Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

06 березня 2020 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що 11.07.2019 року позивач надав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 59400 гривень, з вимогою про повернення вказаних коштів в строк до 11.08.2019 року, що підтверджується розпискою. Наступного дня відповідач знову звернувся до позивача з проханням надати кошти в борг та 12.07.2019 року отримав ще 100000 гривень, про що власноручно склав відповідну розписку з зобов`язанням повернути кошти в строк до 12.08.2019 року. Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаними борговими розписками у встановлені строки не виконав. Наразі позивачу не відомо, де знаходиться відповідач. В зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Просив суд стягнути із відповідача на користь позивача неповернену позику в розмірі 159400 грн. 00 коп., сплачений судовий збір за подачу позову в розмірі 1840 грн. 80 коп. та сплачений судовий збір за забезпечення позову в розмірі 420 грн. 40 коп. Ухвалою судді Краматорського міського суду Донецької області від 06 березня 2019 року з метою забезпечення позову [PERSON] накладено арешт на 1/2 частку житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 07.02.2011 р., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням\~Краматорськогоміського суду Донецької області від 30 липня 2020 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу задоволено. Ухвалою Краматорськогоміського суду Донецької області від 12 травня 2021 року заочне рішення Краматорськогоміського суду Донецької області від 30 липня 2020 року скасовано та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України\~"Про\~судоустрій і\~статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, розпорядженням голови Верховного Суду від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» було змінено територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська. Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 липня 2023 року № 747/0/15-23 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Краматорського міського суду Донецької області» змінено з 07 серпня 2023 року територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Водночас згідно з цим рішенням Вищої ради правосуддя Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська належить продовжити розгляд справ, які надійшли до 06 серпня 2023 року включно на розгляд цього суду у порядку, визначеному частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 15 березня 2022 року № 8/0/9-22. Отже, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська, що узгоджується з позицією Ради суддів України, викладеною у рішенні від 17.08.2023 року. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 листопада 2023 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П. Ухвалою судді від 30 листопада 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі. В якій позивач вказав на те, що підтверджує, що [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти та написав розписки про отримання грошей. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наведених в позові підстав. Відповідач та\~представник відповідача\~у судове\~засідання не\~з`явилися.\~Про час\~і місце\~слухання справи\~повідомлявся належним\~чином.\~Відповідно до\~заяви представника\~відповідача,\~ документ\~сформований в\~системі «Електронний\~суд» 15.01.2024\~року,\~просили суд\~здійснювати судовий\~розгляд справи\~без участі\~відповідача та\~його представника.\~Вказали,\~що сторона\~відповідача не\~вважає можливим\~розглянути справу\~на підставі\~наявних у\~ній доказів\~за відсутності\~сторони позивача,\~явку якого\~було визнано\~обов`язковою для\~надання відповідних\~пояснень,\~а тому\~просили суд\~залишити позовну\~заяву без\~розгляду у\~зв`язку з\~неявкою позивача.\~Та просили\~суд відмовити\~у задоволенні\~позовних вимог\~у повному\~обсязі. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої\~Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З урахуванням викладеного і з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи, оскільки відповідно до ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності та його пояснення не є доказом по справі у розумінні ст. 76 ЦПК. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 липня 2019 року відповідач [PERSON] надав розписку про те, що він взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 59400 грн. 00 коп., які зобов`язується повернути до 11 серпня 2019 року. Написано власноручно та підписано 11 липня 2019 року. Крім того, 12 липня 2019 року відповідач [PERSON] надав розписку про те, що він взяв в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 грн. 00 коп., які зобов`язується повернути до 12 серпня 2019 року. Написано власноручно та підписано 11 липня 2019 року Відповідно до п.1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в ч.2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049\~ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15. З наявної в матеріалах справи розписок від 11.07.2019 та 12.07.2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] зобов`язалася повернути борг позивачу [PERSON] відповідно до 11.08.2019 року та 12.08.2019 року. Судом враховується, що вищезазначена розписка містить в собі відомості щодо строку погашення боргу, скріплені підписом відповідача [PERSON] . Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Статтею 545\~ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З наведеного вбачається, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригінала боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12. На підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано розписки від 11.07.2019 року та 12.07.2019 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання [PERSON] , боргового зобов`язання перед [PERSON] . Відповідачем [PERSON] \~в заяві\~про перегляд\~заочного рішення\~суду заперечулося\~написання розписок\~ та\~отримання грошових\~коштів від\~ [PERSON] ,\~однак за\~тривалий період\~розгляду справи\~Краматорським міським\~судом Донецької\~області та\~після передачі\~до Індустріального\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська відповідачем\~клопотання про\~призначення почеркознавчої\~експертизи не\~заявлялося,\~як і\~не подано\~суду висновок експерта,\~складений на\~його замовлення. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до частини четвертої та п`ятої статті 268\~ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного, та

Outcome: approved