 року суд відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання, призначене на 12 квітня 2024 року, сторони не з`явились. Представник позивача адвокат Ковтун А.В. подав до суду заяву, у якій провис розгляд справи проводити без його участі та участі позивача , заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду спільну заяву, у якій просили справу розглядати без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Як встановлено з наданої суду розписки від 22 лютого 2021 року, оригінал якої приєднано до матеріалів справи, [PERSON] в цей день отримав в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 300000 грн. та зобов`язався повернути їх за першою вимогою [PERSON] протягом 10 днів. В розписці міститься посилання на те, що вказані грошові кошти [PERSON] отримав в присутності своєї дружини [PERSON] , розписка мітить підписи обох відповідачів.\~ Факт передування відповідачів у шлюбі підтверджується приєднаною до матеріалів справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , згідно з яким шлюб між ними зареєстровано 25 серпня 1968 року. 08 січня 2024 року [PERSON] направила відповідачам вимогу про повернення отриманих в борг коштів в сумі 300000 грн. В цей же день відповідачі отримали цю вимогу, що підтверджується їх підписами на ній. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, необхідно виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Особливо треба звернути увагу на те, що частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі №6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). Ця судова практика є незмінною. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд зазначає, що в ході розгляду справи позивачем підтвердження факт надання коштів в позику [PERSON] . Водночас, відповідачі визнали факт отримання вказаних коштів, а також те, що грошові кошти повернуті не були. Судом також встановлено, що договір позики укладено зі згоди дружини [PERSON] [PERSON] , що підтверджується її підписом на борговій розписці. Враховуючи встановлені обставини та відповідні їм норми права, а також те, що відповідачі позов визнали в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] належить задоволити в повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. За змістом ч.1,2 наведеної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції 19 лютогоічня 2024 року позивач сплатила 3000 грн. 00 коп. судового збору за звернення до суду з наведеним позовом. Враховуючи, що позов підлягає до повного задоволення з відповідачів на користь позивача належить стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в рівних частках. Докази на понесення позивачем будь-яких інших судових витрат матеріали справи не містять. На підставі наведеного,

Outcome: approved