Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

13 лютого 2024 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Сенс Банк» (надалі - АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просять стягнути заборгованість за кредитним договором № 631218794 від 05 серпня 2019 року у розмірі 188153,91 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 серпня 2019 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено угоду про надання споживчого кредиту № 631218794. Відповідно до умов Кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику кредит, а останній зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк виконав перед позичальником свій обов`язок щодо надання кредиту. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Відповідач своїх\~зобов`язань\~за Кредитним\~договором належним\~чином не\~виконав,\~внаслідок чого\~станом на\~17\~липня 2023 року заборгованість за Кредитним договором становить 188153,91 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 66452,90 грн., заборгованість по простроченому тілу кредиту 104416,02 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 12644,54 грн., заборгованість по відсоткам за прострочене тіло кредиту 4640,45 грн. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідача позивачем направлено Досудову вимогу щодо добровільного виконання договірних зобов`язань, яка залишилась без реагування. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору. Відповідачем відзиву не надано. Ухвалою суду від 19 лютого 2024 року було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду клопотання, в якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у\~разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.\~280\~ЦПК\~України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 05 серпня 2019 року між [PERSON] та АТ «Альфа Банк» підписана оферта на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 631218794, анкета-заява про акцепт пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення угоди про надання кредиту, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії в АТ «Альфа Банк», паспорт споживчого кредиту, заява (акцепт) № 248.631218794.111, 227.631218794.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування, які в своїй сукупності становлять кредитний договір. Відповідно до оферти [PERSON] запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти з ним угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Підставою для укладення цієї угоди є Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Оферта містить умови споживчого кредиту: тип кредиту «споживчий кредит», сума кредиту\~200000,00 грн, процентна ставка 26% річних, строк кредиту\~48 місяців. Дата повернення кредиту вказана до 03 серпня 2023 року. Крім того, сторони своїми підписами узгодили в письмовій формі Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить Додаток № 1 до укладеного між сторонами договору 05 серпня 2019 року № 631218794. Банк належним чином виконав перед позичальником свій обов`язок щодо надання кредиту. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом станом на 17 липня 2023 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2019 року № 631218794 у розмірі 188153,91 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 66452,90 грн., заборгованість по простроченому тілу кредиту 104416,02 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 12644,54 грн., заборгованість по відсоткам за прострочене тіло кредиту 4640,45 грн. До позовної заяви позивачем надано виписку по рахунку\~ [PERSON] , яка містить відомості та свідчить про використання відповідачем кредитних коштів, здійснення платежів по погашенню боргу, що свідчить про існування договірних зобов`язань перед позивачем. 12 серпня 2022 року, внаслідок внесення змін до статутних документів, найменування АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Сенс Банк». Отже, відповідачем порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як установлено у ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів та невиконання ним належним чином зобов`язань за кредитним договором. Також суд приймає до уваги той факт, що кредитор звертався до позичальника з вимогою про сплату заборгованості, яка відповідачем залишилась проігнорована. Доказів сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у виді тіла кредиту та відсотків. Однак, не є правомірною вимога позивача про стягнення з відповідача комісії, оскільки у Постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Оскільки з наданої позивачем виписки по особовому рахунку [PERSON] установлено, що позивачем нараховано відповідачеві до сплати комісію за розрахунково-касові операції, яку позивач просить стягнути з відповідача, - підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача комісії за договором суд не вбачає. Тобто суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов договору та майнових прав позивача на повернення кредиту та процентів за ним. Аналізуючи вищевикладене, ураховуючи установлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача боргу перед позивачем на час розгляду справи та перевіривши правильність розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню: заборгованості заборгованості за тілом кредиту 66452,90 грн., заборгованість по простроченому тілу кредиту 104416,02 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 12644,54 грн., заборгованість по відсоткам за прострочене тіло кредиту 4640,45 грн., а всього\~188\~153,91 грн. У задоволенні іншої частини вимог належить відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial