Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

27.12.2023 року позивач ТзОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов мотивує тим, що 20.11.2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р25.201.76970, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ними. 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023, у відповідності до умов якого до позивача перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року, розмір заборгованості позичальника за яким становить 58225,75 грн. з яких: 28146,91 грн. заборгованість за основним боргом та 30078,84 грн. заборгованості за відсотками. Всупереч умовам правочину відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості суму заборгованості за кредитним договором № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року в загальному розмірі 58225,75 грн., а також понесені судові витрати по справі. До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити у своїй відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 47). Від представника відповідача до початку судового засідання надійшло клопотання, в якому вона просить розгляд справи відкласти на іншу дату, у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому провадженні (а.с. 85). Відповідач у судове засідання також не з`явився, до канцелярії суду подав клопотання в якому він також просить суд розгляд справи відкласти через зайнятість його представника в іншому судовому провадженні (а.с. 89). В ході розгляду справи в судовому засіданні 25.01.2024 року відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що він не згідний з наданим позивачем розрахунком заборгованості,Є оскільки він здійснював погашення кредиту. Крім того, 14.04.2024 року відповідачем було подано до суду письмові пояснення по суті спору. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначив, що наданий стороною позивача розрахунок заборгованості є неналежним доказом у справі, а також з такого не вбачається врахування стягувачем вимог п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. У свою чергу, умови кредитного договору № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року є не справедливими та суперечать принципу добросовісності. Просить врахувати факт часткової сплати ним спірної заборгованості (а.с. 69-77). На переконання суду, неявка сторони відповідача не позбавляє суд можливості надати правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами даного спору, з огляду на наявні у справі матеріали. Відповідно до ч. 2 ст. 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності. В ході розгляду даної справи [PERSON] брав особисту участь в судовому засіданні, останньому було забезпечено достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав. Враховуючи строк перебування даного спору в провадженні суду, а також те, що у даному спорі дотримано принцип змагальності, шляхом подачі [PERSON] письмових пояснень із викладом своїх заперечень за пред`явленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.11.2017 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р25.201.76970, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 38930 грн. на строк 36 місяців, та зобов`язався сплатити відсотки за користування ними (а.с. 5-6). Складовими вищевказаного правочину є паспорт споживчого кредиту та додаток до нього (а.с. 7, 9), заява про акцепт публічної оферти АТ «Ідея Банк» (а.с. 8), заява-анкета (а.с. 10), а також згода-повідомлення фізичної особи клієнта Банку (а.с. 11). Усі вищевказані документи були особисто підписані [PERSON] , умови кредитного договору № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року є чіткими, зрозумілими, містять усі істотні та необхідні положення, не допускають двоякого трактування, а тому підписання такого правочину не потребувало особливої правової обізнаності для розуміння наслідків. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є /мови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Тобто, [PERSON] особисто вибрав контрагента, з яким вступив у кредитні правовідносини, а також підписавши кредитний договір № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року останній погодився на його умови та зобов`язався виконати їх у повному обсязі. Відтак, посилання відповідача на те, що умови кредитного договору є не справедливими та суперечать принципу добросовісності, безпідставні та не заслуговують на увагу. Отже, уклавши кредитний договір, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання. 07.07.2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 07072023, у відповідності до умов якого до позивача, з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за кредитним договором № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року (а.с. 17-20). У суду відсутні будь-які правові підстави ставити під сумнів достовірність вищевказаного доказу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 640 ПК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Частинами 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов 'язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, суд вважає доведеним, що сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення кредитного договору № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року. Як вбачається із наданого стороною позивача розрахунку заборгованості за кредитним договором № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року, існуюча у відповідача заборгованості за період з 07.07.2023 року по 30.11.2023 року становить 58225,75 грн. з яких: 28146,91 грн. заборгованість за основним боргом та 30078,84 грн. заборгованості за відсотками. Вищевказаний розрахунок не містить детальної інформації, яка стосується нарахування заборгованості за кредитним договором № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року, зокрема, розрахункових періодів та порядку нарахування заборгованості за відсотками. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Виписка по рахунку відповідача є первинним документом, а тому - належним доказом на підтвердженням факту наявності боргу за договором кредиту. Окрім того, з такої виписки можна достовірно встановити розмір заборгованості за договором кредиту, та перевірити правильність наданого Позивачем розрахунку. Слід зазначити, що належним, допустимим і достовірним доказом заборгованості за договором кредиту - первинним документом - є не наданий позивачем розрахунок заборгованості, який він здійснив на власний розсуд, і який не може перевірити суд без первинних документів. Такий статус первинного документу має саме виписка по рахунку, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 року, тому саме вона є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором або інші докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів Відповідачу. Такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року № 75). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Однак доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», Позивач не надав по кредитного договору № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року. Надані позивачем копію витягу з Реєстру боржників № 3 до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року до договору факторингу та розрахунок заборгованості за відсутності виписки по рахунку відповідача, яка є первинним документом, - не є достатнім доказом на підтвердження фактів наявності заборгованості за кредитним договором та її розміру. Також суд позбавлений можливості перевірити достовірність цього доказу за відсутності виписки по рахунку Відповідача. За наведених обставин, суд позбавлений можливості визначити обгрунтованість здійснення нарахування [PERSON] заборгованості за відсотками по кредитному договору № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року, а тому у даній частині позову слід відмовити. Однак, факт отримання 20.11.2017 року [PERSON] кредитні кошти в розмірі 38930 грн. на підставі кредитного договору № Р25.201.76970, відповідачем не заперечується. Реальне існування між сторонами вказаного спору кредитних правовідносин підтверджується фактом сплати [PERSON] коштів на виконання взятих на себе зобов`язань, про що свідчать долучені відповідачем до своїх письмових пояснень платіжні документи, згідно яких останній перерахував на рахунок АТ «Ідея Банк» на виконання умов кредитного договору № Р25.201.76970 від 20.11.2017 року грошові кошти в загальному розмірі 8440 грн. (а.с. 78-80). За умови, що вищевказані кошти були спрямовані саме на погашення тіла кредиту, загальний розмір якого становив 38930 грн., його залишок складає 30390 грн., а тому у будь-якому випадку такий не перевищує суму заборгованість за основним боргом, яку просить стягнути позивач у рамках даного судового провадження (28146,91 грн.). З урахуванням наведеного вище та враховуючи, що кожна зі сторін розпорядилася своїми процесуальними правами щодо предмету спору на власний розсуд, суд вважає обгрунтованими позовні вимоги ТзОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором виключно в частині, яка стосується заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТзОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1297,47 грн. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 509,\~526,\~527,\~530,\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України,\~

Outcome: partial