Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

У серпні 2021 року позивачка звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що 20.09.2013 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2021. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що діти залишились проживати разом з позивачем, яка повністю опікується дітьми, створила комфортні умови для їх проживання, навчання, відпочинку, а також забезпечує матеріально всім необхідним, оскільки відповідач не працює, коштів на утримання дітей не надає, живе на пенсію свого дідуся. Позивач вказує, що визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з нею буде саме в інтересах дітей, оскільки вона повністю опікується дітьми, займається їх вихованням, має можливість забезпечити їх гармонійний та всебічний розвиток. Разом з тим, між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо місця проживання дітей. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2021 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Рибака М.А.. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.08.2021 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. (суддя Рибак М.А.). 24.11.2021 від відповідача надійшов відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що одруження з відповідачкою виявилося невдалим, що і призвело в подальшому до розлучення. Зазначає, що він повністю оплачував комунальні послуги, харчування та інші потреби всієї сім`ї, тобто позивачку і дітей в тому числі. Твердження позивачки, що відповідач є безробітній не є дійсні, оскільки відповідач фізична особа-підприємець і його робота має сезонний характер, а саме освітлювач. Вказує, що розлади в сім`ї тривають довгий період, виклики поліції почалися після того, як позивачка вирішила, що відповідач має з`їхати зі своєї власної квартири та залишити все їй. В червні 2021 позивачка зверталась у всі можливі служби у справах дітей з неправдивими заявами та обвинуваченнями, які відвідував відповідач та надавав пояснення по даній ситуації. Жодна з служб не підтвердила обставини на які посилалась позивачка. Крім того, спору щодо визначення місця проживання дітей немає, оскільки ніколи не заперечував та не перешкоджав проживанню дітей з матір`ю. Зазначає, що має бажання , щоб діти разом з матір`ю в його квартирі, але щоб він мав частку у праві власності на дану квартиру, однак позивачка хоче продати квартиру та розділити кошти. У відповіді на відзив від 14.12.2021 стороною позивача заперечуються твердження, викладені відповідачем у відзиві. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2023 вищевказана позовна заява розподілена судді Сіромашенко Н.В.. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14.02.2023 прийнято до свого провадження. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою від 22.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали, просили задовольнити та ухвалити відповідне рішення, надали пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти позову, просили відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України " вказано, що при розгляді вимог про місце проживання дітей та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органами опіки та піклування або судом. Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. 20.09.2013 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.12.2021. Позивач разом з дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . Як убачається з матеріалів справи, на підставі судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва №761/677/22 виданого 18.01.2022, з відповідача на користь позивача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 1/3 заробітку (доходу) [PERSON] , тобто до [INFO] , після чого стягувати частину заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно до досягнення повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11.01.2022. Як зазначено у довідці № 22 від 20.06.2022, виданої директором Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 348 Шевченківського району м. Києва, позивач [PERSON] протягом періоду перебування її дітей в даному закладі приводила та забирала їх. На всіх святах, батьківських зборах була присутня тільки вона. Діти завжди охайно одягнені, мають гарний зовнішній вигляд. Згідно довідки з місця роботи від 16.06.2021 №004/12, позивач працює у Державному підприємстві «Державний науково-технічний центр з ядерної та радіаційної безпеки» на посаді інженера ІІ категорії лабораторії безпеки об`єктів з радіоактивними матеріалами аварійного та історичного походження відділу безпечного зняття з експлуатації відділення радіаційної безпеки з 22.06.2005 по теперішній час. Згідно висновку поданого органом опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109-3269 від 01.08.2022 вбачається, що орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з їх матір`ю, [PERSON] , [INFO] . Крім цього у висновку вказано, що батько [PERSON] не заперечує щодо позовних вимог у частині визначення місця проживання дітей з матір`ю. Враховуючи вказане та на підставі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову та визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] разом з їх матір`ю, [PERSON] , [INFO] , оскільки визначення місця проживання дітей має важливе значення та безпосередньо пов"язане з виникненням прав та обов"язків дітей, матері. Визначення місця проживання дітей з матір`ю не позбавляє батька можливості спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved