Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на домоволодіння за набувальною давністю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] . Позовні вимоги позивач мотивував тим, що з жовтня 2004 року він зареєстрований, а з 2006 року та по даний час проживає в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з погосподарської книги №03 за 1996-2000 роки Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області власником вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами являвся [PERSON] , [INFO] . Останній помер [INFO] . Після смерті [PERSON] у житловому будинку продовжувала проживати його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Єдиним спадкоємцем за законом після смерті батьків є їх син [PERSON] , [INFO] . З відома та згоди [PERSON] позивач у 2006 році вселився та з того часу проживає у вищевказаному будинку, сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою, місячні платежі за користування електричною енергією, утримує житло в належному стані. Позивач вказує, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON] не оформляли документи на право власності на дане нерухоме майно. Спадкоємець останніх [PERSON] до нотаріально контори з питання оформлення належної йому спадщини не звертався, а отже спадщини не прийняв, право власності на вищевказане майно не зареєстрував. У грудні 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Г.С. з заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, проте, отримав відмову нотаріуса. Враховуючи, що позивач з 2006 року та по даний час добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується вищевказаним нерухомим майном, просить позов задовольнити. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 29 січня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 18 березня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Повідомив,\~що з\~2006\~року відкрито\~та безперервно\~користується житловим\~будинком в\~ [ADDRESS] та земельною ділянкою, сплачує земельний податок та комунальні платежі. Вселився у будинок зі згоди сина власника будинку [PERSON] . У них була домовленість, що будинок потребує догляду, тому останній може в ньому проживати та користуватись земельною ділянкою. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у заяві, яка надійшла до суду 15.03.2024 р., останній просив справу розглядати без його участі, при вирішення питання щодо задоволення позову поклався на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] в засіданні суду пояснив, що після смерті матері, яка померла у 2000 році, сам доглядав будинок та земельну ділянку. Через кілька років передав будинок та земельну ділянку в користування позивача. Не заперечує щодо набуття позивачем житлового будинку у власність. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до Витягу з погосподарської книги №03 за 1996-2000 роки, виданого Берестечківською міською радою Луцького району Волинської області, власником житлового будинку [ADDRESS] , по особовому рахунку № [NUMBER] , є [PERSON] (а.с.10). [INFO] [PERSON] помер, [INFO] померла [PERSON] (а.с.13,14). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору), що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.15). Відтак, [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не звертався в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батьків, свідоцтво про право на спадщину за законом йому не видавалось, однак у шестимісячний строк після смерті матері, яка померла у 2000 р., доглядав за будинком та земельною ділянкою, а у 2006 році передав житловий будинок у користування [PERSON] . Дані обставини також викладені у заяві до компетентного органу Луцького району, у якій [PERSON] повідомив, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , які до дня смерті проживали за адресою: [ADDRESS] . У заяві [PERSON] зазначив, що у шестимісячний термін не вчинив дій, передбачених ст.ст.1268-1271 Цивільного кодексу України, тобто не подав заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом або заповітом. Останній на видачу свідоцтва про право на спадщину та отримання спадкового майна не претендує, до суду за продовженням строку, встановленого для прийняття спадщини, звертатись не буде (а.с.16). Довідками виконавчого комітету Берестечківської міської ради Луцького району Волинської області від 08.05.2023 р. №101 та №103 стверджується, що [PERSON] з 2006 року разом з сім`єю постійно проживає в [ADDRESS] , сплачує податок за землю (а.с.11,12). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 грудня 2023 року №583/02-31 приватний нотаріус відмовила [PERSON] , який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що набувач не подав документів на вчинення нотаріальної дії в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що позов безпідставний і до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до статті 328\~Цивільного кодексу\~України (далі -\~ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344\~ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При цьому має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Отже, норми статті 344\~ЦК України не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільців за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Для встановлення наявності передбачених законом підстав для набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю необхідно, щоб особа, яка посилається як на підставу набуття такого майна за набувальною давністю, згідно з положеннями частини першої\~статті 81 ЦПК України\~довела, що заволоділа майном добросовісно і при цьому її володіння є відкритим та безперервним протягом десяти років. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 683/1795/17 від 07.11.2019. Як встановлено судом, позивач з 2006 року відкрито та безперервно користується житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Власником даного спірного домоволодіння був [PERSON] , який помер [INFO] . Його дружина [PERSON] померла у 2000 році. Спадкоємець майна померлої [PERSON] прийняв спадщину в силу вимог 549 ЦК УРСР (яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки фактично вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном,\~проте до нотаріальної контори з приводу оформлення належної йому спадщини не звертався, а зі спливом шестирічного строку віддав житловий будинок та земельну ділянку у користування позивача. Обставини справи свідчать про те, що позивач достовірно знає, хто є власником вищевказаного домоволодіння, яке є предметом спору та на яке він просить визнати право власності за набувальною давністю. При цьому розуміє, що він володіє чужою річчю та у нього немає правових підстав для набуття права власності на житловий будинок з надвірними будівлями. Смерть [PERSON] та [PERSON] та той факт, що свідоцтво про право на спадщину після смерті останніх спадкоємцю [PERSON] не видавалось, не дають позивачу підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним. Сам по собі факт користування спірним домоволодінням, хоч і здійсненого відкрито і безперервно, не є достатньою підставою для набуття права власності на спірне майно за правилами статті 344 ЦК України. За таких обставин ознака добросовісності володіння позивачем вищевказаним житловим будинком з відповідними надвірними будівлями та спорудами відсутня. Сам по собі факт проживання позивача у житловому будинку, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю. Виходячи зі встановлених судом фактичних обставин справи, на підставі документів, долучених до позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки передбачені законом правові підстави для визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відсутні. Відповідно до ст.141\~ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed