Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-17 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму у розмірі 6 662, 91 грн відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 29 листопада 2019 року і судовий збір у розмірі - 2 684, 00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» зверталося до [PERSON] з вимогою про відшкодування шкоди в розмірі 6 662, 91 грн, що становить різницю між фактичним розміром шкоди (страховою виплатою, здійсненою «ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ») та страховою виплатою здійсненою ПрАТ «УАСК АСКА» (вих. № 15/04/8/2/0072-22 від 11 січня 2022 року, вих. № 15/04/8/2/0752-22 від 08 липня 2022 pоку, вих. № 15/04/8/2/0390-23 від 12 квітня 2023 року), що підтверджується відповідними фіскальними чеками про відправку. Станом на дату написання цієї позовної заяви відповідачем не здійснено відшкодування завданої шкоди. Разом з тим, всі спроби позивача врегулювати спір в досудовому порядку виявилися безрезультатними. Представник відповідача не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 28 серпня 2023 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вказаною позовною заявою /а. с. 1-58/. 04 вересня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, для розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін /а. с. 62/. 12 грудня 2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, згідно з частиною дев`ятою статті 28 ЦПК України /а. с. 69-70/. 22 лютого 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 23 лютого 2023 року, для вирішення питання про прийняття до свого провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями /а. с. 75/. 26 лютого 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження для розгляду справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін /а. с. 80/. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 26 вересня 2019 року ТДВ «Страхова компанія «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» та [PERSON] укладений договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 15480, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Mazda 2» (державний номер [NUMBER] ). 29 листопада 2019 року за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, буд. 36-Е сталася дорожньо-транспортна пригода за участю припаркованого застрахованого транспортного засобу та автомобіля «Honda Crosstour» (державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] ), яким керував [PERSON] . Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3019337402166362 УПП в місті Києві щодо відповідача, за порушення ним вимог Правил дорожнього руху були складені адміністративні матеріали та направлені до Печерського районного суду м. Києва для подальшого прийняття рішення. 23 березня 2020 року постановою Печерського районного суду м. Києва водія [PERSON] було визнано винною особою у спричиненні ДТП, вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів). 05 грудня 2019 року до ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» із Заявою про виплату страхового відшкодування вх. № 15/04/9.01/3603.19 звернулася [PERSON] у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком, згідно з умовами договору страхування. 13 грудня 2019 року ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» на підставі страхового акту № 5036 від 11 грудня 2019 року, виходячи з рахунку № СКмС-0021187 від 05 грудня 2019 року здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 34 431, 97 грн, що підтверджуються платіжними дорученнями № 5813 від 13 грудня 2019 року. Виплата страхового відшкодування здійснювалась за вирахуванням франшизи, що встановлена договором страхування у розмірі 1 750, 00 грн. У зобов`язанні відбулася заміна кредитора: потерпіла ( [PERSON] ) передала страховику (ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ») своє право вимоги до особи відповідальної за спричинення шкоди ( [PERSON] ). Внаслідок чого ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» виступає замість потерпілої особи у відносинах пов`язаних з отриманням відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження транспортного засобу «Mazda 2» (державний номер [NUMBER] ). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-142205992, за яким останнє взяло на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок експлуатації автомобіля «Honda Crosstour» (державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] ) особою, відповідальність якої застрахована. Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ № 01-19/04 від 19 квітня 2020 року коефіцієнт фізичного зносу щодо застрахованого транспортного засобу розрахований у порядку встановленому законом, склав 0.2979. Таким чином, вартість відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 28 769, 06 грн. Відповідно до абз. 2 п. 12.1. ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи. Полісом передбачено франшизу у розмірі 1 000, 00 грн. Таким чином, враховуючи вищезазначене, ПрАТ «УАСК АСКА» здійснило виплату страхового відшкодування по транспортному засобу «Mazda 2» (державний номер [NUMBER] ) з урахуванням зносу на деталі, що підлягають заміні та з вирахуванням франшизи. Розмір страхового відшкодування, що було здійснено 23 липня 2020 року, 29 липня 2020 року та 30 червня 2022 року ПрАТ «УАСК АСКА» на користь ТДВ «СК «ВІДІ-СТРАХУВАННЯ» склало 27 769, 06 грн, чим відповідно ПрАТ «УАСК АСКА» виконало свої зобов`язання за полісом. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Частиною другою ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з пунктом 1 частини першої ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією винуватця ДТП відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону. Спеціальні норми цього Закону чітко регулюють визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність. Зокрема: вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Разом з цим, відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. до п. 36.6. ст. 36 Закону страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Так, Верховний Суд під час розгляду справи № 565/1210/19 (постанова від 22 грудня 2020 року) зробив наступні висновки, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Верховний Суд під час розгляду справи № 756/2632/17 (постанова від 22 квітня 2020 року) з посиланням на постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зробив наступний висновок, що якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Верховний Суд під час розгляду справи № 759/7787/18 (постанова від 22 квітня 2021 року) зробив наступні висновки, що, відмовляючи у задоволенні позову у частині відшкодування майнової шкоди, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме [PERSON] як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку. Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. При цьому розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved