Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] ; просить заборонити останньому строком на 6 місяців перебувати в місці проживання з [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань менше 500 м до місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуватиме в місці, невідомому кривднику, переслідувати його, заборонити в будь який спосіб спілкуватися з потерпілим; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалим або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб. Заяву обґрунтовує тим, він проживає за адресою: [ADDRESS] . Окрім нього у вказаній квартирі проживає його син [PERSON] . В продовж останніх десяти років син систематично вчиняє над ним домашнє насильство. Насильство з боку кривдника є як психологічного, так і фізичного характеру, та проявляється у штовханні, шарпанині, киданні посудом, приниженні, погрозах розправою, вираженням нецензурною лайкою, словесних образах. 30 березня 2024 року під час чергового інциденту домашнього насильства, він більше був не взмозі терпіти знущання та кривдницькі дії [PERSON] , та боячись за власне життя і здоров`я, вирішив звернутися до поліції. Відтак, працівниками поліції проведено оцінку ризиків вчинення домашнього насильства та визначено рівень «Високий рівень небезпеки», та видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 30.03.2024 серії АА №342394. Крім того працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення передбачене ст.173-2 КУпАП. Враховуючи наведені обставини, високий рівень вірогідності продовження та повторного вчинення насильства, можливість настання тяжких або особливо тяжких наслідків, він змушений звернутися до суду. Ухвалою судді від 09.04.2024 заяву прийнято до провадження і призначено судовий розгляд. В судовому засіданні [PERSON] та його представник заяву підтримали, пославшись на викладені у заяві обставини. Представник додатково зазначив, що заявник та кривдник проживають вдвох. Квартира у якій вони проживають, належить [PERSON] та його дочці. Кривдник зареєстрований у даній квартирі з лютого 2015 року. Останній систематично чинить тиск на потерпілого, провокує сварки, застосовує фізичне насильство, штовхає його, ображає нецензурною лайкою. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п.п.3, 7, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно ч.2 та ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Особа, яка постраждала від домашнього насильства-особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник-особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). В обґрунтування вимог заявник покликається на те, що його син [PERSON] систематично вчиняє на протязі тривалого часу відносно нього дії, пов`язані з штовханиною, киданням важких предметів, приниженні, погрозах розправою, вираженням нецензурною лайкою, словесних образах. На підтвердження зазначеного факту заявником до поданої заяви надано наступні докази: терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] серії [NUMBER] від 30.03.2024, з якого вбачається, що останній вчинив фізичне та психологічне насильство відносно заявника. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він проживає разом із сином, якому 52 роки. Син тривалий час не працює, та вчиняє відносно нього фізичне та психологічне домашнє насильство, зокрема погрожує фізичною розправою, кидає в нього посудом та іншими побутовими предметами, нецензурно лається, викрикує. Такі протиправні дії сина тривають протягом останніх п`яти років. 30.03.2024 син вчергове вчинив домашнє насильство, а саме кинув у нього горщиком з землею і попав йому у руку, погрожував фізичною розправою, вдарив кулаком у щелепу. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що він є сусідом заявника, та неодноразово був свідком того, що син [PERSON] погрожував останньому фізичною розправою, ображав нецензурною лайкою. Крім того, син заявника часто голосно включає музику, і він змушений був викликати працівників поліції. Оцінюючи вищенаведені докази, суд констатує, що заявник [PERSON] протягом тривалого часу зазнавав зі сторони заінтересованої особи систематичного домашнього насильства у формі психологічного та фізичного насильства, останній потребує захисту у порядку, передбаченому Законом, оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції до нього заходів впливу, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення у майбутньому кривдником\~ [PERSON] до заявника\~ [PERSON] психологічного чи фізичного насильства та настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення. Враховуючи викладене, з метою запобігання і протидії фізичному та психологічному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог заявника. На думку суду видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявника від домашнього насильства та буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертви домашнього насильства у даній конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника. Приймаючи рішення в частині заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою, а саме квартирі за адресою [ADDRESS] , суд враховує наступне. Як свідчить практика Верховного Суду, при вирішенні питання щодо застосування такого заходу як позбавлення права на користування житлом, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи,\~враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Оцінюючи пропорційність втручання у право користування нерухомим майном [PERSON] , суд бере до уваги той факт, що насильство зі сторони [PERSON] мало систематичний характер, яке тривало протягом тривалого періоду, могло спричинити настання тяжких або особливо тяжких наслідків, а тому такий захід є пропорційним легітимній меті втручання у право користування нерухомим майном. Враховуючи вищенаведені вимоги Закону та встановленні обставини справи, з урахуванням оцінки ризиків та з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалого [PERSON] . суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав строком на три місяці, а саме: перебувати в місці проживання постраждалого [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити наближатися на відстань менше 500 м до місця проживання [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо він за власним бажанням перебуватиме в місці, невідомому кривднику, переслідувати його, заборонити в будь який спосіб спілкуватися з потерпілим; заборонити вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто чи через третіх осіб. При цьому, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису як три місяці є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я заявника. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial