Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

У січні 2024 року позивач [PERSON] (в особі представника - адвоката Лещенко Ю.В.) звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер чоловік [PERSON] - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яка складається з нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] . З метою реалізації своїх прав позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка, за результатами такого звернення, державним нотаріусом було заведено спадкову справу №366/2023 після [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса Щербенко О.В. №4512 від 03.10.2023 року позивачу було повідомлено про неможливість у вчиненні нотаріальної дії з огляду на наявність спору щодо розміру часток у спадщині та кола спадкоємців, які заявлені позивачем, зокрема. Позивач зазначає, що матір померлого [PERSON] - [PERSON] спадщину не прийняла, з причин того, що вона на день смерті спадкодавця не проживала разом з останнім, є громадянкою російської федерації, тривалий час проживає за кордоном та письмово відмовилась від спадщини. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд встановити факт не проживання [PERSON] разом з її сином [PERSON] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини, та визнати [PERSON] , такою, що не прийняла спадщину після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2024 року головуючим-суддею у справі призначено [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 25.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано від державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. належним чином завірену копію спадкової справи №366/2023, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . 14.03.2024 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Музики Ю.Г. надійшла заява про визнання позовних вимог. Представник відповідачки зазначила, що відповідачка є матір`ю померлого. Більше десяти років остання проживає за межами України та не проживала зі своїм сином [PERSON] на момент смерті останнього, хоча й зареєстрована разом з померлим за адресою по [ADDRESS] . Фактичним місцем проживанням Відповідачки в продовж останніх 10 років та на момент смерті її сина, а також на сьогодні є [ADDRESS] . На підтвердження вказаного Відповідачем було підготовлено та передано заяву про підтвердження того, що остання не проживає за зареєстрованою адресою в Україні, має громадянство іншої країни та відмовляється від спадкових прав на користь інших спадкоємців (копія наявна в матеріалах справи). Також Відповідачка передала копію свого російського паспорта як громадянки іншої країни. Також звертає увагу суду на те, що Відповідач також не зверталась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, як це передбачено ч.3 ст. 1272 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача просить суд задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою суду, що занесена до протоколу судового засідання від 18.03.2024 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті. 25.03.2024 року на адресу суд від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла витребувана належним чином засвідчена копія спадкової справи №366/2023 заведеної після смерті померлого [INFO] [PERSON] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, позивач подала до суду заяву про можливість слухання справи у її відсутність та відсутність представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, у своїй заяві про визнання позову просила розгляд справи проводити у її відсутність, позов підтримує та просить задовольнити повністю. Третя особа: [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа: представник П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, у своїй заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності та прийняти судове рішення відповідно до чинного законодавства. У зв`язку із неявкою сторін у справі, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявних у справі матеріалів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При здійсненні правосуддя (ст. 5 ЦПК) суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено наступні правовідносини. У відповідності до свідоцтва про право власності на житло, кв. [ADDRESS] належить на праві приватної власності- [PERSON] . Смерть [PERSON] , 23.10.2022 р. зареєстрована Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) за актовим записом №20107 від 24.10.2022 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яке складається з нерухомого майна у вигляді квартири [ADDRESS] . З метою реалізації своїх спадкових прав, позивач звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті її чоловіка - [PERSON] , за результатами розгляду такого звернення, державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. було заведено спадкову справу № 366/2023 після померлого [PERSON] . Постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Щербенко О.В. №4512 від 03.10.2023 позивачу було повідомлено про неможливість у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] з огляду на наявність спору щодо розміру часток у спадщині та кола спадкоємців, які заявлені позивачем, зокрема позивач вказує на те, що спадкоємець матір померлого [PERSON] - [PERSON] спадщину не прийняла з причин того, що вона на день смерті спадкодавця не проживала разом з останнім, є громадянкою російської федерації та тривалий час проживає за кордоном. Відповідач [PERSON] впродовж тривалого часу - більше десяти років проживає за межами України, є громадянкою російського федерації і на момент відкриття спадщини не проживала разом зі своїм сином [PERSON] , хоча зареєстрована в кв. [ADDRESS] . Зокрема відповідачкою [PERSON] було надано для позивача копії російського паспорту, які підтверджують її громадянство та місце проживання останньої: російська федерація, [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2. ст. 49 ЦПК України Відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідач скористалась таким правом та надіслала до суду заяву в якій зазначила, що [PERSON] є матір`ю померлого. Більше десяти років остання проживає за межами України та не проживала зі своїм сином [PERSON] на момент смерті останнього, хоча й зареєстрована разом з померлим за адресою: по [ADDRESS] . Фактичним місцем проживанням Відповідачки впродовж останніх 10 років та на момент смерті її сина, а також на сьогодні є [ADDRESS] , російська федерація. Вимоги позивача визнає та просить їх задовольнити. У відповідь на витребування до суду надійшла копія спадкової справи № 366/2023, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , у відповідності до матеріалів якої, [PERSON] - матір померлого вважається такою, що прийняла спадщину після смерті сина так як зареєстрована за однією адресою з померлим з 07.11.2013 р. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1233 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним,неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 - 1265 ЦК України. Статтею 1258 ЦК України визначено черговість спадкування за законом, зокрема: «1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Разом з тим, за змістом ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК Україниє необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає, у той час коли під тимчасовим місцем проживання розуміється місце перебування фізичної особи де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо). Тимчасова відсутність може бути безперервною, однак не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №471/601/17 (провадження№ 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі №355/832/17(провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі №937/10434/19-ц (провадження№ 61-3620св21) та від 15 червня 2022 року у справі №454/3550/18 (провадження № 61-912св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц (провадження № 61-11488св21)). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Отже, на час відкриття спадщини після померлого [PERSON] відповідач хоча і була зареєстрована в кв. [ADDRESS] , але постійно у ній не проживала, так як перебувала та перебуває в російській федерації, а також у визначений законом строк не звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, і тому не може вважатись такою, що прийняла спадщину. Крім того, відповідач не зверталась до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, як це передбачено ч.3 ст. 1272 ЦК України. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved