Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить надати [PERSON] дозвіл на реєстрацію малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , без згоди батька. В позові зазначила, що з моменту розірвання шлюбу діти проживають разом із нею. На даний час вони проживають за адресою: [ADDRESS] . Проте, молодший син на сьогодні так і зареєстрований за адресою проживання та реєстрації відповідача - [ADDRESS] . 19 серпня 2023 року на адресу відповідача направлявся лист щодо надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Однак, дане прохання відповідач проігнорував, залишивши без відповіді. Подана 04.10.2023 року заява про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини була відхилена органом реєстрації, оскільки відсутня згода батька. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Крім того, подав до суду заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи а судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника орану опіки та піклування, позовні вимоги підтримує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 23.07.2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який розірвано згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.02.2017 року. Від даного шлюбу у сторін є діти: неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , та малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 23.07.2009 та від 20.05.2011. 9.10.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] .Після укладення шлюбу прізвище позивачки - [PERSON] . Після розірвання шлюбу з відповідачем, [PERSON] змінила своє місце проживання та реєстрації. Діти проживають разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] № 14 від 05.05.2020 року, довідками про склад сім`ї № 305 від 22.09.2023 та № 35 від 18.03.2024, актом обстеження на предмет проживання [PERSON] №23/12 від 22.09.2023, актом обстеження умов проживання від 15.03.2024. Проте, молодший син сторін [PERSON] на даний час зареєстрований за адресою проживання та реєстрації відповідача - [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 18.03.2024. Згоди в добровільному порядку на реєстрацію дитини за адресою проживання матері відповідач [PERSON] не дає. Органом опіки та піклування Новоушицької селищної ради надано висновок №137 від 21.03.2024 року про доцільність надання матері дитини, [PERSON] , дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітнього сина, [PERSON] , з одночасною реєстрацію місця проживання дитини, без згоди батька. Суд вважає, що права позивача є порушеними та такими, що підлягають судовому захисту. Також, відповідно до вимог чинного законодавства права дитини є порушеними, а тому слід надати дозвіл на реєстрацію малолітньої дитини за місцем реєстрації та проживання з матір`ю дитини без згоди її батька. Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За приписами частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною 3 вказаної норми закону місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Такої згоди між батьками дитини не було досягнуто. Відповідно до пункту 32 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою КМУ від 07.02.2022 р. №265 «у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти». Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Суду відповідачем не надано будь-яких доказів, які б спростували доводи позивача, а також доказів щодо недоцільності реєстрації місця проживання дитини за зареєстрованою адресою позивача. Суд вважає, що відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини за місцем фактичного проживання матері суперечить інтересам дитини та обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема, права на вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Враховуючи те, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з матір`ю, спір між батьками про місце проживання дитини відсутній, батьки зареєстровані за різними адресами, згоду батька позивач не може отримати внаслідок нехтування ним цих правил, суд приходить до висновку, що в інтересах дитини необхідно визначити місце проживання малолітньої дитини за зареєстрованим місцем проживання матері дитини та надати дозвіл [PERSON] на реєстрацію її сина [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з одночасним зняттям із зареєстрованого місця проживання за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька [PERSON] . Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, суд виходить з наступного. Оскільки позивач подав до суду документи в електронній формі з використанням підсистеми «Електронний суд», та сплатив судовий збір, який розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта в розмірі 0,8 визначеного частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 858 грн. 88 коп., тому на користь позивача з відповідача підлягає до стягнення судовий збір в сумі 858 грн. 88 коп. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представником позивача до закінчення розгляду справи по суті було подано докази понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 200 грн., а саме надано договір про надання правової допомоги від 04.10.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 06.10.2023, квитанцію про оплату гонорару та витрат за надання правової допомоги [PERSON] у сумі 4200 грн. №140 від 05.10.2023 року. Позивачем доведено належними доказами факт понесених витрат на правничу допомогу. Отже, суд прийшов до висновку про покладення на відповідача обов`язку компенсувати позивачу витрати на правову допомогу в розмірі 4 200 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved