Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 28000 грн., матеріальну шкоду у розмірі 4000 грн. та судові витрати по справі. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 20.07.2023 року [PERSON] за вироком суду був визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. В результаті протиправних дій [PERSON] , вона отримала легкі тілесні ушкодження та її була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 28 000 грн. Матеріальна шкода складає 4 000 грн., та складається із витрат на придбання ліків під час її перебування на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська студентська лікарня» ХМР з 22.05.2023 р. до 05.06.2023 р. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.03.2024 року провадження по справі відкрито, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила суд позов задовольнити та розглядати справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.07.2023 року [PERSON] визнано винним у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу. 22.08.2023 року вказаний вирок набрав законної сили. Відповідно до частини 6\~статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Як вбачається з тексту зазначеного вироку, суд, з посиланням на обвинувальний акт у кримінальному провадженні, встановив, що 19 травня 2023 року приблизно об 11 годин 50 хвилин (точного часу не встановлено) [PERSON] знаходився за адресою: [ADDRESS] і перебував в приміщенні гаражного кооперативу «Жигулі», де на ґрунті виниклих неприязних відносин між ним та його рідною тіткою [PERSON] виник словесний конфлікт. В ході цього конфлікту у [PERSON] раптово виник умисел, направлений на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині. Усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки за результатом своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, [PERSON] , стоячи навпроти потерпілої [PERSON] , яка сиділа у кріслі за столом, взяв її лівою рукою за волосся та наніс їй чотири удари кулаком правої руки в область лівої скроні. Після чого, [PERSON] намагалася вийти з приміщення, щоб уникнути побиття, однак [PERSON] їй завадив та наніс їй один удар правою рукою в область лівої скроні та один удар долонею лівої руки в область правої скроні, чим спричинив потерпілій [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців на голові, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я. При цьому, у вказаному вироку зазначено про те, що [PERSON] беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до\~статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до п.п. 3,4 п. 5\~ст. 12 ЦПК України\~суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами\~ЦПК України. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4\~ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 7\~статті 128 КПК України\~особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Враховуючи, що цивільний позов [PERSON] не пред`явила під час кримінального провадження до початку судового розгляду, вона звернулася в порядку цивільного судочинства з позовом про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Частиною 1\~статті 1167 Цивільного кодексу України\~визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, тобто заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Частинами 1-3\~статті 23 Цивільного кодексу України\~та роз`ясненнями, які містяться в\~постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Враховуючи, що при розгляді справи було встановлено факт заподіяння відповідачем позивачу тілесних ушкоджень, що мали наслідком закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців на голові, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я, які у своїй сукупності відноситься до легких за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень, суд приходить до висновку, що позивач зазнала негативних наслідків у вигляді душевних страждань, які виразились у фізичному болі, адже отримані нею тілесні ушкодження змусили перенести фізичний біль та пережити емоційний стрес, наслідки цієї події унеможливили її нормальну життєву діяльність та обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надала належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, підтвердила свої позовні вимоги, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, та беручи до уваги заяву відповідача про визнання позову, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Щодо позовної\~вимоги позивача\~ [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн., суд зауважує наступне. У відповідності до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У відповідності до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг адвокатом від 26.02.2024 року, згідно якого позивачем було укладено договір з адвокатом Кочнєвою Л.В., згідно акту виконаних робіт витрати на професійну правничу допомогу складають 4 000 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн., що відповідає співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., тобто 1211,20 грн. за позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди та 1211,20 грн. за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Outcome: approved