Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

Адвокат Татарченко Костянтин Володимирович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що позивач є рідною бабою малолітнього [PERSON] , [INFO] , мати якого [PERSON] , протиправно в порушення вимог Сімейного кодексу України, вже тривалий час (з 10 серпня 2022 року) перешкоджає у побаченнях та спілкуванні з онуком без жодних пояснень та правоввих підстав. Син позивачки - [PERSON] , перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який до 09.08.2022 року жив однією сім`єю з позивачем, батьком та матір`ю. На цей час шлюб батьків дитини розірваний. [PERSON] без пояснення причин 10.08.2022 забрала малолітню дитину з прогулянки від позивача і увезла на своєму автомобілі в невідомому напрямку. На телефонні дзвінки та повідомлення відповідач не реагує, про місцезнаходження дитини не повідомляє. Позивачка тривалий час 11 місяців не бачиться з онуком, через що відчуває сильне емоційне пригнічення, розгубленість, життєву апатію тощо. Позивач мешкала з онуком разом, а відповідач ізолювала дитину від звичного середовища. Ухвалою суду від 23.12.2022 у справі №752/13051/22 зобов`язано [PERSON] надавати [PERSON] можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожної суботи місяця з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері. Баба та дід мають право на виховання онуків, вони мають право на повагу до сімейного життя. Дитина має право на сімейне виховання. З вини відповідачки позивачка страждає від розірвання родинних зав`язків з її рідним онуком, вона вимушена втрачати багато грошей та часу на свій юридичний захист, через що не може проводити свій спосіб життя у звичній для неї формі. Неправомірними діями відповідач спричинила позивачу моральну шкоду, розмір якої становить 825649 грн., що є розумною та справедливою сатисфакцією з урахуванням психічних особливостей позивачки. Просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 900000 грн. та судові витрати. 04.08.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористалася. Позивач та її представник підтримали заявлений позов, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Документальне підтвердження того факту, що позивач [PERSON] є бабою [PERSON] суду не надано. 23.12.2022 Голосіївським районним судом міста Києва у справі №752/13051/22 постановлено ухвалу про забезпечення зустрічного позову, згідно з якою зобов`язано [PERSON] надавати [PERSON] можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , кожної суботи місяця з 10.00 год. до 13.00 год. у присутності матері. 07.02.2023 було обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт, згідно з яким дитина проживає з матір`ю в іншому місці, мати перешкоджає батьку бачитись з сином. З листа ГУНП в м. Києві від 09.05.2023 №126-А3/125/12/03-2023 встановлено, що [PERSON] неодноразово звертався до органів поліції з приводу того, що колишня дружина не дає бачитись з сином. З листа Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.11.2022 №100/09-2266 встановлено, що [PERSON] перешкоджає батьку [PERSON] бачитись з сином. Згідно з висновком експерта №2023/06/08 комплексного судово-експертного дослідження моральної шкоди потерпілого від 08.06.2023 розмір моральних страждань [PERSON] яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою [PERSON] щодо неї (порушення прав на спілкування і виховання малолітнього онука [PERSON] , [INFO] ) становить 825649 грн. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України). Статтею 257 СК України встановлено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. За змістом частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення Цивільного кодексу України можуть субсидіарно застосовуватися для регулювання сімейних відносин. Згідно пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, визначених Конституцією та законами України. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Відповідно до частини шостої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України). Згідно пункту 6 частини другої статті 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором. Разом із тим, положення пункту 6 частини другої статті 18 СК України не можуть вважатися такими, що виключають можливість відшкодування, на підставі загальних норм ЦК України, моральної шкоди, у випадку її спричинення у сімейних відносинах. Суд враховує також правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року (справа № 2-3897/10), який виснував, що з огляду на різноманітність суспільних відносин було б некоректним вважати, що право на відшкодування моральної шкоди у сімейних відносинах підлягає обмеженню лише вказаними у Сімейному кодексі України шістьма випадками або має бути прямо передбачено у договорі між учасниками сімейних відносин, при тому, що наприклад, у цивільних правовідносинах компенсація моральної шкоди внаслідок порушення права особи, за загальним правилом, може відбуватися у випадку її спричинення незалежно від наявності спеціальних норм (статті 16, 23 ЦК України, пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц), а у трудових - у випадку порушення законних прав працівника, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (стаття 2371 Кодексу законів про працю України). Враховуючи наведене, суд вважає, що баба та/або дід мають права вимагати відшкодування їм моральної шкоди у випадку порушення їх прав, гарантованих ст. 257 СК України. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. Позивач стверджувала, що неправомірними діями відповідачки їй була спричинена моральна шкода, оскільки остання неправомірно перешкоджає її спілкуванню з малолітнім онуком та участі у його вихованні. Суд зауважує, що за приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи докази, надані на підтвердження заявлених позовних вимог, суд вважає, що позивач не надала доказів, які б беззаперечно підтверджували, що вона, як баба намагалась реалізувати у законний спосіб своє право на спілкування з малолітнім онуком та участь у його вихованні, а відповідач протиправно перешкоджала їй у реалізації цього права, внаслідок чого позивачу була спричинена моральна шкода у заявленому розмірі. Усі докази звернення до органів поліції чи Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, звернення адвоката до відповідачки стосувались перешкоджанням [PERSON] бачитись батьку з дитиною. Суду не було надано доказів того, що [PERSON] намагалась зустрічатись з онуком, зверталась з цього приводу до матері дитини з питання узгодження часу та місця проведення таких зустрічей або визначення способів її участі у вихованні онука. Суд вважає необґрунтованими посилання на те, що вивезення матір`ю дитини за кордон на території Польщі є перешкоджанням у спілкуванні баби з онуком, зважаючи на те, що 24.02.2022 з 5-30 год. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено воєнний стан. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). При цьому суд враховує інтереси самої дитини, її соціальні зв`язки, місце проживання та має дотримуватись балансу між інтересами дитини, правами баби на виховання дитини і обов`язком батьків та інших родичів діяти в її інтересах. Суд вважає, що перевезення матір`ю дитини до іншої країни в безпечне середовище, в першу чергу, беззаперечно відповідає інтересам самої дитини, які превалюють над інтересами її баби у спілкуванні з онуком. Враховуючи наведене, діючи згідно з принципом диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд відмовив в задоволенні позову.

Outcome: dismissed