Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-08 00:00:00

До Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що з 20 жовтня 2004 року по 01 вересня 2023 року він проживав разом із відповідачкою [PERSON] однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу. Вели спільне господарство, мали спільний бюджет, спільно вирішували питання пов`язані з побутом та вихованням дітей. У будь-якому іншому шлюбі з них ніхто не перебував. Зазначає, що у вказаний період, між ними склалися та тривали усталені відносини, що притаманні подружжю. За період спільного проживання у них народилось двоє спільних дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Оскільки матір дітей [PERSON] при їх народженні не перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі, запис про батька і доньки, і сина у Книзі реєстрації народжень провадився за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові кожного з дітей були записані за її вказівкою відповідно до ст. 135 СК України. Позивач вказує, що вони з відповідачкою опікувались їх спільними дітьми, забезпечували всім необхідним для повноцінного розвитку, виховання та навчання. Зазначає, що вони мали різні зареєстровані місця проживання, але мешкали завжди разом. Так, до 2013 року [PERSON] , [PERSON] та їх спільна донька [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] (в будинку дядька позивача). В 2013 році, із появою сина [PERSON] , їх сім`я переїхала жити за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, вказує, що [PERSON] разом із дітьми мають зареєстроване місце проживання за вищевказаною адресою. Позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (в будинку свого батька). З 01 вересня 2023 року позивач та відповідачка проживають окремо, так як [PERSON] залишила сім`ю та пішла з дітьми жити до іншого чоловіка. В свою чергу, [PERSON] залишився проживати за адресою: [ADDRESS] , де мешкає по теперішній час. Звертає увагу, що відповідачка не ставиться до даного майна як до своєї приватної власності, оскільки після припинення подружніх стосунків виїхала з будинку до іншого житла, забравши свої особисті речі, не здійснює його утримання та не сплачує комунальні послуги, накопичуючи заборгованість. Разом з тим, позивач проживає в будинку, здійснює ремонтні роботи, займається господарством та, по можливості, погашає заборгованість по комунальним послугам, спожитим у період спільного проживання із відповідачкою. Позивач наголошує, що 08 листопада 2013 року, у період фактичних шлюбних відносин (з 20.10.2004 по 01.09.2023 року), він продав належну йому квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за 45 000 (сорок п`ять) тисяч гривень та за кошти від продажу квартири придбав земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком (з будівлями і спорудами), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка з розташованим на ній житловим будинком (з будівлями і спорудами) були зареєстровані на ім`я відповідачки, оскільки їх з позивачем стосунки будувалися на довірі та повазі. Так, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, на підставі Договору купівлі-продажу від 21 лютого 2017 року, серія та номер: 218, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О., за [PERSON] зареєстровано право власності на: 1) житловий будинок, загальною площею 42.8 кв.м., житловою площею 25.7 кв.м., з господарськими побудовами: літня кухня - «В»; сарай - «Б»; вбиральня - «Г»; погріб - «Д»; сарай - «Є»; огорожа - №1-2; водопровід - №3; замощення - II, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку, кадастровий номер 1210700000:01:042:0023, площею 0.0888 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного позивач просить суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] у період з 20 жовтня 2004 року по 01 вересня 2023 року, визнати спільною сумісною власністю зазначений будинок та земельну ділянку, здійснити поділ сумісного нерухомого майна та визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки, та за [PERSON] на 1/2 частку житлового будинку та на 1/2 частку земельної ділянки. Ухвалою судді від 06 грудня 2023 року по справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Черниш Т.І. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Від клопотання про виклик свідків відмовилась. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Так, згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 20 жовтня 2004 року по 01 вересня 2023 року [PERSON] , та [PERSON] проживали однією сім`єю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, що в свою чергу не заперечувалось відповідачкою. Окрім того, згідно з актом про проживання від 10 жовтня 2023 року підписаного [PERSON] та [PERSON] , та затвердженого головою квартального комітету [PERSON] та [PERSON] у період з 21 лютого 2017 року по 01 вересня 2023 року постійно проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . За період спільного проживання сторони придбали нерухоме майно: 1) житловий будинок, загальною площею 42.8 кв.м., житловою площею 25.7 кв.м., з господарськими побудовами: літня кухня - «В»; сарай - «Б»; вбиральня - «Г»; погріб - «Д»; сарай - «Є»; огорожа - №1-2; водопровід - №3; замощення - II, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку, кадастровий номер 1210700000:01:042:0023, площею 0.0888 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вказане вище нерухоме майно на підставі Договору купівлі-продажу від 21 лютого 2017 року, серія та номер: 218, посвідченого державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О., зареєстроване за відповідачкою [PERSON] . Таким чином, встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для захисту майнових прав, зокрема, визнання права власності на 1/2 частку земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком (з будівлями та спорудами), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення поняття «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, і т.п. Згідно вимог ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, яке сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Встановлення факту проживання сторін у справі сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для реалізації положень ст.74 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. За змістом ст. 60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається, крім іншого, і спільністю участі чоловіка, жінки коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування ст.74 СК України у системному зв`язку зі ст. 60 СК України при вирішення спору щодо визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити джерело його набуття. Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. З аналізу вказаних норм випливає, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно, майно придбане в період спільного проживання визнається спільною сумісною власністю згідно з вимогами ст. 74 СК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги у частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На підставі ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної "сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік недомовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 372 ЦК України, зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] під час спільного проживання із відповідачкою без реєстрації шлюбу придбали наступне майно: 1) житловий будинок, загальною площею 42.8 кв.м., житловою площею 25.7 кв.м., з господарськими побудовами: літня кухня - «В»; сарай - «Б»; вбиральня - «Г»; погріб - «Д»; сарай - «Є»; огорожа - №1-2; водопровід - №3; замощення - II, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2) земельну ділянку, кадастровий номер 1210700000:01:042:0023, площею 0.0888 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного, а також те, що суд визнав доведеним факт спільного проживання однією сім`єю позивача та відповідачки без реєстрації шлюбу у період з 20 жовтня 2004 року по 01 вересня 2023 року 2011 року, а тому набуте ними за час спільного проживання зазначене нерухоме майно на підставі ст. 74 СК України, належить їм на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між ними в рівних частинах. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає що заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними належними та допустимим доказами, не спростованими відповідачкою, а тому підлягають задоволенню. Таким чином, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору сплаченого позивачем за звернення до суду із: - позовною заявою у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривень 60 копійок; - заявою про забезпечення позову у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Outcome: approved