Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, в якому просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 358 493,21 грн., судовий збір в розмірі 3 584,93 грн. та витрати, пов`язані із проведенням експертизи, в розмірі 9 000,00 грн. Зазначив, що 29.07.2023 року з вини [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, відбулася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний йому мотоцикл BMW реєстраційний номер [NUMBER] . Вина [PERSON] у вчиненні зазначеної ДТП підтверджена постановою Обухівського районного суду Київської області від 17.08.2023 року у справі № 372/3619/23. Вказав, що відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра», № 19693 від 21.08.2023 року ринкова вартість транспортного засобу BMW R Ninetреєстраційний номер [NUMBER] станом на 29.07.2023 року становить 790 493,21 грн., вартість відновлюваного становить 817 178,09 грн.; вартість заподіяного власнику матеріального збитку - 790 493,21 грн. Вартість проведеної оцінки становить 5 000,00 грн. Вказав, що оскільки вартість відновлювального ремонту мотоцикла перевищила його ринкову вартість до ДТП, то мотоцикл вважається знищеним. ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» встановлено, що вартість мотоцикла BMW R Ninetреєстраційний номер [NUMBER] після ДТП становить 172 000,00 грн. Вартість проведеної оцінки становить 4 000,00 грн. Вказав, що відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2023/4098829 він відчужив пошкоджений транспортний засіб за 272 000,00 грн. Тому, відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вважав, що [PERSON] йому має бути відшкодована різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а саме в розмірі 518 493,21 грн. (790 493,21 грн. вартість транспортного засобу до ДТП - 272 000,00 грн. вартість транспортного засобу після ДТП + 0,00 грн. витрати на евакуацію). Також, вказав, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП не була застрахована, тому ним було направлено до МТСБУ повідомлення про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування. 16.11.2023 року МТСБУ перерахувало йому страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. Отже, вважав, що розмір завданої йому майнової шкоди, яка перевищує ліміт відповідальності страховика, і повинна бути сплачена [PERSON] становить 358 493,21 грн. (790 493,21 грн. ринкова вартість мотоцикла до ДТП - 272 000,00 грн. залишкова (утилізаційна) вартість мотоцикла - 160 000,00 грн. страхове відшкодування + 0,00 грн. витрати на евакуацію). У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с. 48). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду (а.с. 79). Відповідачу ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками двічі направлялась на його адресу місця реєстрації, вказану в позовній заяві та згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА: [ADDRESS] . Згідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення/досилання конверт повернувся до суду із відмітками «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Крім того, про розгляд справи відповідач був повідомлений шляхом опублікування оголошення на веб-сайті судової влади України. Також, згідно наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення останнє отримано [PERSON] 18.03.2024 року. Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку). Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку). Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. Судом також враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 29.11.2023 року. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подав. За правилами ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, про причини своєї неявки не повідомив, суд прийшов до висновку про можливість вирішення питання про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 29.07.2023 року з вини [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, відбулася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу мотоцикл BMW R Ninet реєстраційний номер [NUMBER] . Вина [PERSON] у вчиненні зазначеної ДТП підтверджена постановою Обухівського районного суду Київської області від 17.08.2023 року у справі № 372/3619/23, яка набрала законної сили (а.с. 13). Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Вказане також не спростовано сторонами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. З огляду на викладене, позивач звільнений від доказування підстав для звернення до суду із вказаним позовом, оскільки вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра», № 19693 від 21.08.2023 року ринкова вартість транспортного засобу BMW R Ninetреєстраційний номер [NUMBER] станом на 29.07.2023 року становить 790 493,21 грн., вартість відновлюваного становить 817 178,09 грн.; вартість заподіяного власнику матеріального збитку - 790 493,21 грн. (а.с. 14-34). Вартість проведеної оцінки становить 5 000,00 грн., яка сплачена позивачем 17.08.2023 року згідно ПІ № 0.0.3152287473.1 (а.с. 35, 36). Відповідно до звіту ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» про визначення вартості транспортного засобу після ДТП (зобов`язуюча пропозиція визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) на Платформі AUTOonlinе компанії Audatex) вартість мотоцикла BMW R Ninetреєстраційний номер [NUMBER] після ДТП становить 172 000,00 грн. (а.с. 37). Вартість проведеної оцінки становить 4 000,00 грн., яка сплачена позивачем 25.09.2023 року згідно ПІ № 0.0.3218312693.1 (а.с. 38, 39). Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8043/2023/4098829 від 11.10.2023 року позивач відчужив пошкоджений транспортний засіб за 272 000,00 грн. (а.с. 40). Судом встановлено та доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного не надано, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на час ДТП не була застрахована. Судом встановлено, що позивачем було направлено до МТСБУ повідомлення про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування МТСБУ на підставі прийнятого рішення 16.11.2023 року було перераховано позивачу страхове відшкодування в розмірі 160 000,00 грн. (а.с. 41, 42). Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Положення цивільного законодавства свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки. Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Слід також зазначити, що відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку). Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд. Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених зазначеним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за вказаним Законом не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Разом з тим принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. В даній справі - це ПАТ «НАСК «Оранта». При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. В даній справі потерпілим є позивач. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Саме тому позивачеві було виплачено страхове відшкодування у розмірі 160 000,00 грн., що є недостатнім для повного відшкодування шкоди, з чим погоджується і суд. Таким чином, застосуванню підлягають норми матеріального права ст. ст. 1166, 1187, 1188, ЦК України. В той же час, згідно зі ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25.11.2021 року у справі № 204/5314/18 (провадження № 61-17280св20), від 02.12.2021 року у справі № 753/17190/18 (провадження № 61-4879св21). Мотоцикл BMW R Ninetреєстраційний номер [NUMBER] є фізично знищеним, що вбачається з матеріалів справи, та не заперечено сторонами спору. Враховуючи викладене, вірним є твердження позивача, що на його користь необхідно стягнути різницю між вартістю цього мотоцикла до та після ДТП, оскільки порядок відшкодування завданої позивачу шкоди повинен відбуватися у порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд вважає такі доводи слушними та такими, що підлягають до застосування до спірних правовідносин для правильного вирішення заявленого у справі спору. За змістом ч. ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України). Встановлено, що позивач подав до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження вартості транспортного засобу до та після ДТП, зокрема, вартість, за яку ним було його відчужено після ДТП. Тому, суд надходить до висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню норми ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки саме сума різниці вартості транспортного засобу до та після ДТП, за вирахуванням суми страхового відшкодування, і підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача як заподіювача збитків. Вказані висновки підтверджуються практикою Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 06.12.2021 року у справі № 757/22936/19-ц (провадження № 61-12685св21), від 20.10.2021 року у справі № 205/1314/16-ц (провадження № 61-6829св20). Отже, розмір збитків, завданих позивачу, має бути розрахований у розмірі, який дорівнює різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, тобто виходячи з ринкової вартості транспортного засобу на момент пошкодження з вирахуванням вартості його залишків, за яку мотоцикл був відчужений. Клопотання про проведення судової автотехнічної експертизи сторонами не заявлялись. Тому, оскільки суд вважає, що твердження позивача правомірно ґрунтуються на фізичному знищенні мотоцикла, і заявлені ним вимоги є обґрунтованими та доведеними, прийнявши до уваги розрахунки позивача, бере їх за основу, та зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 358 493,21 грн. (790 493,21 грн. ринкова вартість мотоцикла до ДТП - 272 000,00 грн. залишкова (утилізаційна) вартість мотоцикла - 160 000,00 грн. страхове відшкодування + 0,00 грн. витрати на евакуацію), а також 9 000,00 грн. витрат, понесених позивачем на проведення експертиз. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 3 584,93 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved