Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-11 00:00:00

08 квітня 2024 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті про встановлення факту смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Енергодар Запорізької області. Заяву обґрунтовує тим, що відповідно до протоколу встановлення смерті людини від 16 травня 2023 року та медичного свідоцтва про смерть №134 від 16 травня 2023 року, [INFO] на тимчасово окупованій території у м. Енергодар Запорізької області помер її батько [PERSON] . Вона не може звернутися до відповідного відділу державної реєстрації смерті [PERSON] і отримати свідоцтво про смерть встановленого Україною зразка, згідно вимог національного законодавства, оскільки має на руках лише протокол встановлення смерті людини та медичне свідоцтво про смерть, видані незаконною окупованою владою. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно їй для державної реєстрації смерті померлої особи, проведеної державним органом України. Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року заяву було залишено без руху, та 12 квітня 2024 року недоліки було усунуто. Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року до участі в справі залучено заінтересовану особу - Южноукраїнський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). В судове засідання заявник не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, заяву підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає можливим на підставі ст. 223 ЦПК України розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши докази в сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом було встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , « [PERSON] » народилась [INFO] , її батьками є « [PERSON] , [PERSON] » (прізвище, ім`я, по-батькові викладені мовою оригіналу). 05 червня 2004 року [PERSON] та [PERSON] одружились. Прізвища чоловіка та дружини після одруження « [PERSON] » та « [PERSON] », відповідно. [PERSON] є внутрішньо-переміщеною особою. Фельдшером так званої бригади швидкої медичної допомоги видано протокол встановлення смерті людини [PERSON] , [INFO] , згідно якого [PERSON] помер [INFO] . Згідно копії медичного свідоцтва про смерть № 134 виданого 16 травня 2023 року так званим Енергодарським центром первинної медико-санітарної допомоги від 16 квітня 2022 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , місцем смерті вказано: [ADDRESS] . 17 травня 2023 року [PERSON] був захоронений в м. Енергодар Запорізької області. Вказані документи відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованої території України», є недійсними та не створюють правових наслідків. Частиною першою ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Пунктами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети ні. Частиною 4 ст.49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Виходячи із викладеного, суд вважає за можливе застосувати загальні принципи «Намібійські винятки», застосування яких відображалось у рішенні ЄСПЛ у справі «Кіпр проти Туреччини» та в інших рішеннях Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. За викладеного суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] .

Outcome: approved