Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, яка проживає разом з матір`ю, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та зобов`язано Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надати висновок щодо заявлених позовних вимог. Відповідач відзив на позов не надав. Позивач змінив предмет позову, доповнивши його вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина в розмірі частки заробітку (доходу) відповідача. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок від 18 березня 2024 року, відповідно до якого вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2024 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) заява про зміну предмету позову прийнята до розгляду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 березня 2024 року закрите підготовче засідання. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Опанасюк П.П. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити, не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день, час та місце судового засідання в порядку, визначеному чинним законодавством, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач та її представник не заперечували проти такого порядку розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, однак подала заяву та просила розгляд справи провести в її відсутність, підтримала висновок органу від 18 березня 2024 року. Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] , який є братом позивача, показав, що відповідач вже 14 років не появлявся в житті свого сина, не спілкується, дитиною не цікавиться, не підтримує родинних відносин. Дитина як батька знає [PERSON] . Свідок [PERSON] , який спільно проживає з позивачем, показав, що протягом 14 років його спільного життя з позивачкою відповідач не бере участі у вихованні сина, не спілкується з ним, він взагалі відсутній в житті дитини, дитина його не знає. Звернув увагу, що сторони по справі мають ще повнолітню доньку і навіть при святкуванні дня народження внука, куди донька запросила відповідача, він взагалі ігнорував сина. У свідка з хлопчиком гарні, теплі родинні відносини, він займається його виховання, навчанням, дитина його називає батьком, Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позиваки, показала, що коли внуку [PERSON] було пару місяців від народження, то позивачка з ним прийшла жити до неї. З того часу відповідач не появляється в житті свого сина, ним не цікавиться, байдужий до нього, не бажає підтримувати родинні стосунки, не утримує його, весь тягар утримання та виховання дитини несе мати та вітчим. Дитина взагалі його не знає, як батька знає [PERSON] . Вислухавши учасників справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 жовтня 2009 року (а.с.8). Шлюб між сторонами розірваний рішенням Замостянського районного суду м.Вінниці від 30 серпня 2012 року в справі №206/4407/2012 (а.с.9). Дитина проживає разом з матір`ю. Відповідач мешкає окремо, дитини не утримує. Виконання ним обов`язку щодо утримання сина судом не встановлено. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, не бере участі у її вихованні та утриманні, не піклується про фізичний, духовний і моральний їх розвиток, дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її повному утриманні і вихованні. Підтвердженням свідомого нехтування відповідачем обов`язками про піклування та виховання дитини є, зокрема повідомлення Комунального закладу «Вінницький ліцей №16» відповідно до якого навчанням та вихованням дитини протягом всього періоду навчання займається мати [PERSON] , батько [PERSON] на батьківські збори не з`являється, з вчителями не спілкується, шкільним життям сина не цікавиться, а також ЦПМСД №2 в м.Вінниці, з якого слідує, що за період звернення до сімейного лікаря за медичною допомогою або для проведення профілактичних щеплень супроводжувала дитину [PERSON] , 2009 року народження, його мати [PERSON] , батька ні разу не було. Підтверджують обставини свідомого нехтування відповідачем обов`язками щодо свого сина і показання свідків, допитаних в судовому засіданні, які наголошують, зокрема на тому, що дитина взагалі не знає свого батька, а останній байдужий до дитини. Як слідує з Висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 18 березня 2024 року за №01/00/0011/120250 позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] , вважається доцільним. Дитина [PERSON] , [INFO] , також висловив свою думку Органу опіки та піклування та зазначив, що він не знає чоловіка на ім`я « [PERSON] », мати про нього нічого не розповідала та не розмовляла з ним на цю тему. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце факт ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків, який не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її фізичний, духовний і моральний розвиток, проживає окремо, виявляє байдужість до власної дитини та щодо своїх батьківських прав, тому суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Також суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує, що дитина, проживаючи разом з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні, що потребує певних коштів, а також те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина її потребує. Суд бере до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині відповідач суду не надав. За наведеного суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, обов`язок батьків по її утриманню, інші обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та можливим визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню в розмірі 1/4 частки від всіх доходів відповідача. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 04 березня 2024 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи на задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1073,60 грн судового збору та на користь держави 1211,20 грн судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved