Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-18 00:00:00

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси і від 12 червня 2023 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності та витребування майна безпідставно набутого шляхом стягнення відмовлено. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя відмовлено. Також, скасовано заходи забезпечення позову арешт, накладений ухвалою Черкаського апеляційного суду від 09.01.2020 року на частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Постановою Черкаського апеляційного суду від 01 листопада 2023 року рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси змінено в частині позовних вимог [PERSON] . 01.06.2023 року [PERSON] та [PERSON] подали спільну заяву про відшкодування судових витрат на правничу допомогу первісних відповідачів в розмірі 63384.00 грн. Разом з тим, під час ухвалення судового рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат В судовому засіданні відповідач [PERSON] адвокат Шаповал О.В. підтримали заяву про відшкодування судових витрат. Представник позивача адвокат Давигора С.А. заперечувала проти задоволення вищевказаної заяви. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до ч.3 ст.259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~статті 134 ЦПК України\~передбачено обов`язок сторін попередньо визначити суми судових витрат. Зокрема, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша цієї статті). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга цієї статті). Судом встановлено, що представником відповідачки [PERSON] була адвокат Шаповал О.В., яка діяла на підставі договору №23/19 про надання правової /правничої/ допомоги від 13.11.2019 року та ордеру серії СА №1001808 від 09.01.2020 року. Також адвокат Шаповал О.В. була представником й відповідача [PERSON] на підставі ордеру серії СА №1001815 від 09.01.2020 року та договору №20/19 про надання правової /правничої/ допомоги від 09.09.2019 року. У відзиві на первинний позов, [PERSON] зазначила про те, що орієнтовно відповідач поніс та очікує понести судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 8452 грн. У відзиві на первинний позов, [PERSON] зазначив про те, що орієнтовно відповідач поніс та очікує понести судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 8452 грн. Відповідно до\~статті 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частина перша\~статті 15 ЦПК України\~визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до пункту 3.2\~Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку,\~що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04). Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду\~від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15). У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому з правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 вбачається, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. В заяві про відшкодування судових витрат на правничу допомогу первісних відповідачів від 01.06.2023 року відповідачі вказують на те, що [PERSON] понесла витрати на правову допомогу в сумі 26000 грн., а [PERSON] поніс витрати на правову допомогу в сумі 63384 грн. Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування відповідачем надано: - копію договору про надання професійної правничої допомоги №20/19 від 09.09.2019 року укладеного між [PERSON] та адвокатом Шаповал О.В; - копію договору про надання професійної правничої допомоги №23/19 від 13.09.2019 року укладеного між [PERSON] та адвокатом Шаповал О.В; - додаток №2 до Договору №23/19 від 13.11.2019 року - акт №3-23/19 наданих послуг від 31 травня 2023 року; - додаток №3 до Договору №23/19 від 13.11.2019 року Рахунок фактура №3-23/19 від 27 травня 2023 року на загальну суму 26000 грн; - додаток № 5 до Договору №23/19 від 13.11.2019 року Замовлення №3-23/19 на надання правових/правничих послуг від 09.09.2019 року на загальну суму 26000 грн. - додаток №4 до Договору №23/19 від 13.11.2029 року Довідка №2-23/19 від 31.05.2023 року про отримання адвокатом Шаповал О.В. від [PERSON] гонорару у розмірі 26000 грн., згідно з рахункомфактурою. - додаток №2 до Договору №20/19 від 09.09. 2019 року Акт №2-Б/Н/23 надання послуг від 31.05.2023 року. - додаток №3 до Договору №20/19 від 09.09.2019 року рахунок-фактура-Б/Н/23 від 27.05.2023 року на загальну суму 63384 грн. - додаток № 5 до Договору №20/19 від 09.09.2019 року Замовлення №1-20/19 на надання правових/правничих послуг від 09.09.2019 року на загальну суму 63384 грн. - додаток №4 до Договору №20/19 від 09.09.2029 року Довідка №2-Б/Н/23 від 31.05. 2023 року про отримання адвокатом Шаповал О.В. від [PERSON] гонорар у розмірі 29929.59 грн., залишок сплати 33454.41 грн.. Разом з тим, суд звертає увагу на наступне. Так, акт №3-23/19 наданих послуг від 31.05.2023 року (як додаток до Договору №23/19 від 13.11.2019 року) підписаний адвокатом Шаповал О.В. та [PERSON] про наданні послуги на загальну суму 26000 грн. якому сторони підписавши узгодили наступне, «Сторони договору про надання правової допомоги №б/н/23 від 10.01.2023 року» самозайнята особа [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, склали цей акт про те, що Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги». Далі по тексту Акту зазначено, «підписання даного акту Клієнт підтверджує факт належного отримання послуг відповідно до положень до Договору №23/19 від 13.11. 2019 року». Тобто акт складений на підставі двох різних договорів, за якими нібито адвокат Шаповал О.В. надавала правничу допомогу [PERSON] , але сам договір №б/н/23 від 10.01.2023 року суду не наданий. Замовлення №3-23/19 за надання правових/правничих послуг (як додаток №5 до Договору №23/19 від 13.11.2019 року) складено 09.09.2019 року (тобто поза межами взагалі укладеного договору від 13.11.2019 між адвокатом та стороною) на суму, яка виставлена до стягнення з позивача у червні 2023 року. В цьому ж замовленні мається посилання на те, що «Сторони договору про надання правової допомоги №б/н/23 від 10 січня 2023 року», а додаток до Договору №23/19 від 13.11.2019 року. Також в додатку №2 до Договору №20/19 від 09.09. 2019 року Акті №2-Б/Н/23 надання послуг від 31.05.2023 року зазначено, що «сторони договору про надання праововї допомоги №б/н,23 від 10.01.2023 року самозайнята особа [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, склали цей акт про те, що Адвокат передав, а Клієнт прийняв наступні послуги. Тобто акт складений на підставі двох різних договорів, за якими нібито адвокат Шаповал О.В. надавала правничу допомогу [PERSON] , але сам договір №б/н/23 від 10.01.2023 року суду не наданий. Замовлення №1-20/19 за надання правових/правничих послуг (як додаток №5 до Договору №20/19 від 09.09.2019 року) складено 09.09.2019 року на суму 63384 грн., хоча у відзиві на позовну заяву, який складений [PERSON] 06.01.2020 року, останній вказує на те, він очікує понести витрати на правову допомогу в сумі 8452,40 грн. В цьому ж замовленні мається посилання на те, що «Сторони договору про надання правової допомоги №б/н/23 від 10 січня 2023 року», а додаток до Договору №23/19 від 13.11.2019 року. Крім того, до заяви адвокат надав суду та сторонам платіжні інструкції про перерахунок «особистих коштів» на ім`я отримувача [PERSON] , а саме: на а суму 623,14 грн. зроблена оплата 06.09.2021р.; на суму 1118,59 грн. зроблена оплата 08.09.2022р.; на суму 452,26 грн. зроблена оплата 08.11.2022р.; на суму 341,77 грн. зроблена оплата 08.12.2022р.; на суму 341.72 грн. зроблена оплата 06.12.2022р.; на суму 1507,54 грн. зроблена оплата 28.03.2023р.; на суму 276,38 грн. зроблена оплата 11.05.2023р.; на суму 2300 грн. зроблена оплата 29.04.2022р.; на суму 400,00 грн. зроблена оплата 06.05.2023р.; на суму 753,77 грн. зроблена оплата 19.11.2020р. у справі №711/9266/19; на суму 1557,01 грн. зроблена оплата 01.12.2020р. (двічі подана платіжна інструкція на дану суму); на суму 510,00 грн. зроблена оплата 23.12.2020р.; на суму 713,57 грн. зроблена оплата 28.12.2020р. у справі №711/9266/19; на суму 510,00 грн. зроблена оплата 13.01.2021р.; на суму 542,73 грн. зроблена оплата 26.09.2021 р. (за надання правової допомоги); на суму 5035,13 грн. зроблена оплата 21.03.2022р.; на суму 3721,00 грн. зроблена оплата 25.03.2022р.; Крім цього, адвокатом надані чеки про оплату через банківські термінали особистих коштів [PERSON] адвокату Шаповал О.В.: на суму 753,77 грн. зроблена оплата 19.11.2020р.; на суму 1557,01 грн. зроблена оплата 01.12.2020р.; на суму 510,00 грн. зроблена оплата 22.12.2020р.; на суму 713,57 грн. зроблена оплата 28.12.2020р.; на суму 510,00 грн. зроблена оплата 13.01.2021р.; на суму 3000,00 грн. зроблена оплата 18.01.2021р.; на суму 700,00 грн. зроблена оплата 25.01.2021р.; на суму 740,00 грн. зроблена оплата 31.01.2021р.; на суму 340,10 грн. зроблена оплата 01.03.2021р.; на суму 908,00 грн. зроблена оплата 24.12.2021р.; на суму 510,00 грн. зроблена оплата 23.12.2020р.; на суму 542,71 грн. зроблена оплата 29.06.2021р.; на суму 3721,00 грн. зроблена оплата 25.03.2022р.; на суму 1000,00 грн. зроблена оплата 09.04.2022р.; на суму 2300,00 грн. зроблена оплата 29.04.2022р.; на суму 400,00 грн. зроблена оплата 06.05.2022р.; на суму 1217,00 грн. зроблена оплата 10.06.2022р. (дублюється ще 1 чек повторно на цю ж суму і за цією датою); на суму 1005,03 грн. зроблена оплата 22.08.2022р. (дублюється ще 1 чек повторно на цю ж суму і за цією датою); на суму 1100,00 грн. зроблена оплата 31.08.2022р.; на суму 623,12 грн. зроблена оплата 06.09.2022р. (дублюється ще 1 чек повторно на цю ж суму і за цією датою); на суму 1118,59 грн. зроблена оплата 08.09.2022р. (дублюється ще 1 чек повторно на цю ж суму і за цією датою); на суму 452,26 грн. зроблена оплата 08.11.2022р.; на суму 341,71 грн. зроблена оплата 06.12.2022р.; на суму 1000,00 грн. зроблена оплата 13.01.2023р.; на суму 1507,54 грн. зроблена оплата 28.03.2023р.; В даних документах платником виступає [PERSON] , проте в заяві про відшкодування судових витрат до цих же сум на відшкодування включений і інший відповідач [PERSON] . Тому з платіжних документів не можна розмежувати оплату правової допомоги саме від [PERSON] , як сторони по справі, та від [PERSON] , оскільки вирахувати суму заявлених витрат виключно на неї не є можливим. Особливу увагу суд звертає на те, що позивач [PERSON] , 27.11.2019\~року звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, про визнання права власності та витребування майна безпідставно набутого шляхом стягнення. Провадження у цій справі відкрито ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.12.2019 року. Надані відповідачами договір №23/19 про надання правової /правничої/ допомоги від 13.11.2019 року, укладений між адвокатом Шаповал О.В. та відповідачем [PERSON] , та договір №20/19 про надання правової /правничої/ допомоги від 09.09.2019\~року, укладений між адвокатом Шаповал О.В. та відповідачем [PERSON] , укладені ще до звернення позивача до суду із позовом, а доказів того, що вказані договору були укладені саме в межах цієї цивільної справи, відповідачами не надано. За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги відповідачів про стягнення з позивача на їх користь витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Outcome: dismissed