Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє її представник адвокат Рудакевич Ю.Ю., 05 липня 2023 року звернулася до Жовківського районного суду Львівської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківська державна нотаріальна контора про усунення від спадкування та визнання в порядку спадкування за законом права власності на будинок та земельну ділянку. Позивач [PERSON] просить усунути відповідача [PERSON] від спадкування після смерті [PERSON] та визнати за позивачем, [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на будинок, який знаходиться по [ADDRESS] та на земельну ділянку (кадастровий номер 4622710100:01:003:0136), яка знаходиться по [ADDRESS] . В обгрунтування позову покликається на наступне. Вказує, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] . На момент смерті матері позивачки на праві особистої власності належало майно, що складається з будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] , а також земельна ділянка (кадастровий №4622710100:01:003:0136), яка знаходиться за тією ж адресою. Після смерті [PERSON] Жовківською державною нотаріальною конторою 23.06.2017 року було заведено спадкову справу. Окрім того, до нотаріальної контори, де заведена спадкова справа, також звернувся племінник позивачки - відповідач [PERSON] , який подав відповідну заяву про прийняття спадщини. У зв`язку з цим, нотаріус відмовляє позивачці [PERSON] у видачі їй свідоцтва на право на спадщину за законом на будинок та земельну ділянку, мотивуючи це тим, що [PERSON] має належати 1/2 спадкового майна, з чим вона категорично не погоджується, оскільки він не є спадкоємцем по черговості, оскільки її брат [PERSON] помер 12 років тому, тобто раніше смерті матері [PERSON] . Окрім того зазначає, що ще за життя її брат [PERSON] ніколи не дбав про їхню мати, ухилявся від надання допомоги їй як спадкодавцеві, хоча вона потребувала такої, оскільки в силу похилого віку та хвороби знаходилась в безпорадному стані. Таку допомогу надавалось позивачкою особисто, оскільки вони разом проживали до моменту її смерті. Після смерті брата [PERSON] відповідач [PERSON] також ніколи не навідувався до своєї бабусі і не цікавився її життям, не вживав заходів щодо охорони та утримання спадкового майна, на яке претендує, а відтак, позивачка вважає, що такого слід усунути від спадкування. Вказує, що нотаріус відмовляється надати таку відповідь письмово, у зв`язку з цим єдиним виходом щодо оформлення належних їй прав на спадкове майно є звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 13 липня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 01 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Рудакевич Ю.Ю. в судове засідання 11 квітня 2024 року не з`явилися. Від представника позивача адвоката Рудакевича Ю.Ю. 11 квітня 2024 року до суду надійшла заява, в якій просив судове засідання провести у його та позивача відсутності. В судому засіданні 26.02.2024 позивачка [PERSON] та її представник адвокат Рудакевич Ю.Ю. позов підтримали повністю із підстав, наведених у позовній заяві та просили задовольнити. Позивач [PERSON] додатково пояснила, що вона проживала та допомагала матері все життя, а її брат [PERSON] та його син [PERSON] ніколи не допомагали мамі. Мама мала хворе серце і проблеми із тиском, однак брат [PERSON] в лікуванні матері ніколи не допомагав. Останній помер ще до смерті матері [PERSON] , а тому вважає, що його син, а її племінник, [PERSON] , має бути усунутий від спадкування після смерті його бабусі [PERSON] . Також зазначила, що відповіда вкрав у неї документи на спірне нерухоме майно, які вона змушена була виготовляти знову. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Панюра Н.Ф. в судове засідання 11 квітня 2024 року не прибули. Від представника відповідача адвоката Панюри Н.Ф. 11 квітня 2024 року надійшла заява, в якій просила розгляд справи проводити у її та відповідача відсутності. Позов заперечують у повному обсязі. В судому засіданні 26.02.2024 представник відповідача адвокат Панюра Н.Ф. суду пояснила, що подання відповідачем заяви в нотаріальну контору свідчить про те, що він від прийняття спадщини не відмовився. Спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита саме на підставі заяви [PERSON] [PERSON] є спадкоємцем майна його бабусі [PERSON] в порядку представлення після смерті свого батька [PERSON] . В матеріалах справи міститься акт обстеження матеріально-побутових умов, з якого вбачається, що саме матір [PERSON] займалася похованням [PERSON] . [PERSON] допомагав своїй бабусі. Доказів того, що [PERSON] не допомагав [PERSON] не надано, як і не надано доказів того, що [PERSON] такої допомоги потребувала. Крім того, [PERSON] не отримала в нотаріальній конторі постанови про вчинення нотаріальної дії, чим не довела суду порушення своїх прав щодо видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім цього, від відповідача [PERSON] до суду 28 липня 2023 року надійшла заява, в якій пояснив, що відразу після смерті бабусі [PERSON] він підходив до позивачки [PERSON] , щоб вона йшла приймати спадщину, проте вона цього не бажала і пропонували йому це зробити. Після цієї розмови він і звернувся до нотаріальної контори, про що повідомив [PERSON] і остання підтримувала його у цього, так є його хрещеною матір`ю і вони із нею були у добрих відносинах. Зазначив, що впродовж тривалого часу, а особливо після смерті матері, позивачка зловживає алкогольними напоями, що призвело до зміни її особистості. А тому відповідач вважає, що сторонні особи намовляють позивачку, в результаті чого вона може втратити житло. Просить суд застосувати у даній справі строк позовної давності, який встановлено для такого типу справ у строк три роки. Заперечує позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області, в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позиції у справі не висловила. Крім цього Жовківською ДНК Львівської області, на виконання вимог ухвали суду від 13 липня 2023 року, направлено до суду копію спадкової справи № 293/2017 заведеної 23 червня 2017 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача та представника третьої особи, зважаючи на подані клопотання про розгляд справи у їх відсутності та висловлену позицію відповідача у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання 11 квітня 2024 року не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку . Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого рай бюро ЗАГС Львівської області 28 березня 1961 року, вбачається, що позивачка [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із одруженням 01 червня 2002 року позивачка змінила своє прізвище [PERSON] та [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про одруження. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданою Жовківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Серія [NUMBER] . Матері позивачки [PERSON] на праві особистої власності належало майно, що складається з будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] , що стверджується копією дублікату свідоцтва про право особистої власності на будівлі, виданого 14 грудня 2020 року на підставі рішення виконкому Жовківської міської ради №221 від 10.11.2020 року, а також земельна ділянка (кадастровий №4622710100:01:003:0136), яка знаходиться за тією ж адресою, на підставі рішення 21-ї сесії V-го демократичного скликання Жовківської міської ради Жовківського району Львівської області від 28.09.2009 № 9 "Про передачу у приватну власність земельних ділянок в місті Жовкві", що стверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Відповідно до висновку про вартість майна вартість будинку по [ADDRESS] складає 475600 (чотириста сімдесят п`ять тисяч шістсот гривень), вартість земельної ділянки (кадастровий №4622710100:01:003:0136), яка знаходиться за тією ж адресою складає 256710 грн (двісті п`ятдесят шість тисяч сімсот десять гривень). Із копії довідки КП ЛОР "Червоноградське міжміське МБТІ" від 31.03.2022 № 1151 вбачається, що така видана [PERSON] про те, що в КП ЛОР "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Нестеровським міськвиконкомом 18.02.1986 року згідно рішення Нестеровського міськвиконкому № 39 від 13.02.1986 року та записано 18.02.1986 року в реєстрову книгу за р. №297. Дублікат свідоцтва про право власності на вищезазначений житловий будинок видано 14.12.2020 року на підставі рішення виконкому Жовківської міської ради №221 від 10.11.2020 року. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України м. Жовква належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Дані взяті з матеріалів інвентаризаційної справи. Після смерті [PERSON] Жовківською державною нотаріальною конторою 23.06.2017 року було заведено спадкову справу № 293/2017, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №67700215. Згідно з ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини в Жовківську ДНК Львівської області 23 червня 2017 року подав її внук [PERSON] . Брат позивачки [PERSON] та батько відповідача [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого відділом РАЦС Жовківського районного управління юстиції Львівської області, Серія [NUMBER] . Те, що відповідач [PERSON] являється сином [PERSON] стверджується копією свідоцтва про народження, виданого 02.07.1977 в м. Нестерові відділом ЗАГС Львівської області, Серія [NUMBER] . Те, що [PERSON] , [INFO] , являвся сином [PERSON] та [PERSON] , стверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України. Позивачка [PERSON] звернулася 09 грудня 2021 року в Жовківську ДНК Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її мами [PERSON] , яка постійно проживала в м. Жовква Львівської області, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . З копії акту осбстеження матеріально- побутових умов від 04.06.2021 вбачається, що зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON] , похованням [PERSON] , яка до дня смерті проживала у [ADDRESS] , займалася [PERSON] , яка є матір`ю відповідача [PERSON] . З копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), а також із копії Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданих 23.06.2017, вбачається, що за параметрами запиту щодо [PERSON] , яка померла [INFO] , інформація у Спадковому реєстрі відсутня. Допитаний в судовому засіданні 26 лютого 2024 року в якості свідка [PERSON] , будучи приведеним до присяги, попередженим про кримінальну відповідальністю за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показання на вимогу суду, надав суду пояснення, що позивачка [PERSON] є коліжанкою його мами і стосунки із нею у нього приязні. На прохання його мами і позивачки він інколи їх возив до лікарні, чи в інші місця, куди їм було потрібно. Інколи приїжджав у м. Жовква за місцем проживання [PERSON] , де гостювали. Йому відомо, що [PERSON] хоче оформити право власності на майно її батьків. Також знає, зі слів [PERSON] , що [PERSON] викрав у неї всі документи на спірне майно, і він, [PERSON] , допомагав [PERSON] у поновленні таких документів. [PERSON] проживала разом із своєю матір`ю. Коли він приїжджав до них, то більше нікого не було, в тому числі [PERSON] . До м. Жовкви він приїджав рідко, приблизно раз на два-три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, відповідач [PERSON] є спадкоємцем майна його бабусі [PERSON] за представленням. Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тлумачення норми частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц (провадження № 61-34600св18), від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 (провадження № 61-37615св18), від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц (ЄДРСРУ № 98000459). У постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20) суд касаційної інстанції зазначив, що підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. При цьому, необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Таким чином, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначалося, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2021 року у справі № 742/1475/19, провадження № 61-17207св20 (ЄДРСРУ № 97429100). При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування. Водночас Верховний Суд вказує, що самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування. Відповідно до статті 1224 ЦК України виключно за встановлення сукупності обставин може бути встановлено достатні підстави для усунення спадкоємців від спадкування, зокрема, безпорадній стан спадкодавця та ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги за можливості надання такої. Верховний Суд наголошує, що лише в разі одночасного існування таких обставин, як перебування спадкодавця у безпорадному стані, умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та існування потреби спадкодавця саме у допомозі спадкоємця, за умови доведеності зазначених фактів у сукупності, спадкоємець підлягає усуненню від спадкування. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначалося, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вирішальним при цьому є медична документація. Позивачка допустими та належними доказами не довела факту ухилення від надання допомоги [PERSON] та не надала суду жодних належних медичних документів про стан здоров`я спадкодавця, її матеріального стану, того, що вона потребувала допомоги чи перебувала у безпорадному стані, потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Самі лише доводи позивачки про те, що її брат помер ще до смерті їхньої матері та за життя ні він ні його син не дбали про останню не є підставою для усунення відповідача [PERSON] від спадкування за представленням після смерті його бабусі. Суд знаходить наведені позивачем доводи непереконливими, такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та такими, які не тягнуть за собою усунення відповідача від спадкування. Таким чином, наведені стороною позивача доводи щодо відсутності права відповідача на спадкування після смерті його бабусі не підтверджені належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами, а відтак, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про усунення відповідача від спадкування після смерті його бабусі. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові (лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Враховуючи наведене, відсутність у позивачки [PERSON] відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання за нею права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, оскільки позивачка не довела того, що має перешкоди в оформлені права власності на згадану частину житлового будинку в нотаріуса. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позову слід відмовити за недоведенісю позовних вимог. Оскільки суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки [PERSON] , то строк позовної давності не застосовується. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачам судових витрат за рахунок відповідача.

Outcome: dismissed