Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщеннями. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона є співвласником 346/1000 частин квартири (приміщення квартири спільного заселення), що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідач самовільно зайняв частину кімнати, відображену на технічному плані під № 12, яка є спільною сумісною власністю усіх мешканців вказаної квартири та самовільно влаштував незаконну перегородку, яка не передбачена ані технічним паспортом, ані іншими правовстановлюючими документами. Позивач зазначає, що влаштувавши вказану перегородку, [PERSON] не надає доступ до вказаної частини кімнати, чим порушує право позивача на користування спільним майном. Крім того, відповідач провів до вказаного приміщення водопостачання, що свідчить про здійснення [PERSON] незаконної реконструкції. Також, позивач посилалась на те, що відповідач не надає позивачу доступ до балкону вказаної квартири, чим фактично перетворив вказане приміщення у свою особисту приватну власність, шляхом встановлення замку на балконі та влаштування дерев`яного навісу. Враховуючи вищевикладене, позивач просила усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , а саме приміщенням відображеним на технічному паспорті № [NUMBER] , шляхом зобов`язання [PERSON] привести вказане приміщення до первісного стану, шляхом знесення дерев`яної перегородки та демонтажу санітарно-технічного обладнання; усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , а саме приміщенням балкону, шляхом знесення дерев`яного навісу на балконі загального користування та шляхом заборони дії щодо перешкоджання доступу [PERSON] до вказаного приміщення. Позивач уточнивши позовні вимоги 04.12.2023 року просила усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] , а саме приміщенням відображеним на технічному паспорті № [NUMBER] , шляхом зобов`язання [PERSON] привести вказане приміщення до первісного стану, шляхом знесення дерев`яної перегородки та демонтажу санітарно-технічного обладнання: а саме мийки, труб водопостачання та водовідведення, усунути перешкоди в доступі до балкону. Крім того, просила стягнути з відповідача понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 27000 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження\~ у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні приміщеннями. Цивільну справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 01 лютого 2023 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог по справі № 522/11397/22 у повному обсязі та зазначив, що спірна перегородка, полиці, тумбочки, антресолі були наявні в квартирі, зазначив що до перепланування та створення нових приміщень відношення не має, виконання робіт іншими мешканцями не бачив. 13 червня 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій наполягали на задоволенні позовних вимог та усуненні перешкод в користуванні власністю. 13 червня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 01 грудня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі (у порядку п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України). 04 грудня 2023 року [PERSON] подано до суду уточнену позовну заяву. 21 лютого 2024 року до суду надійшли від відповідача [PERSON] пояснення. 15 квітня 2024 року представником адвокатом Рибак А.В. подано до суду заперечення проти клопотання про закриття провадження по справі. У судовому засіданні, представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання з`явився, наполягав на відмові в задоволенні позову, зазначив про те, що позивач не дотримується належного санітарного стану приміщень, зазначив, що незаконну реконструкцію не здійснював, перегородка була споруджена попереднім власником квартири. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, врахувавши показання свідків, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками 346/1000 частин квартири (приміщення квартири спільного заселення), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, що міститься в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру нерухомого майна. Також, судом встановлено, що будинок за адресою [ADDRESS] споруджений у першій половині 19 століття. Під охорону держави будинок прийнятий рішенням Одеського обласного виконавчого комітету від 25.12.1984 року № 580 як пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення. Відповідно до наказу Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 року № 728/0/16-08 об`єкт внесений до Державного реєстру нерухомих пам`яток України за охоронним номером 651-ОД. Так, з листа Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини № 01-12/2381 від 20.05.2021 року, судом встановлено, що спеціалістами Департаменту 18.05.2021 року проведено огляд будинку №1, [ADDRESS] та під час огляду виявлено влаштування дерев`яної перегородки та встановлення санітарно-технічного обладнання у приміщенні загального користування № 12 (за технічним паспортом) комунальної квартири [ADDRESS] , влаштування дерев`яного навісу на балконі загального користування. За результатами огляду, мешканцю квартири [ADDRESS] [PERSON] направлено припис від 18.05.2021 року № 05-02/27 щодо термінового демонтажу зазначеної перегородки, навісу та санітарно-технічного обладнання, складено акт про вчинення правопорушення у сфері охорони культурної спадщини. Станом на теперішній час, вимоги припису виконані не були. Факт спорудження перегородки та влаштування мийки, труб водопостачання та водовідведення підтверджується матеріалами фотофіксації приміщення квартири [ADDRESS] . При цьому, судом встановлено, що відповідно до копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , в приміщенні під № 12, вказана перегородка відсутня, так само як і будь-яке інше сантехнічне обладнання. Крім того, особливість влаштування вказаної перегородки полягає в тому, що доступ до приміщення, яке утворилось в результаті її влаштування має виключно відповідач [PERSON] , який одноособово експлуатує утворене приміщення, яке належить до спільної сумісної власності всіх мешканців квартири [ADDRESS] . З наведеного вбачається, що відповідачем в результаті самочинної реконструкції, зменшено площу, належного на праві спільної сумісної власності приміщення, зображеного на технічному паспорті під № [NUMBER] . Відповідно до ч.5 ст. 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до значних наслідків (СС3) відносяться пам`ятки культурної спадщини, визначені відповідно до\~Закону України\~"Про охорону культурної спадщини". Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності ) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із\~Законом України\~"Про оцінку впливу на довкілля". Відповідач не надав суду доказів введення вказаної реконструкції до експлуатації, відповідно до встановленого законом порядку. Крім того, з відповіді Департаменту культури від 03.08.2021 року вбачається те, що електрона база документообігу не містить відомостей щодо надання дозволів на проведення будь-яких робіт, науково-проектна документація на розгляд до Департаменту не входила. Вказані обставини у своїй сукупності, свідчить про те, що влаштування перегородки є самочинним. Згідно ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Враховуючи те, що відповідач здійснив реконструкцію без повідомлення про початок будівельних робіт на вищезазначене спірне нерухоме майно розповсюджується правовий режим самочинного будівництва. Так згідно з ч.7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Так, у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 6-1721цс16 зроблено висновок, що "право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті\~376\~та стаття\~391\~цього\~Кодексу)". У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі N 6-137цс14 зроблено висновок, що "правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Суд вважає, що оскільки в результаті проведеної реконструкції, площа приміщення, що належить до спільної власності мешканців квартири, в тому числі і позивача, була зменшена, право позивача порушено, а відтак позивач має право вимоги за правилами ч. 7 ст. 376 ЦК України. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і в постанові №296/5460/17 від 11.08.2020 року. Враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги в частині шляхом знесення дерев`яної перегородки та демонтажу санітарно-технічного обладнання підлягають задоволенню. При цьому, суд критично ставиться до посилання відповідача стосовно того, що відповідач не здійснював самочинну реконструкцію, як підставу для відмови в задоволені позову, оскільки відповідач експлуатує незаконне збудоване приміщення, користується сантехнічним обладнанням, при цьому, будучи обізнаним про незаконність вказаної реконструкції, продовжує користуватись приміщенням, перешкоджаючи у доступі позивачу, чим порушуються його права. Разом з тим, в судовому засіданні, в якості свідків судом було допитано [PERSON] та [PERSON] . Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що син позивача викликав поліцію щодо поведінки відповідача та має вплив на ситуацію. З показань свідка [PERSON] , слідує, що він є чоловіком [PERSON] , яка притягувалась до кримінальної відповідальності, у зв`язку з спричиненням позивачу легких тілесних пошкоджень, що підтверджується постановою Приморського районного суду міста Одеси від 04.10.2011 року, яка була звільнена від кримінальної відповідальності за нереабілітуючих обставин. Крім того, рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 19.11.2012 року по справі № 2/1522/11706/11 з [PERSON] були стягнута заподіяна позивачу моральна шкода в розмірі 2500 гривень. Отже, показання свідків вказаного вище висновку не спростовують. В свою чергу, відповідачем не надано доказів введення в експлуатацію реконструйованого приміщення. Водночас, щодо вимоги позивача про усунення перешкод приміщенням балкону, шляхом знесення дерев`яного навісу на балконі загального користування та шляхом заборони дії щодо перешкоджання доступу позивачу до вказаного приміщення, суд вважає їх не доведеними належними та допустимими доказами, а тому позов в цій частині не знаходить свого підтвердження та задоволенню не підлягає. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,\~\~бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 27000 гривень. Положеннями ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Так, між позивачем та АО «Перфекція», був укладений договір про надання правової допомоги від 23 серпня 2022 року, за умовами п.1.2 якого адвокат прийняв на себе зобов`язання щодо захисту законних прав та інтересів клієнта. Ставка погодинної оплати роботи адвоката становить 1500 гривень. Відповідно до розрахунку судових витрат, позивачем на момент подання позову, виконана наступна робота: усна консультація, вартістю 3000 гривень, тривалістю 2 години; отримання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вартість 1500 гривень; складення позовної заяви тривалість 8 години, вартість 7500 гривень, що підтверджується відповідними касовими ордерами та актом-прийому виконання. Крім того, було складено акт виконаних робіт на суму 15000 гривень, який полягає у сплаті послуг з правової допомоги по складенню відповідь на відзиву на позовну заяву, заперечення проти клопотання про виклик свідків, заперечення проти клопотання про приєднення доказів, ознайомлення з матеріалами справи, участі у судових засіданнях, складення заяв, клопотань процесуального характеру. В постанові від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду під час ухвалення судового рішення за правилами цивільного судочинства вважала можливим керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого\~2020\~року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382дс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін». Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019\~р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня\~2006\~р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня\~2009\~р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня\~2014\~р. у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 . лотого\~2015\~р. у справі «Барк шевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від, 28 листопада\~2002\~р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Проте, на переконання суду, дана справа не є суттєво складною, експертизи по ній не призначались, а неминучість витрат на правничу допомогу заявником не доведена. З огляду на вище вказані обставини визначення представником позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 27000,00 грн. не є співмірними зі складністю справи та обсягом виконаних робіт. Таким чином, враховуючи рівень складності справи, тривалість її розгляду, обсяг виконаних робіт, суд вважає, що зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача частково у розмірі 5 000 грн. За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, оцінивши докази, їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що перешкоди у користуванні існують, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved