Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін Представник позивача - Пекарчук А.В. звернулася до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за Договором № 466022-КС-001 про надання кредиту від 20.05.2023 в сумі 32 260,80 грн, з яких 10 000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 20 760,80 грн - сума прострочених платежів по процентах, 1500,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2 147,20 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.05.2023 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено Договір № 466022-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ "Бізнес Позика" свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] . Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, кошти не повернула, що спричинило до виникнення заборгованості, яка станом на 03.11.2023 становить 32260,80 грн, з яких 10000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 20760,80 грн - сума прострочених платежів по процентах, 1500,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 24.11.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 09.01.2024 здійснено перехід у справі до розгляду з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 30.01.2024. 30.01.2024 розгляд справи відкладено до 20.02.2024, 18.03.2024, 12.04.2024 у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від представника позивача Цюпи О.В. (в порядку самопредставництва) надійшло клопотання, у якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, відповідно до приписів ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Зокрема, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України на 20.02.2024, 18.03.2024, 12.04.2024. Про причини неявки суд не повідомила та не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, а позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин 20.05.2023 між ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] укладено Договір № 466022-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронним повідомленням, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавець. Відповідно до п. 2.1 Договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ "Бізнес Позика". Строк, на який надається кредит 16 тижнів. Стандартна процентна ставка за кредитом в день 2,00000000 фіксована. Комісія за надання кредиту становить 1500,00грн. Загальний розмір наданого кредиту: 10000,00 грн. Термін дії Договору: 16 тижнів (до 09.09.2023). Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 21040,00,00 гривень. Сторонами в п. 3.2.3 Договору погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн, що підтверджується долученими довідками про підтвердження проведення платежів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, станом на 03.11.2023 у [PERSON] наявна заборгованість за Договором № 466022-КС-001 про надання кредиту від 20.05.2023 в розмірі 32260,80 грн, яка складається: 10000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту; 20760,80 грн - сума прострочених платежів по процентах, 1500,00 грн - сума прострочених платежів за комісією. ІV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права, оцінка суду Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зі змісту наданої виписки АТ «Універсал Банк» по особовому рахунку, спеціальним платіжним засобом якого є картка [NUMBER] , за період з 20.05.2023 по 02.11.2023, вбачається, що відповідач отримувала кредитні кошти від позивача, що також вказує на наявність між сторонами кредитних правовідносин. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача в даному розмірі. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Оскільки відповідач порушив зобов`язання, що встановлені договором № 466022-КС-001 про надання кредиту від 20.05.2023, докази своєчасної та повної оплати заборгованості за цим договором в матеріалах справи відсутні, а тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення суми процентів за користування кредитними коштами саме в такому розмірі, як розрахований позивачем - 20 760,80 грн. Щодо простроченої заборгованості по комісії у розмірі 1500,00 грн за договором № 466022-КС-001 про надання кредиту від 20.05.2023, суд доходить до такого висновку. Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17). Оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, слід визначити, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит. Більш того, матеріали справи не містять і приблизного переліку послуг, які надаються банком. Тобто, відсутнє двостороннє належне погодження сплати комісії банку та визначення обсягу послуг банку, за яку є необхідність сплачувати комісію. Таким чином, суд доходить до висновку, що вимога про стягнення комісії з відповідача у розмірі 1500,00 грн за договором № 466022-КС-001 про надання кредиту від 20.05.2023 є нікчемною та не може бути задоволена. Суд звертає увагу, що протягом розгляду справи відповідачем не подано пояснень чи письмових доказів на підтвердження неможливості виконання умов договору. Відсутність у відповідача [PERSON] грошових коштів не звільняє її від обов`язку погасити борг за укладеним договором. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 30760,80 грн, що складається із таких складових, а саме: 10000,00 грн - сума прострочених платежів по тілу кредиту та 20760,80 грн - сума прострочених платежів по процентах. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії у розмірі 1500,00 грн слід відмовити. V. Розподіл судових витрат між сторонами Частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції № 4417 від 16.11.2023 позивачем за подання позову до [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 2147 грн 20 коп. Позовні вимоги позивача задоволені судом частково, стягнуто заборгованість в розмірі 30760,80 грн, тобто позовні вимоги задоволено на 95 %. Відповідно розмір судових витрат пропорційно задоволеним вимогам складає 2039,84 грн, виходячи із розрахунку (2147,20 х 95 % : 100), які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial