Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

17 січня 2024 року до суду за визначеною підсудністю надійшла дана справа. Позивач в особі представника звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовано тим, що 10.12.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого п. 1 договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 17000, 00 грн., зі строком виплати боргу до 11.04.2022. Так, сторони домовились, що договір позики є безпроцентним. Позичальник має право достроково виконати зобов`язання за цим договором. Сторони погодили, що позичальник повертатиме суму позики відповідно до графіку, який був затверджений договором. Зазначає, відповідно до п. 5 договору при неповерненні суми позички своєчасно (тобто до 11.04.2022) позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України. Зазначені обставини змусили позивача звернутись за захистом свого права та інтересу до суду. Ухвалою суду від 22.01.2024 по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено підготовче засідання, надано строк на відзив. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання, в якому просив справу розглянути без нього, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляв, про час, день та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку належним чином відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК\~України). Відповідно до ст. 280 ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено. 10.12.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого п. 1 договору позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 17000, 00 грн., зі строком виплати боргу до 11.04.2022. Сторони домовились, що договір позики є безпроцентним. Позичальник має право достроково виконати зобов`язання за цим договором. Сторони погодили, що позичальник повертатиме суму позики відповідно до графіку, який був затверджений договором. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Відповідно до п. 5 договору при неповерненні суми позички своєчасно (тобто до 11.04.2022) позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України. Підстави позову зводяться до того, що позичальник, не повернув позикодавцеві (грошові кошти) заборгованість за договором позики від 10.12.2021 в загальному розмірі 17\~000, 00 грн. Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно ч. 1 ст. 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Згідно частини першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. В договорі позики від 10.12.2021 укладеного між [PERSON] та [PERSON] , сторони передбачили, що факт одержання грошей підтверджується розпискою , власноручно написаною позичальником в момент передачі йому суми позики. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку. У разі неможливості повернення розписки , позикодавець повинен вказати про це у розписці , яку він видає. В даному випадку розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивачем до позовної заяви не додано розписки , яка передбачена договором позики про отримання позичальником суми позики. Відсутність такої розпискиу позивача , згідно умов договру, може свідчити про виконання боржником зобов`язання з повернення боргу. Без належного підтвердження даних обставин, отримання коштів не можна стверджувати, що між сторонами наявні боргові зобов`язання щодо укладеного договору позики. Згідно ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, при зверненні до суду з позовом, саме на позивача покладається обов`язок з доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально - правову підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю. Питання розподілу судових витрат суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed