Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Представник позивача\~ [PERSON] \~-\~адвокат Марченко\~Г.І.\~звернулася до\~суду із\~вказаним позовом\~в інтересах\~позивача,\~в якому\~просить провести\~розподіл майна\~подружжя [PERSON] \~та [PERSON] \~наступним чином: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житлову квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житлову квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що 17 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 23 травня 2023 року Дзержинським районним судом м. Харкова постановлено рішення у справі № 638/3333/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішення набрало законної сили 23 червня 2023 року. Під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем придбане наступне нерухоме майно: 1) 27 січня 2016 року придбано квартиру [ADDRESS] . Відповідно до договору, покупцем є [PERSON] [PERSON] вартість квартири на момент придбання 446\~380 гривень. Відповідно до довідки ФДМУ, станом на 08.10.2023 року вартість квартири складає 700763,58 грн.; 2) 23 травня 2019 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, виданого ПАТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1»/ [PERSON] , [PERSON] отримала у приватну власність квартиру [ADDRESS] . Відповідно до довідки ФДМУ, станом на 08.10.2023 року вартість квартири складає 1515160,53 грн. Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Квартира за адресою : [ADDRESS] придбана позивачкою за рахунок коштів від підприємницької діяльності. Після припинення шлюбу з позивачкою залишились проживати малолітні діти. Вимога щодо сплати аліментів з відповідача позивачкою не заявлялась, водночас спільні діти сторін мають право на проживання у належних умовах. Таким чином, при вирішенні спору позивачка просить суд відступити від рівності часток при поділі майна з трьох підстав: квартира [ADDRESS] придбана позивачкою за особисті кошти, отримані від її підприємницької діяльності; вимоги щодо сплати аліментів позивачкою не заявлялись, тому аліменти на утримання дітей відповідач не сплачує; існувала попередня усна домовленість позивача та відповідача по справі щодо саме такого поділу майна подружжя, однак в подальшому від укладення нотаріально посвідченої угоди про поділ майна подружжя відповідач ухилився. Ухвалою суду від 01 листопада 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Відзив на позов не подавався. В судове засідання позивач, представник позивача, відповідач, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце розгляду справи, не з`явилися. Від зазначених учасників справи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, за наявними у справі документами. Відповідач у поданій суду заяві позовні вимоги визнав у повному обсязі. Згідно до вимог ч.3\~ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно до вимог ч.4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що здійснено актовий запис № 1229 та видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу позивач та відповідач мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю. 23 травня 2023 року Дзержинським районним судом м. Харкова ухвалено рішення у справі № 638/3333/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Рішення набрало законної сили 23 червня 2023 року. Під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем придбане наступне нерухоме майно: 1) 27 січня 2016 року, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, придбано квартиру [ADDRESS] та складається з двох жилих кімнат житловою площею 29,3 кв.м, загальною площею 44,1 кв.м. Відповідно до договору, покупцем є [PERSON] . Дана квартира придбана за згодою дружини покупця [PERSON] . Ринкова вартість квартири на момент продажу 446\~380 гривень. Відповідно до довідки ФДМУ, станом на 08.10.2023 року вартість квартири складає 700763,58 грн.; 2) 23 травня 2019 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер б/н, виданого ПАТ «ТРЕСТ ЖИТЛОБУД-1»/ [PERSON] ; договору купівлі-продажу, цінних паперів, серія та номер: 153-18/152-18/БВ, виданого 19.01.2018 р., видавник АТ «ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД «БУДІВЕЛЬНИК» від імені, в інтересах та за рахунок активів якого діє ТОВ «АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКА АДМІНІСТРАТИВНА КОМПАНІЯ», від імені якого діє АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ У ФОРМІ ТОВ / Чумакова Інна Ігорівна; договору бронювання, та надання послуг, серія та номер : 95-35, виданого 19.01.2018 р., видавник: ПАТ «ТРЕСТ-ЖИТЛОБУД-1»/, Чумакова І.І., [PERSON] отримала у приватну власність квартиру [ADDRESS] (загальна площа 79,4 кв.м, житлова площа 48,8 кв.м). Відповідно до довідки ФДМУ, станом на 08.10.2023 року вартість квартири складає 1515160,53 грн. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку, суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~ розірвання\~шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Для врегулювання спорів, які виникають із майнових відносин між подружжям, у тому числі колишнім, підлягають застосуванню передусім норми\~Сімейного кодексу України. За змістом\~статті 61 СК України\~вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Натомість, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Частинами 1-4\~статті 12 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи встановленні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені й обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат в частині судового збору, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Оскільки позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у повному розмірі 6441 грн. 90 коп., а відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків від суми, яка сплачена при поданні позовної заяви до суду, яка дорівнює 3220 грн. 95 коп., а інша частина судового збору підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved