Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Зміст позовних вимог У травні 2023 року позивач [PERSON] , через представника - адвоката Білика Дмитра Анатолійовича, звернувся до Деснянського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 219 411,60 грн та судового збору у розмірі 2 194,12 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.07.2020 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти в сумі 6 000,00 доларів США, що станом на 15.05.2023 складає 219 411,60 грн за офіційним курсом гривні щодо курсу долара США, опублікованим на офіційному сайті Національного банку України. Позичальник надав позикодавцю розписку, яка посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми в розмірі 6 000,00 доларів США та зобов`язання позичальника повернути позикодавцю вказану суму до 15.09.2020. [PERSON] прострочив виконання зобов`язання. Відзив на позовну заяву Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, стверджуючи, що між сторонами відсутні правовідносини з передачі грошових коштів у позику. Представник відповідача вказує, що зміст розписки не відображає дійсну волю відповідача, відносини між сторонами за розпискою про начебто отримання грошових коштів (договору позики) між сторонами є фіктивним правочином, оскільки жодною з сторін не було вчинено фактичних дій та волі сторін договору, спрямованих на реальне виконання укладеного правочину. Волевиявлення відповідача при укладенні договору позики (без місця укладення), не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, а фактична передача грошових коштів не відбулась, тому представник стверджує, що наявні підстави вважати такий правочин недійсним. Представник відповідача повідомляє, що гроші відповідачем не отримувались, а останній винен гроші за деталі від автомобілів та послуги доставки автомобілів з США. Крім цього, відповідачем було виплачено позивачу майже 9000 доларів США, про що свідчать: банківські виписки з рахунків відповідача; особиста переписка між позивачем і відповідачем, у якій позивач визнав, що йому сплачено 9000 доларів США протягом календарного року. Так, відповідно до банківських виписок позивачу були надіслані грошові кошти: - 25.07.2020 була сплачена сума 39060,00 грн, що є еквівалентом 1400 доларів США за курсом НБУ; - 12.03.2021 була сплачена сума 5600 грн, що є еквівалентом 201 долару США за курсом НБУ. Інші кошти передавалися позивачу готівкою, що підтверджується перепискою між сторонами у месенджері з номером телефону, який вказаний позивачем у позові. Письмові пояснення позивача Позивач підтримує позовні вимоги та зазначає, що відповідач не надав суду жодного доказу своїм твердженням щодо фіктивності договору. Позивач зазначає, що жодного відношення сума 9000 доларів США, що фігурує в переписці сторін в месенджері «WhatsApp» до договору позики, що є предметом спору, немає, оскільки даний борг відповідача утворився ще до укладення договору позики від 28.07.2020. На всіх сумах, що фігурують в переписці «WhatsApp», відсутнє будь-яке посилання на договір позики. Борг 9000 доларів США утворився в результаті діяльності відповідача, а саме позивач здійснював організацію з доставки відповідачу автомобілів з США в Україну, вивантаження та оформлення автомобілів, доставку автомобілів під розбір на запчастини з аукціонів США до місця їх складання та розбору, доставки автозапчастин з розібраних авто в Україну та інше. У результаті несвоєчасної оплати відповідачем наданих послух різних компаній утворився борг 9000 доларів США, і дана сума не має жодного відношення до предмета спору. Рух справи Ухвалою суду від 19 травня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 10 жовтня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому також викладено клопотання про зобов`язання позивача надати відповідь на дев`ять запитань в порядку статті 93 ЦПК України. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 листопада 2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Горлевого Дмитра Івановича про зобов`язання позивача [PERSON] надати відповідь на поставлені питання про обставини, що мають значення для справи, задоволено. Зобов`язано позивача, [PERSON] , надати відповідь на поставлені у відзиві на позовну заяву питання про обставини, що мають значення для справи, у формі заяви свідка. Роз`яснено позивачу необхідність дотримання приписів частин четвертої-сьомої статті 93 ЦПК України. Встановлено позивачу строк для надання до суду відповідей у формі заяви свідка до 10 грудня 2023 року. 08 грудня 2023 року від позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду та письмові пояснення. 20 грудня 2023 року від представника відповідача надійшло клопотання, в якому він просить суд зобов`язати позивача надати відповіді на питання, поставлені у відзиві. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника відповідача задоволено. 23 січня 2024 року позивачем подано заяву з відповідями на питання. 23 січня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про виклик свідка. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, клопотання представника відповідача про виклик свідка [PERSON] задоволено. У судовому засіданні 22 лютого 2024 року допитано відповідача як свідка. У судовому засіданні 04 квітня 2024 року представник відповідача відмовився від допиту свідка [PERSON] . Судом оглянуто оригінал розписки від 28.07.2020. Позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач та його представник заперечували щодо задоволення позовних вимог. Фактичні обставини справи, встановлені судом У письмових поясненнях, наданих позивачем, [PERSON] , він визнає, що він здійснював організацію з доставки відповідачу автомобілів з США в Україну, вивантаження та оформлення автомобілів, доставку автомобілів під розбір на запчастини з аукціонів США до місця їх складання та розбору, доставки автозапчастин з розібраних авто в Україну та інше (а.с. 66, 67). Відповідно до відкритих даних з ЄДРПОУ [PERSON] зареєстрований як фізична особа - підприємець, основним видом діяльності якого є роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів. У матеріалах справи міститься переписка сторін за період з 26.06.2020 по 30.07.2021 в месенджері «WhatsApp», дійсність якої позивачем підтверджена у судовому засіданні. З вказаної переписки вбачається, що у сторін були правовідносини щодо доставки та оплати автозапчастин. Зокрема, - 26 червня 2020 року [PERSON] вказав [PERSON] залишити розписку « [PERSON] »; - 10 липня 2020 року [PERSON] надіслав повідомлення [PERSON] наступного змісту: « [PERSON] , я не буду бігати за своїми грошима і випрошувати їх. Строк для повернення боргу до кінця місяця, з тебе 9000 у.о., це з врахуванням користування грошима»; - 25 липня 2020 року [PERSON] надіслав [PERSON] повідомлення про переказ 39 060,00 грн (становить 1400 доларів США); - 28 липня 2020 року [PERSON] підтвердив отримання 1500 доларів США; - 17 серпня 2020 року [PERSON] підтвердив отримання 3800 доларів США; - 07 вересня 2020 року [PERSON] надіслав повідомлення наступного змісту: «за "рог" 650 у.о., стоянка 665 грн, "доки" будуть у мене в середу»; - 08 вересня 2020 року [PERSON] надіслав [PERSON] повідомлення про те, що має документи на Нісан забрати; - 15 вересня 2020 року [PERSON] підтвердив [PERSON] , що документи у нього та запитав, чи віддасть він залишок боргу. Також вказав, що отримав: «1400+1500+3800=6700-9000=2300 залишок; за «рог» 650 у.о. портові, стоянка 665 грн; - 16 вересня 2020 року [PERSON] підтвердив, що отримав 2000 у.о. та вказав, що залишок боргу 950 у.о. і 665 грн; - 12 березня 2021 року [PERSON] надіслав [PERSON] повідомлення про переказ 5600,00 грн (що становить 200 доларів), та вказав, що залишок 700 доларів США; - у липні 2021 року [PERSON] надіслав [PERSON] повідомлення наступного змісту: «300 доларів закину, залишок 400 доларів, ок?», а також надіслав повідомлення про перерахування 8200,00 грн позивачу (а.с. 49-56). У матеріалах справи містяться платіжні інструкції, відповідно до яких 25.07.2020 відповідач перерахував на рахунок позивача грошові кошти в сумі 39060,00 грн, а 12.03.2021 - 5600,00 грн, що останнім не заперечується (а.с. 47, 48). На підтвердження позовних вимог позивач надав копію розписки від 28.07.2020, оригінал якої оглянуто у судовому засіданні, відповідно до змісту якої [PERSON] отримав від [PERSON] "6 шість (6000) доларів США" та зобов`язується повернути повну суму до 15.09.2020. Позивач під час розгляду справи заперечив щодо допиту його як свідка, однак на питання сторони відповідача позивач надав такі відповіді: 1. Чи надавав позивач відповідачу грошові кошти у сумі 6000 доларів США 28.07.2020 за борговою розпискою? Так. 2. Якщо надавав, то в якому вигляді та за якою адресою передавалися грошові кошти? 6000 доларів США надавались позивачем відповідачу в [ADDRESS] . 3. Чи співпрацював позивач з відповідачем у сфері ремонту та продажу автомобілів? Ні. 4. Чи передавалися позивачем відповідачу будь-яке рухоме майно з подальшим погодженням оплати за такі відповідачем? Ні. 5. Чи передавалися відповідачем позивачу грошові кошти, якщо так, то яким чином та скільки? Грошові кошти, що стосуються предмета цього спору відповідач не передавав відповідачу. 6. Чи просив позивач третю особу відібрати розписку у відповідача як гарантію передачі коштів за передане рухоме майно (автомобільні деталі та інш.)? Ні. 7. Чи були ви поруч з відповідачем під час написання розписки у сумі 6000 доларів США 28.07.2020? Так. 8. Чи належить (належав) позивачу банківський рахунок з номером картки [NUMBER] ? Так. 9. Чи вів позивач переписку з відповідачем у месенджері «WhatsApp» з 26.06.2020 по 26.06.2022? Так. Відповідач, допитаний у судовому засіданні як свідок, показав, що вони з позивачем співпрацювали, а саме позивач надавав відповідачу послуги з організації перевезення та розмитнення автозапчастин з США. 26.06.2020 позивач написав відповідачу, що контейнер з запчастинами прийде 27.06.2020 і відповідач має його прийняти та розрахуватися приблизно 8 чи 8,5 (точну суму не пам`ятає) тисяч доларів США. Відповідач повідомив позивача, що немає таких коштів, тоді позивач сказав, щоб він написав розписку [PERSON] під час розвантаження контейнера. 