Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, який зареєстрований 30.09.2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринка Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №320. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей - дочку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач працює та проживає в Австрії з меншою дочкою [PERSON] , яка навчається у місцевій школі. Старша дочка [PERSON] , [INFO] має складнощі з вивченням мови, проживає з батьком на Україні. Сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Шлюб існує формально. Просила шлюб розірвати та визначити місце проживання старшої дочки [PERSON] з відповідачем, молодшої дочки [PERSON] з позивачем, судові витрати просила залишити за нею. Ухвалою від 28.02.2024 року відкрито провадження по даній справі та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, попередньо надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у наданій на адресу суду заяві зазначив, що позовні вимоги визнає, просив розгляд справи провести в його відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30.09.2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Жмеринка Жмеринського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №320 (а.с.7). Від якого мають двох дітей - дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.8), яка проживає з відповідачем та дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Сторони тривалий час разом не проживають спільного господарства не ведуть. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. У відповідності до положень ст.ст.3,24 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ст.55 СК України врегульовано, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. У відповідності із ст.ст.104,105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу, відповідно до якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За правилами ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи чітку позицію позивача щодо необхідності розірвання шлюбу, відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, відсутність підстав для примирення у сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, шлюб між ними носить формальний характер. У зв`язку із тим, що сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Враховуючи, що позивач займається вихованням меншої дочки [PERSON] , а відповідач [PERSON] займається вихованням старшої дочки [PERSON] , піклуються про них, мають всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, суд, з урахуванням віку та потреб дітей вважає, що на даний час заявлений позивачем порядок проживання дітей з кожним із батьків буде відповідати саме інтересам дітей, які потребують постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме їхрозвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved