Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

16 серпня 2023 року ТОВ "ФК "РІАЛЬТО" звернулось до Кривоозерського районного суду Миколаївської області з позовом в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №210623-42309-1 від 23 червня 2021 року у розмірі 9 924,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3000,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 23 червня 2021 року по 07 липня 2021 року у розмірі 924,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Кредитного договору за ставкою 4,0% за кожен день користування кредитом за період з 08 липня 2021 року по 26 серпня 2021 року у розмірі 6000 грн.. На підставу позовних вимог вказано, що між ТОВ "ФК "РІАЛЬТО" та відповідачем було укладено кредитний договір №210623-42309-1 від 23 червня 2021 року, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн., строком на 14 днів, шляхом переказу на його платіжну карту № [NUMBER] емітовану АТ КБ "ПРИВАТБАНК" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування та 4,0% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом. Посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути заборгованість з відповідача та понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2684,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 9000,00 грн.. Ухвалою Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалою від 13 листопада 2023 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію стосовно власника платіжної карти № [NUMBER] та відомості про рух коштів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з повідомленням про вручення та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному веб-сайті судової влади України. Клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на адресу суду від відповідача не надходило. Положеннями ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. При цьому, оскільки в судове засідання сторони не з`явились, суд відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 23 червня 2021 року між ТОВ "ФК "РІАЛЬТО" та відповідачем було укладено кредитний договір №210623-42309-1 про надання кредиту. Відповідно до умов п.п. 1.1-1.3, п.3.3 кредитного договору позичальник отримав кредит в розмірі 3000,00 грн. строком на 14 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування та 4,0% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту(річна процентна ставка становить 1460.00%). Кредитний договір було підписано відповідачем електронним підписом 23 червня 2023 року. Того ж дня на зазначену в договорі кредиту картку № [NUMBER] емітовану АТ КБ "ПРИВАТБАНК" ( яка прив`язана до номеру телефону [NUMBER] ) було перераховано суму кредиту в розмір 3000 грн.. Із змісту позову та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погашення кредиту та сплату, нарахованих відповідно до договору платежів, не здійснював, у зв`язку з чим у [PERSON] виникла заборгованість за Договором № 210623-42309-1 від 23 червня 2021 року, яка станом на 14 серпня 2023 року становить 9924 грн., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3000 грн.; заборгованості за нарахованими процентами, відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 2,2% за кожен день користування кредитом за період з 23 червня 2021 року по 07 липня 2021 року у розмірі 924,00 грн.; заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Кредитного договору за ставкою 4,0% за кожен день користування кредитом за період з 08 липня 2021 року по 26 серпня 2021 року у розмірі 6000 грн.. При вирішенні спору суд виходить з наступного правого регулювання. Згідно положень ст.ст.526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Положеннями ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно положень ст.628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Враховуючи встановлені обставини та наведені норми права, а також доведеність позивачем порушення відповідачем грошових зобов`язань, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розміні 9000,00 грн, суд приходить до наступного. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно положень ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Положеннями ч.5 ст.137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно положень ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (ст.ст. 12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат". Таким чином, опис наданих послуг та наявні в матеріалах справи докази на підтвердження їх сплати не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2412 від 23 жовтня 2018 року, договір №02/06/2022 від 02 червня 2022 року між ТОВ "ФК "Ріальто" та адвокатом Руденко К.В. про надання юридичних послуг; Акт №58 приймання-передачі наданих послуг до договору №02/06/2022 від 02 червня 2022 року про надання юридичних послуг, з зазначенням розміру та обсягу наданої правової допомоги із зазначенням вартості, а саме вартість наданих послуг із правової допомоги складає 128 000,00 грн., в яку відповідно включено правову допомогу за позовом до [PERSON] за кредитним договором, в розмірі 9000,00 грн., що була сплачена ТОВ "ФК "Ріальто" адвокату Руденко К.В. та підтверджується платіжним дорученням№387 (а.с.61-71). За таких обставин, суд вважає, що позовна вимога позивача, у частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст.41 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 грн..

Outcome: approved