Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

16.09.2022 року [PERSON] звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом про визнання кредитних договорів недійсними до АТ «Альфа-Банк» (назву змінено на АТ «Сенс Банк»), АТ «Укрсиббанк». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що в червні 2021 року йому стало відомо, що на нього оформлено два кредити у різних банківських установах, а саме в АТ «Укрсиббанк» та АТ «Альфа-Банк». Зазначені кредитні договори, він не укладав, вважає, що хтось недобросовісно скористався його персональними даними та оформив на його ім`я кредитні договори. За даними Українського бюро кредитних історій, 20.05.2021 року на його ім`я укладено кредитний договір № 501322332 з АТ «Альфа-Банк» на суму 80 000, 00 грн. та 23.05.2021 року кредитний договір № 97686068000 з АТ «Укрсиббанк» на суму 45 542, 64 грн. За зазначеними подіями, він звернувся з відповідними заявами до обох банків, НБУ та поліції. Вважає, що зазначені вище кредитні договори є недійсними. Просив визнати недійсними: кредитний договір, укладений між ним та АТ «Укрсиббанк» 23.05.2021 року та кредитний договір, укладений між ним та АТ «Альфа-Банк» 20.05.2021 року, а також виключити відомості про нього, як боржника та зазначені кредитні договори з Українського бюро кредитних історій. 26.09.2022 року суддею Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Пащенко Т.П. постановлено ухвалу про направлення матеріалів справи, за підсудністю, до Голосіївського районного суду м. Києва. 11.01.2023 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначеного підготовче засідання. 20.02.2023 року до суду надійшли письмові пояснення від АТ «Укрсиббанк», відповідно до змісту яких останні повідомили суд, що 23.05.2021 року до банку звернувся [PERSON] , оскільки отримав листа від АТ «Укрсиббанк» про кредитну заборгованість за кредитним договором, якого він не оформлював. У зв`язку з зазначеним зверненням, банком було проведено перевірку та з`ясовано, що 23.05.2021 року невстановлена особа, яка назвала себе [PERSON] прибула до приміщення магазину «АЛЛО», що розміщений за адресою: [ADDRESS] та звернулась до агента/консультатнта магазину [PERSON] для покупки мобільного телефону IPHONE 12 Pro MAX 256 GBPacific Blue за рахунок кредитних коштів АТ «Укрсиббанк». Для оформлення кредиту, невстановлена особа надала паспорт на ім`я громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області 28.03.1997 року та довідку про присвоєння ІПН [NUMBER] . В цей же день відбулося оформлення кредитного договору № 97686068000 на суму 45 542, 64 грн. Також, невстановлена особа, яка назвала себе [PERSON] , повідомила агенту в магазині, що з червня 2017 року працює ФОПом, отримую щомісячну платню у розмірі 22 500, 00 грн., свій контактний мобільний телефон [NUMBER] , третьої особи ( родич [PERSON] ) [NUMBER] . Але, з дати оформлення кредитного договору, будь-якої оплати в рахунок повернення кредиту та сплати процентів, не надходило. А тому, виникла стійка кредитна заборгованість, яка з кожним місяцем лише зростає. Аналізом матеріалів кредитного досьє встановлено, що підписи клієнта в матеріалах кредитної справи мають значні візуальні відмінності від підпису клієнта у паспорті та у зверненні. Фото, начебто клієнта [PERSON] , яке було прикріплене до заявки в ПЗ «Rata@net» агентом магазину [PERSON] при оформленні кредиту відповідає фото в паспорті [NUMBER] , однак відрізняється від фото [PERSON] із зовнішніх джерел. У зв`язку з викладеним вище, банк звернувся до відділу поліції № 2 ОРУП № 1. 29.08.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про КП № 12021163160000326 за ч. 1 ст. 190 КК України. Наразі, досудове розслідування триває. Банк просив вирішити позовні вимоги з урахуванням наданих ними пояснень. 15.12.2023 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду. 12.04.2024 року до суду надійшли письмові пояснення від АТ «Сенс Банк», відповідно до змісту яких, останні не визнали заявлені до них вимоги, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні 17.04.2024 року сторони відсутні. [PERSON] подав заяву про завершення розгляду справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує заявлені ним вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити. Відповідачі АТ «Укрсиббанк» та АТ «Сенс Банк», явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися, направили на адресу суду письмові пояснення щодо позову. Врахувавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що в червні 2021 року [PERSON] стало відомо, що на нього оформлено два кредити у різних банківських установах, а саме в АТ «Укрсиббанк» та АТ «Альфа-Банк». Звертаючись до суду з позовом, позивачем зазначено, що зазначені кредитні договори, він не укладав, вважає, що хтось недобросовісно скористався його персональними даними та оформив на його ім`я кредитні договори. За даними Українського бюро кредитних історій, 20.05.2021 року на його ім`я укладено кредитний договір № 501322332 з АТ «Альфа-Банк» на суму 80 000, 00 грн. та 23.05.2021 року кредитний договір № 97686068000 з АТ «Укрсиббанк» на суму 45 542, 64 грн. За зазначеними подіями, він звернувся з відповідними заявами до обох банків, НБУ та поліції. Вважає, що зазначені вище кредитні договори є недійсними. АТ «Укрсиббанк» в своїх письмових поясненнях підтвердили, що за результатами проведеного службового розслідування, дійсно встановлено, що кредитний договір № 97686068000 з АТ «Укрсиббанк» на суму 45 542, 64 грн. укладено невідомою особою, яка використала документи [PERSON]. З приводу цієї події, банк також звернувся до поліції. Станом на теперішній час триває досудове розслідування в межах КП № 12021163160000326 за ч. 1 ст. 190 КК України. АТ «Сенс Банк» (попередня назва АТ «Альфа-Банк») у своїх письмових поясненнях будь-яких обставин з приводу заяви [PERSON] не зазначили, результатів службової перевірки суду не повідомили. Також матеріали справи не містять відповіді АТ «Альфа-Банк» на лист НБУ «Про надання пояснень» щодо ситуації з кредитним договором № 501322332 від 20.05.2021 року на суму 80 000, 00 грн. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту (Постанова ОП КЦС ВС від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17). Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: (1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; (2) наявність підстав для оспорення правочину; (3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (Постанова ДП КЦС ВС від 17.06.2021 в справі № 761/12692/17). Недійсним можна визнати лише договір як правочин, і така вимога може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Договір як документ, а також дублікат чи копії такого документу не можуть бути визнані недійсними (Постанова ВП ВС від 14 листопада 2018 року у справі № 161/3245/15-ц (провадження № 14-321цс18). На переконання колегії суддів, позов про визнання договору недійсним з підстав, що підпис сторони в ньому є підробленим та, відповідно, застосування наслідків недійсності правочину, передбачених у статті 216 ЦК України, є належним та ефективним способом захисту порушеного права власності позивача в цій справі, тому вважала наявними підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступлення від висновку (уточнення), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) (Ухвала ВП ВС від 08.06.2021 у справі № 227/3760/19-ц). Відтак, судом встановлено, що [PERSON] не укладав оспорювані кредитні договори, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи. У [PERSON] було відсутнє волевиявлення на укладення кредитних договорів, які останній просить визнати недійсними. Крім того, [PERSON] не знав про укладення зазначених правочинів від його імені, грошових коштів та мобільного телефону, за наслідками укладення цих договорів, не отримував. Відповідач у справі АТ «Укрсиббанк» також повідомив суду, що [PERSON] не укладав 23.05.2021 року кредитний договір № 97686068000, це було зроблено невідомою особою, яка використала персональні дані [PERSON] . Відповідач АТ «Сенс Банк» заперечував проти позову, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень. Крім того, цим же банком проігноровано вимоги НБУ щодо надання пояснень з приводу укладення 20.05.20221 року кредитного договору № 501322332 між АТ «Альфа Банк» та ніби то [PERSON] за скаргою останнього. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). З огляду на викладене вище, позовні вимоги [PERSON] до АТ «Сенс Банк», АТ «Укрсиббанк» про визнання кредитних договорів недійсними, задовольнити. За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивачем не заявлено клопотання про їх розподіл. На підставі викладеного,

Outcome: approved