Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив розірвати шлюб, укладений між ними 15.08.2001, від якого неповнолітніх дітей не мають. Стверджував, що відносини з дружиною не склались, між ними немає взаєморозуміння, мають різні погляди на\~сімейні відносини,\~ведення спільного\~господарства.\~Шлюбні стосунки\~припинені,\~вважає,\~що поновлення\~подружніх відносин\~неможливе. Спільної згоди для розірвання шлюбу в порядку ст.106 СК України не досягнули, тому з позовом про розірвання шлюбу звернувся до суду. Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи\~проведено у їхній відсутності. Від позивача надійшла заява, в якій він підтримав свій позов, просив розглянути справу без його участі. Причини повторної неявки відповідача невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, вона не скористалась. Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідача у розгляді справи, матеріали справи не містять. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2001, від якого спільних неповнолітніх дітей не мають. Положеннями СК України передбачено розірвання шлюбу між подружжям, яке не має дітей, органом державної реєстрації актів цивільного стану. Стаття 106 СК стосується подружжя, яке взагалі не має спільних дітей або їхні діти досягли повноліття і, відповідно до ст.6 СК України, втратили правовий статус дитини. Розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу. Матеріалами справи та власне поведінкою відповідача, яка не надала жодного заперечення та не прибула в судове засідання, підтверджується відсутність її згоди для розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, вони не змогли створити міцної сім`ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім`ї немає перспективи возз`єднання, до порозуміння подружжя не прагне, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному вони не бажають. Позивач наполягав на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім`ї неможливим, що відповідачем, в свою чергу, у відповідності до ст.81 ЦПК України спростовано не було. Згідно ч.3\~ст.109\~СК України,\~суд постановляє\~рішення про\~розірвання шлюбу,\~якщо буде\~встановлено,\~що заява\~про розірвання\~шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін. Таким чином, позовні вимоги, зважаючи на їх обґрунтованість, підлягають задоволенню.

Outcome: approved