Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача: Позивач свої вимоги мотивує тим, що 20.11.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено оскаржуваний нотаріальний напис в порушення вимог ст..88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус не перевіривши документи, які підтверджують безспірність заборгованості. Вона не погоджується із розрахунком суми заборгованості, встановленим виконавчим написом, що становить 21 280,0 грн. Представник відповідача ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» надав суду письмові пояснення у справі в яких вказав, що не визнає позов в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 21 280,0 грн., так витрати є завищеними, в матеріалах справи відсутні докази надання позивачу правової допомоги. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачка надала заяву про розгляд справ за її відсутності (а.с.5). Процесуальні дії у справі 01.08.2023р.постановлена ухвала про відкриття провадження у справі (а.с.11). 23.08.2023 р. постановлена ухвала про залишення позову без руху (а.с.15). 28.09.2023р. постановлена ухвала про призначення справи до розгляду у спрощеному позовному провадженні (а.с.24). Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович та Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко Микола Борисович в судове засідання не прибули та не надала письмових пояснень у справі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 10.02.2022р. приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №68602959 (а.с.6). Виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису №110474, який вчинений 20.11.2020р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» заборгованості у розмірі 21280.0 грн.. Згідно ст..87 Закону України «Про нотаріат» (надалі Закон) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно ст..88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Вказана правова позиція висловлена, зокрема Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Як наведено вище, частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи, що позивач заперечує суму заборгованості, яка вказана у виконавчому написі а відповідач не спростовує доводи позивача в цій частині, а не визнає позов лише в частиі стягнення витрат на правову допомогу, то суд дійшов висновку, що позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України , судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 21280,0 грн. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачкою не надано жодного доказу, а тому позов в частині стягнення витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою сплачений судовий збір у розмірі 1073.6 грн., що підтверджується квитанцією від 13.07.2023р. (а.с.4) Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial