Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 20\~000,00 грн. за договором позики від 25.06.2019 року, 3% річних в сумі 1\~006,00 грн. та понесені судові витрати по справі. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовано тим, що 26.02.2021 року між нею та відповідачем було укладено договір позики грошей за умовами якого вона надала відповідачу у борг грошові кошти в сумі 20\~000,00 грн. строком, не пізніше 28.02.2022 року. Вказане підтверджується договором позики грошей від 25.06.2019 року та заявою від 26.02.2021 року. Відповідач кошти не повернула, а тому вона вимушена звернутись в суд з даним позовом та просить його задовольнити, стягнути з відповідача суму боргу та 3% річних відповідно до норм ст. 625 ЦК України. Ухвалою суду від 05.01.2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідачу надано термін для подання відзиву на позов, призначено судове засідання. Відповідачем відзив на позов не подано. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч. 1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 26.02.2021 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики грошей, за умовами якого [PERSON] надала [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 20 000 грн., строком не пізніше ніж до 28.02.2022 року. Зазначене підтверджується договором позики грошей від 25.06.2019 року та заявою від 26.02.2021 року (а.с. 4-5). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс 15. Як зазначає позивач, відповідачем кошти їй не повернуті, а тому враховуючи викладене, а також враховуючи наявність договору позики грошей від 25.06.2021 року між [PERSON] та [PERSON] виникли боргові зобов`язання, строк виконання яких визначений не пізніше 28.02.2022 року, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення суми позики з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частинами першою та другою ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити всю суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 року № 6-49цс12. У ч.2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Враховуючи викладене, суд погоджується з розрахунком позивача, де 3 % річних розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 20 000 грн., помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 28.02.2022 року до дня звернення з позовом до суду 22.11.2023 року, що становить 612 календарний день, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Тобто 20 000 грн. х 612 день х 3% : 100 : 365 = 1 006 (тисячу шість) гривень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, а тому стягненню на користь позивача з відповідача підлягають судові витрати в сумі 1 073,60 грн. сплаченого позивачем судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved