Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради ( м. Полтава вул. Соборності,36 ), третя особа : приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Святецька Ірина Вікторівна ( м. Полтава вул. Симона Петлюри,13 ) про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що позивачем у порядку спадкової трансмісії набуто право на отримання у спадщину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однак реалізувати це право, оформивши спадкове майно, є неможливим через відсутність правовстановлюючих документів на майно та відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим позивач звертається до суду у відповідності до вимог ст. 392 Цивільного кодексу України - власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 18 лютого 1997 року відділом приватизації житла та зареєстрованим 18 лютого 1997 року у реєстровій книзі N?133-17690 Колективним підприємством Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор». Власники цієї квартири перебували у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про одруження [NUMBER] , виданим Полтавським міським бюро РАГС 27 квітня 1968 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 10 січня 2006 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції. Згідно довідки N? 563 від 01 березня 2007 року, виданої Госпрозрахунковою житлово-експлуатаційною дільницею N?4, [PERSON] була зареєстрована та проживала за [ADDRESS] і за даною адресою проживав і був зареєстрований до дня смерті її чоловік - [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 04 квітня 2022 року. Згідно довідки N? 444 від 28.07.2022, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація N? 2» Полтавської міської ради [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] . За життя був оформлений заповіт, посвідчений 23 липня 2020 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою Іриною Вікторівною, яким все своє майно [PERSON] заповіла [PERSON] [INFO] . [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, відповідно до статті 1223, 1235 Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 1269-1272 Цивільного кодексу України спадкоємець має звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця. Позивачем подано заяву про прийняття спадщини 28 липня 2022 року, тобто протягом становленого законом строку. Спадкова справа N?69518580 відкрита за заявою Позивача приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою Іриною Вікторівною 28 липня 2022 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі N?69595328 від 28.07.2022 Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Святецької І.В. від 27 січня 2022 року N? 58/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на перепланування, які були проведені власниками квартири за життя та не були належним чином зареєстровані, а також відсутністю реєстрації права власності за спадкодавцями на квартиру в цілому. Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 13.03.2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради, третя особа : приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Святецька Ірина Вікторівна про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Відповідач (Територіальної громади міста Полтави в особі Полтавської міської ради) подав до суду відзив, де зазначив що не погоджується з позивними вимогами позивача, оскільки документи, що дають право на виконання будівельних робіт або засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, позивачем не надавалися. Позивач , в судове засідання не з`явилась, просила справу слухати без її участі . Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника. Третя особа: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Святецька Ірина Вікторівна у судове засідання не мз`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі. Суд розглянув справу за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про день і час слухання справи, що відповідає положенням ст. ст. 128, 223 ЦПК України, з урахуванням поданих клопотань про розгляд справи за відсутності сторони, що , в свою чергу, не порушує прав та обов`язків учасників судової справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачем у порядку спадкової трансмісії набуто право на отримання у спадщину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , однак реалізувати це право, оформивши спадкове майно, є неможливим через відсутність правовстановлюючих документів на майно та відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим позивач звертається до суду у відповідності до вимог ст. 392 Цивільного кодексу України - власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем подано заяву про прийняття спадщини 28 липня 2022 року, тобто протягом встановленого законом строку. Спадкова справа N?69518580 відкрита за заявою Позивача приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Святецькою Іриною Вікторівною 28 липня 2022 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі N?69595328 від 28.07.2022 Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Святецької І.В. від 27 січня 2022 року N? 58/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на перепланування, які були проведені власниками квартири за життя та не були належним чином зареєстровані, а також відсутністю реєстрації права власності за спадкодавцями на квартиру в цілому. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на ново строєне нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. До завершення будівництва ( створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва ( створення майна). За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва ( реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі № 640/13030/16-ц (провадження № 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17 (провадження № 61-39346св18). Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186,381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв`язку із цим положення частини п`ятої статті 376 ЦК України не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди. Прийняття в експлуатацію таких об`єктів нерухомості має здійснюватися органами державного архітектурно-будівельного контролю. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити , що згідно Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства Регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України 03.07.2018 року за № 158, зареєстрованого в МЮ України 28.08.2018 року за № 976/32428 -для об`єктів збудованих ( без оформлення дозвільних документів) у період з 05.08.1992 року до 09.04.2015 року, право власності оформляється за спрощеною процедурою шляхом реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Отже самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. Верховний Суд України у постанові від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 сформулював правову позицію згідно з якою у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. При цьому в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 Верховний Суд зауважив, що норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується також і до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик. Верховним Судому постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц звернуто увагу на те, що внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції об`єкт нерухомого майна втрачає тотожність із тим, на який власником було отримано право власності. Відповідно до пункту 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22 липня 2009 року № 295, які були чинними в Україні із 01 січня 2010 року: -реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників; -прибудова - вид реконструкції, при якій збільшується площа забудови житлового будинку шляхом створення нових приміщень, що безпосередньо прилягають до зовнішніх стін будинку. Матеріали справи не містять даних на підтвердження факту звернення спадкодавця до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю для набуття права власності та введення об`єкту до експлуатації у встановленому законом порядку. Інформація про наявність у спадкодавця дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його до експлуатації у встановленому законодавством порядку відсутні. У разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись в порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Отже, вищезазначеними нормами права встановлено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що спірне спадкове домоволодіння зазнало реконструкції внаслідок здійснення прибудови до будинку, яка істотним чином вплинула на його технічні характеристики. Таким чином, внаслідок самочинного будівництва у вигляді реконструкції, будівництва нового об`єкту, житловий будинок втратив тотожність із тим домоволодінням, на який було отримано право власності за свідоцтвами про право власності, про право на спадщину відповідно. Окрім того, суд вважає за необхідним зазначити, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на квартиру, право власності на яку не оформлено в установленому законодавством порядку, за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом або усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини мають бути територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності в порядку спадкування на самочинно збудовані будівлі слід звернути увагу на визначення належного відповідача. Як правило, належним відповідачем у справі про визнання права власності в порядку спадкування на самочинне будівництво є відповідна місцева рада, до компетенції якої належить вирішення питання щодо розпорядження землями відповідних територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності (статті 8 - 12 Земельного кодексу України; вирішення питання вибору, вилучення (викупу) земельних ділянок, надання дозволу на будівництво об`єктів містобудування; вирішення питання щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування територій (ст. 12 Закону України "Про планування і забудову територій"). За таких обставин, враховуючи той факт, що позивачем не доведено узаконення будівель спадкового домоволодіння, а суд не може підміняти орган, який наділений саме такими повноваженнями , суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Проте зазначає, що в даному випадку, приймаючи до уваги факт здійснення спадкодавцем самочинного будівництва на належній їй земельній ділянці, що, в свою чергу призвело до зміни житлової площі будинку, втрати тотожності з житловим будинком, який спадкодавець набув у власність, позивач не позбавлений права звернутись до суду з позовом про визнання прав забудовника після смерті спадкодавця при наявності певних умов, передбачених нормами діючого права, що в подальшому є підставою для узаконення ним будівництва. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed