Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що вона протягом періоду часу з 07.09.2015 року по 07.03.2022 року постійно проживала з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та жінка, по [ADDRESS] . У них був спільний побут, вони вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, здійснювали ремонт квартири, купляли меблі, піклувалися один про одного, маючи певні права та обов`язки один перед одним. Однак [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого залишилось спадкове майно: кв. [ADDRESS] (загальна площа 71,8 кв. м.). Оскільки позивачка за місцем мешкання [PERSON] зареєстрованою не була, тому не може зараз прийняти спадщину. Так, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , їй постановою приватного нотаріуса Кноль О. А. від 16.05.2023 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, що підтверджують факт постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, оскільки вона проживала із померлим спадкодавцем однією сім`єю на протязі більш ніж п`ять років до відкриття спадщини, то вважала, що має право на спадкування за законом, як спадкоємець четвертої черги. Таким чином просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавцем, [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , з 7 вересня 2015 року по день його смерті, а також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Не погоджуючись із заявленими вимогами, представник виконкому Покровської районної у місті Кривому Розі ради подав відзив, де вказував, що сам факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Також показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Так додані позивачем товарні чеки не доказують факт ведення спільного господарства із [PERSON] , з яких не зрозуміло ким здійснювалась купівля товарів. Додавав, що в матеріалах справи мається постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, шо у позивача відсутній факт родинних стосунків з померлим. При цьому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Враховуючи зазначене, вважав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, тому просив суд відмовити в позові [PERSON] в повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивачки, адвокат Вако М. Ю., підтримав вимоги [PERSON] , які просив суд задовольнити повністю, вказуючи, що спільне проживання позивачки із спадкодавцем протягом 5-ти років на час відкриття спадщини підтверджується долученими до справи доказами та свідченнями сусідів по будинку. Позивачка, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, будучи повідомленою про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивачки, адвокат Вако М. Ю., в суді повністю підтримав заявлені позовні вимоги [PERSON] , які просив суд задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] , у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за відсутності представника відповідача, враховуючи встановлені обставини справи та діючи норми законодавства. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не зявився повторно, надавши суду при цьому заяву з проханням вирішити справу за його відсутності, не заперечуючи при цьому проти задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] . За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності осіб, які не з`явились. Такими чином, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного вмотивування. Суд зазначає, що згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК. На підставі ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За п. 21 Постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності ЦК. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 15 серпня 2019 року по справі № 588/350/15. Судом було встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 7 березня 2022 року Покровським відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 475, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 60 років внаслідок інфаркту головного мозку, що підтверджується довідкою про причину смерті № 221 від 07.03.2022 року. Належність на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] , трикімнатної кв. [ADDRESS] (загальна площа 71,8 кв. м., житлова площа 48,9 кв. м.) на підставі дублікатів свідоцтв про право на спадщину від 17 січня 2020 року та від 28 лютого 2020 року підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 5 березня 2020 року, копією технічного паспорту на вказане житло та копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 22 квітня 2009 року, реєстр нотаріусу № 2-2925, та від 22 серпня 1997 року, реєстр нотаріусу № 1-4567, яку успадкував [PERSON] після смерті його батьків, [PERSON] та [PERSON] . На підставі актів від 11 березня 2022 року та від 14 грудня 2023 року ТОВ «Вектор Центробуд» вбачається, що за свідченнями сусідів по будинку [ADDRESS] вбачається, що в кв. [ADDRESS] з 7 вересня 2015 року по 5 березня 2022 року [PERSON] проживав спільно із [PERSON] , які мали спільний побут та бюджет, вели спільне господарство, сплачували комунальні платежі та робили ремонт. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що є сусідами по будинку [PERSON] , оскільки біля 50 років мешкають у буд. [ADDRESS] , добре знайомі із родиною [PERSON] , яка мешкала у кв. [ADDRESS] такого будинку. При цьому після матері [PERSON] із ним почала постійно мешкати позивачка, десь з осені 2015 року, як дружина. Стверджували, що [PERSON] мешкала із [PERSON] постійно до моменту його смерті у березні 2022 року, оскільки вони удвох вели спільний побут, мали спільний бюджет, робили ремонт, придбавали побутову техніку та меблі, сплачували комунальні платежі. Коли [PERSON] захворів, то [PERSON] його доглядала, аж до моменту смерті спадкодавця, після чого здійснила всі необхідні дії для поховання [PERSON] . Крім того разом із ними мешкав син позивачки, [PERSON] . Додавали, що після смерті [PERSON] позивачка продовжує сплачувати комунальні платежі на кв. [ADDRESS] , хоча там зараз не мешкає, бо одружилась із [PERSON] . Також за долученими до справи представником позивача, [PERSON] , квитанціями про проведення оплати житлово-комунальних послуг на кв. [ADDRESS] вбачається, що протягом 2019-2023 років за даною адресою вчасно та справна проводилась оплата послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», КП «Кривбасводоканал», КК «Дом.Ком», ТОВ «Центробуд», ТОВ «Екоспецтранс», ТОВ «Дніпровські електричні мережі», ТОВ «Дніпропетровськгаз». Придбання [PERSON] товарів для поховання та захоронення підтверджується товарними чеками від 07.03.2022 року та від 03.07.2022 року, а придбання побутової техніки, меблів та будівельних матеріалів підтверджується товарними чеками від 20.12.2015 року, від 15.01.2016 року, від 20.08.2016 року, від 07.07.2016 року та від 10.01.2017 року. За інформацією з Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 20 травня 2022 року вбачається, що станом на 05.03.2022 року в кв. [ADDRESS] був зареєстрований лише [PERSON] , який помер [INFO] , внаслідок чого був знятий з реєстрації за такою адресою, де більше ніхто не зареєстрований. За відомостями з копії спадкової справи № 43/2022, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що приватному нотаріусу Кноль О. А. співвідповідач [PERSON] подав 16 травня 2022 року заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , як спадкоємець 4-ї черги та такий, що постійно мешкав із спадкодавцем по [ADDRESS] . Однак постановою від 7 квітня 2023 року нотаріус [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки відповідачем не було надано доказів його права на спадкування майна померлого спадкодавця. Також за відомостями з копії спадкової справи № 43/2022, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вбачається, що приватному нотаріусу Кноль О. А. позивачка [PERSON] подала заяву 16 травня 2023 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , як така, що постійно мешкала із спадкодавцем по [ADDRESS] на протязі більш ніж 5 років до моменту смерті спадкодавця. Однак постановою від 16 травня 2023 року нотаріус [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки позивачкою не було надано доказів її права на спадкування майна померлого спадкодавця та родинних із ним відносин. Суд, натомість, зазначає, що інформацією з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть від 16 травня 2022 року вбачається, що смерть [PERSON] , який помер [INFO] , була підтверджена на підставі остаточного лікарського свідоцтва про смерть № 221 від 7 березня 2022 року, наданого саме позивачкою, [PERSON] . Крім того на підставі повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану від 16 травня 2022 року вбачається, що відсутні відомості про реєстрацію актів цивільного стану про шлюб [PERSON] , який помер [INFO] , а також про народження у такого спадкодавця дітей. Також за інформацією з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб від 16 травня 2022 року вбачається, що 23 жовтня 2010 року за актовим записом № 809 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), який було за рішенням від 10 грудня 2018 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу розірвано. Суд при цьому зауважує, що рішенням від 10 грудня 2018 року Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що з 2015 року шлюбні відносини між колишнім подружжям були припинені та сторони з того часу спільно не проживають. При цьому згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про шлюб від 16 травня 2022 року вбачається, що 23 березня 2022 року за актовим записом № 152 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , якій внаслідок одруження прізвище було залишено без змін. На підставі вивчених судом доказів вбачається, що [PERSON] разом із [PERSON] фактично мешкали як дружина та чоловік, починаючи з 2015 року до моменту смерті [PERSON] , що підтверджується як поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків, так й дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами у їх сукупності. До такого висновку суд прийшов, зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали більше 6 років разом по [ADDRESS] , за місцем реєстрації спадкодавця, де вони вели спільне господарство, маючи спільні права та обов`язки по відношенню один до одного. Таким чином суд дійшов висновку про доведеність в цій частині заявлених позивачкою вимог, на підставі чого вони підлягають задоволенню шляхом визнання [PERSON] спадкоємицею 4-ї черги за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , внаслідок ухвалення рішення суду про встановлення факту проживання позивачки однією сім`єю з [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Натомість, суд вказує, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Враховуючи, що внаслідок встановлення рішенням суду факту проживання [PERSON] із спадкодавцем, [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, то вказане свідчить про відсутність законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування на кв. [ADDRESS] , оскільки позивачка не позбавлена у такому разі можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця, [PERSON] .

Outcome: partial