27.06.2020 відповідач написав розписку під те, що він отримав запчастини на 8 чи 8,5 (точну суму не пам`ятає) тисяч доларів США [PERSON] ( [PERSON] ). Відповідач відправив частину коштів, еквівалентну 1400 дол США на банківський рахунок позивача 25.07.2020, а 1500 дол. США віддав при зустрічі 28.07.2020 на вулиці Чавдар, а позивач попросив відповідача переписати розписку на суму 6000 дол США, оскільки в попередній розписці щось було написано невірно. 28.07.2020 відповідач переписав розписку на 6 тисяч доларів США взамін першої розписки. Всі розрахунки сторони відобразили в переписці в месенджері. Відповідач стверджує, що всі кошти позивачу за запчастини він віддав, а від позивача фактично коштів він не отримував. Відповідач вказав, що від написання першої розписки до другої розписки він віддав позивачу 2900 доларів США (1400+1500=2900). Сума другої розписки стала меншою на суму коштів, яку він вже віддав за першою розпискою. Відповідач зазначив, що віддавав позивачу кошти: 17.08.2020 - 3800 доларів США, 16.09.2020 - 2000 доларів США, 12.03.2021 - 200 доларів США, 05.06.2021 - 8200,00 грн (що становить 300 доларів США), 29.11.2021 - 400 доларів США, що підтверджується перепискою сторін. Після повного розрахунку розписка відповідачу повернута не була. Відповідач вказав, що до цього написав позивачу три чи чотири розписки і вони зберігаються у позивача, а повернення сум боргу відображено в переписці. Норми права та мотиви суду Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18), від 06 квітня 2020 року у справі № 464/5314/17 (провадження № 61-10789св18). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20). Окрім того, у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 760/22898/20 зазначено, що: «За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки». Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом у цій справі встановлено, що і стороною позивача у письмових поясненнях, і стороною відповідача у відзиві на позовну заяву визнається факт того, що між ними існували правовідносини, відповідно до яких позивач здійснював організацію з доставки відповідачу, зокрема, автозапчастин з розібраних автомобілів, а відповідач сплачував позивачу за це кошти. Ці правовідносини тривали щонайменше у період з 26 червня 2020 року і до 30 липня 2021 року, тобто і в момент складення відповідачем спірної розписки від 28 липня 2020 року. Також встановлено, що до моменту складення спірної розписки від 28 липня 2020 року відповідач передав позивачу кошти: 25 липня 2020 року - 39 060,00 грн (що становить 1400 доларів США) та 28 липня 2020 року (в день складення спірної розписки) - 1500 доларів США, що разом становить 2900 доларів США, а після складення спірної розписки від 28 липня 2020 року відповідач передав позивачу кошти: 17.08.2020 - 3800 доларів США, 16.09.2020 - 2000 доларів США, 12.03.2021 - 5600,00 грн (що становить 200 доларів США), 05.06.2021 - 8200,00 грн (що становить 300 доларів США). Вказана обставина підтверджується повідомленнями сторін за період з 26.06.2020 по 30.07.2021 в месенджері «WhatsApp» та показаннями відповідача як свідка. Окрім того, відповідач як свідок показав, що передав позивачу також кошти 29.11.2021 у сумі 400 доларів США. За приписами ст. 1046 ЦК України договір позики є реальним, тобто укладеним з моменту передання грошей, і тому, позивач в силу приписів ст. 81 ЦПК України має довести факт передання грошей, а відповідач - навпаки спростувати його. Надану позивачем розписку від 28 липня 2020 року суд відхиляє як доказ передачі коштів відповідачу, оскільки позивач не довів того, що кошти в сумі 6 000,00 доларів США дійсно були передані саме у позику відповідачу та не спростував того, що відповідач склав спірну розписку на вимогу позивача з метою фіксування суми боргу станом на 28 липня 2020 року за деталі від автомобілів, яка зменшилася від первісної суми боргу на 2900 доларів США, та станом на 28 липня 2020 року склала 6 000,00 доларів США. Крім того, позивач не навів обґрунтованого пояснення тій обставині, що 28 липня 2020 року він отримав від відповідача 1500,00 доларів США, і в цей же день 28 липня 2020, як він стверджує, надав відповідачу у борг 6 000,00 доларів США. З огляду на те, що гроші в сумі 6 000,00 доларів США за розпискою від 28 липня 2020 року не передавались позивачем відповідачу у позику, суд доходить висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України договір позики не був укладений, а тому підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики немає.

Outcome: dismissed