Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

У вересні 2024 року ОСББ «Паркове місто-45» звернулося до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на свою користь заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 25 962,82 грн. з яких: 22 081,07 грн. - сума основної заборгованості за період з 01.11.2021 по 01.09.2023; 3 149,37 грн. - сума інфляційних збитків; 732,38 грн. - сума 3% річних. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем у будинку [ADDRESS] , де власником квартири [ADDRESS] є відповідач. Позивач належним чином надає житлово-комунальні послуги, тоді як відповідач ухиляється від виконання обов`язку здійснювати оплату за отримані послуги у розмірі, строки та порядку, визначених чинним законодавством. Оскільки відповідач неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, а отже, прострочив виконання грошового зобов`язання, наявні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України. З огляду на наведене, позивач посилаючись на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 625 ЦК України просить позов задовольнити, стягнувши вказані суми з відповідача, а також стягнути з нього судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою судді від 02.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 05.02.2024 представник позивача подав до суду заяву про часткову відмову від позовних вимог, а саме про відмову від вимог про стягнення з відповідача суми основної заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.11.2021 по 01.09.2023 у розмірі 22 081,07 грн. Решту позовних вимог він підтримав. Ухвалою суду від 16.04.2024 прийнято відмову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркове місто-45» від позову до [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.11.2021 по 01.09.2023 у розмірі 22 081,07 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційну складову заборгованості та 3% річних у загальному розмірі 3 881,75 грн. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнав вимоги позивача з урахуванням заяви про часткову відмову від позову, та не заперечив щодо ухвалення рішення по справі. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником житлового приміщення - квартири [ADDRESS] , що підтверджено Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.11.2021 номер довідки 285336081. Згідно із ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до п.2 ч.1 ст.1, ч.1 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Відповідно до п.3 Статуту Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркове місто-45» (далі - Статут) забезпечує належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території. Аналогічна правова норма міститься у п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відповідно до п.3.2 протоколу №1 Зальних зборів ОСББ «Паркове місто-45» від 29.09.2019 затверджено розмір щомісячних внесків з утримання будинку, споруд та прибудинкової території для власників квартири у будинку [ADDRESS] та граничний термін сплати такого внеску до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Сплата таких внесків є обов`язковою для всіх співвласників (п.3 Статуту). Відповідно до розрахунку заборгованості по квартирі [ADDRESS] станом на 01.09.2023 борг за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.11.2021 по 01.09.2023 становить у розмірі 22 081,07 грн. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що позивачем у відповідності до ст. 625 ЦК України нараховано на основну суму заборгованості інфляційні збитки за весь час прострочення у розмірі 3 149,37 грн., а також три проценти річних у розмірі 732,38 грн. В ході судового розгляду позивач відмовився від стягнення з відповідача на свою користь основної суми заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.11.2021 по 01.09.2023 у розмірі 22 081,07 грн. та така відмова прийнята ухвалою суду від 16.04.2024. З урахуванням вище наведеного, суд розглядає вимоги позивача в межах стягнення з відповідача суми інфляційних збитків та 3% річних та зазначає наступне. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 15 Закону України «Про Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень. Згідно з п.5 протоколу №1 Зальних зборів ОСББ «Паркове місто-45» від 29.09.2019 у разі несплати власником приміщень внесків на утримання будинку та прибудинкової території внести штраф у розмірі 0,3 % за кожен день прострочення після 20-го числа. Нарахування штрафу розпочинається після 2-х місяців заборгованості та нараховується до повного погашення боргу. Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, який у силу ч.4 ст. 264 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, позивач належним чином виконав умови договору, надавши споживачеві послуги з утримання будинку та прибудинкової території в строки та в порядку, встановлені законом та договором. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, за період з 01.11.2021 по 01.09.2023 ним нараховано інфляційні втрати у розмірі 3 149,37 грн. та 3 % річних у розмірі 732,38 грн. Вказаний розрахунок приймається до уваги судом як такий, що не спростований відповідачем. Крім того, суд враховує, що відповідач визнав позовні вимоги в цій частині, що підтверджується заявою від 16.04.2024. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із урахуванням наведеного, виходячи із встановлених обставин справи та визначених відповідно до них правовідносин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, а також те, що відповідач визнав позов і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у сумі 2 684,00 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 342,00 грн. Щодо стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст. 137 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. З матеріалів справи убачається, що 17.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський центр права» та позивачем укладено договір про надання правової допомоги №А/10082021/ХВ-16. Вартість послуг по організації процесу стягнення заборгованості сплачується замовником щомісячно в сумі 1 440,00 грн. Відповідно до акта прийому-передачі виконаних робіт за цим договором загальна вартість наданих послуг складає у сумі 2 880,00 грн. за підготовку і подачу позовної заяви до [PERSON] . Здійснення оплати підтверджено платіжними дорученнями наявними у матеріалах справи. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує, що, відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Положення частин першої та другої ст. 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом. Відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (ст. 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша ст. 76 ЦПК України). Судом детально вивчено розрахунок витрат на правову допомогу, наданий представником позивача. При цьому суд звертає увагу, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу слід врахувати, що справа є незначної складності, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1 440,00 грн. витрат на правничу допомогу. На думку суду, саме такий розмір витрат є об`єктивним та співмірним із виконаною адвокатом роботою у цій справі, а тому вимоги позивача у цій частині підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved