Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

11 січня 2022 року до Оболонського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Київські енергетичні послуги" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що ТОВ "Київські енергетичні послуги" надає послуги з постачання електричної енергії для будинку [ADDRESS] . Власником будинку та споживачем даних послуг за адресою: є відповідач - [PERSON] , за яким також закріплено особовий рахунок № [NUMBER] . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань щодо оплати даних послуг, у останнього виникла заборгованість, яка станом на 08 жовтня 2021 року складала 132 523, 12 грн, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку. Окрім того позивач просить стягнути на свою користь інфляційну складову боргу у розмірі 640,10 грн. та 3% річних 1709, 37 грн. Загалом ціна позову становить 134 872, 59 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 січня 2022 року справу було передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. 02 травня 2022 року зазначена справа надійшла до Дарницького районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 травня 2022 року цивільну справу № 756/207/22 передано судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 05 травня 2022 року. 06 червня 2022 року до суду надійшла відповідь з Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо відсутності відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача у Дарницькому районі м. Києва. 30 червня 2022 року на адресу суду від Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача в Оболонському районі м. Києва. Ухвалою суду від 01 липня 2022 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 20 липня 2022 року на 14:30 год. 20 липня 2022 року до суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій позивач зазначив, що з моменту звернення до суду пройшов досить великий проміжок часу, а заборгованість відповідача лише збільшувалася, тож позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 01 травня 2022 року у розмірі 214 488,80 грн, інфляційну складову боргу та 3% річних від суми боргу у розмірі 1714,73 грн. Судове засідання призначене на 20 липня 2022 року було відкладено на 28 вересня 2022 року на 10:00 год за клопотанням відповідача. 17 серпня 2022 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог. Судове засідання призначене на 28 вересня 2022 року знову було відкладено за клопотанням відповідача на 07 листопада 2022 року на 12:00 год. У судове засідання 07 листопада 2022 року сторони не з`явилися. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату, оскільки він зайнятий у іншому судовому процесі, як адвокат. Від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі у як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Дане клопотання обґрунтоване тим, що під час розгляду справи, виникли питання щодо правильності нарахованої заборгованості за несплату коштів за користування електроенергією та правильності роботи систем розподілу електроенергії, а тому представник позивача вважає за доцільне залучити до участі у справі установу, яка є оператором систем розподілу електроенергії, забезпечує встановлення лічильників споживачам та фіксує їх показники. Ухвалою суду від 7 листопада 2022 року залучено до участі у справі як третю особу Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» та відкладено розгляд справи на 12 грудня 2022 року. 12 грудня 2022 року до суду надійшли пояснення третьої особи у справі щодо заявленого позову, у яких ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" зазначило, що є правонаступником ПАТ "Київенерго" в частині прав та обов`язків пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії локальними електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією. 07 жовтня 2003 року між ПАТ "Київенерго" та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією, згідно якого [PERSON] здійснювалося постачання електричної енергії в помешкання за адресою: [ADDRESS] на платній основі. Договором було передбачено, що оплата за спожиту електроенергію вноситься споживачем не пізніше 10 числа наступного місяця, споживач несе відповідальність за прострочення терміну внесення платежів. Зазначено, що у липні 2011 було складено акт-звіряння, яким погоджено обсяги та вартість електроенергії, згідно якого заборгованість складала 16 531,47 грн. У березні 2015 року відповідач звернувся із заявою про реструктуризацію боргу у розмірі 44 149, 83 грн, при цьому гарантував першочергово сплатити 30% від суми боргу. У квітні 2015 року з відповідачем була укладена угода про розстрочення сплати заборгованості. Однак, взяті на себе зобов`язання відповідач виконав не в повному обсязі, внаслідок чого у нього в подальшому сформувалася заборгованість, яка підлягає стягненню, а тому на думку представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, позовні вимоги підлягають задоволенню. У судовому засіданні 12 грудня 2022 року задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи на 2 лютого 2023 року. Ухвалою суду від 2 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, яке було заявлено у судовому засіданні. Судове засідання було відкладено на 30 березня 2023 року. 30 березня 2023 року відповідачем було подано заяву про застосування позовної давності до вимог позивача. Крім того, у судовому засіданні 30 березня 2023 року представник позивача підтримав позовні вимоги, вказав, що відповідач не сплачує з 2019 року у повному обсязі послуги за постачання електричної енергії до будинку [ADDRESS] , при цьому у його власності є трансформатор та умовами договору від 7 жовтня 2003 року визначено порядок нарахування коштів за користування електроенергією, з урахуванням наявності у відповідача трансформатора. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, вказав, що розрахунки позивача необґрунтовані та неналежні, він платить за постачання електричної енергії вчасно та в повному обсязі, умови договору від 7 жовтня 2003 року, зокрема пункт 16 суперечить вимогам чинного законодавства та немає враховуватись при визначені вартості за отриману електроенергію, наразі у Шевченківському районному суді м. Києва він оскаржує цей пункт договору. Крім того, вказав, що позивач повторно звернувся до суду із таким позовом, оскільки у провадженні Дарницького районного суду м. Києва є справа № 753/13725/18 з тим самим предметом та підставами. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав доводи викладені у письмових поясненнях, просив позовні вимоги задовольнити повністю. Ухвалою суду від 30 березня 2023 року провадження у цивільній справі №756/207/22 за позовом ТОВ"Київські енергетичні послуги" до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про стягнення заборгованості було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі № 761/22952/18 за позовом [PERSON] до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про визнання частково недійсним пункту договору від 7 жовтня 2003 року. 13 березня 2024 року представником позивача до суду було подано клопотання стосовно поновлення провадження у даній справі, оскільки, постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2023 року було залишено без змін (копія постанови додається до клопотання). Ухвалою суду від 15 березня 2024 року провадження у справі було поновлено та призначено її до розгляду в судове засідання на 16 квітня 2024 року. У судове засідання 16 квітня 2024 року з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання був повідомлений завчасно 8 квітня 2024 року та належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, клопотань про відкладення розгляду справи чи будь-яких заяв з процесуальних питань суду не подавав. Від представник третьої особи надійшла заява, у якій він просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Враховуючи вказане, з огляду на те, що у судовому засіданні 30 березня 2023 року учасниками справи були надані усні пояснення стосовно поданого позову, зважаючи на час перебування справи у провадженні суду, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність осіб, які не з`явились, проти чого не заперечував представник позивача. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, суд дійшов наступного висновку. 11 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 № 2019-VIII (далі - Закон № 2019-VIII). Пунктом 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2019-VIII передбачено, що під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 1 січня 2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання. З метою забезпечення надійного та безперервного постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам відокремлення оператора системи розподілу, кількість приєднаних споживачів до системи розподілу якого перевищує 100 тисяч, здійснюється з урахуванням вимог цього пункту, а саме: - суб`єкт господарювання, створений у результаті здійснення заходів з відокремлення з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам, у строк не пізніше ніж 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом зобов`язаний в установленому порядку отримати ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії; - упродовж двох років з 1 січня 2019 року такий електропостачальник, який отримав ліцензію на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальних послуг на закріпленій території, яка визначається як область, міста Київ та Севастополь, Автономна Республіка Крим, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання; - фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Упродовж строку виконання електропостачальником, створеним у результаті здійснення заходів з відокремлення, функцій постачальника універсальних послуг: - тариф на послуги постачальника універсальних послуг встановлюється Регулятором відповідно до затвердженої ним методики; - надання універсальних послуг здійснюється з дотриманням умов щодо виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів, передбачених статтею 62 цього Закону. Стаття 1 ЗУ «Про ринок електричної енергії» дає визначення універсальної послуги як постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України; На виконання вимог вищевказаного Закону в результаті здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу було створене ТОВ «Київські енергетичні послуги», яке упродовж двох років з дня отримання ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії виконує функції постачальника універсальної послуги на території м. Києва, на якій до відокремлення провадив свою діяльність з передачі електричної енергії місцевими електричними мережами та її постачання за регульованим тарифом вертикально інтегрований суб`єкт господарювання ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.06.2018 № 429 ТОВ «Київські енергетичні послуги» видано ліцензію з постачання електричної енергії споживачам. Отже з 01 січня 2019 року на території м. Києва розрахунки за спожиту електроенергію проводяться з компанією-постачальником ТОВ «Київські енергетичні послуги». Відповідно до пункту 3.1.5. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 312 (далі - ПРРЕЕ) електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам до укладення. До договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електростачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на своїх офіційних веб-сайтах. Договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником (пункт 3.1.7. ПРРЕЕ). На офіційному сайті позивача https://kep.com.ua розміщено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг. Згідно з умовами, визначеними пунктом 1.1. даного договору, він є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам та укладається сторонами з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 642 ЦК України шляхом приєднання споживача до цього договору згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору. Згідно з пунктом 2.1. даного договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Відповідно до положень статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Стаття 634 цього Кодексу визначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником об`єкту нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю № 127501 серії IV-KB (а.с.29). та власником особового рахунку № [NUMBER] за вказаною адресою. Відповідачем у судовому засіданні не заперечувався та не спростовувався той факт, що він є власником земельної ділянки та об`єкта нерухомості, розташованого на ній за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідач зазначав, що сплачує за потриману електроенергію за цією адресою належним чином та в повному обсязі. Згідно із статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до пункту 5.5.5. ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно з пунктом 4.10. ПРРЕЕ побутові споживачі та суб`єкти господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг населенню, у межах наданих населенню послуг, установи та організації, які утримуються за рахунок коштів (внесків) населення, здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу (пункт 4.10. ПРРЕЕ). Згідно з пунктом 4.12. ПРРЕЕ плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. За несвоєчасну оплату передбачених договором (комерційною пропозицією) платежів понад обумовлений термін споживач сплачує неустойку (пеню) та інші платежі згідно з законодавством та договором (пункт 4.17. ПРРЕЕ). Судом встановлено, що 07 жовтня 2003 року між ПАТ "Київенерго" (правонаступниками якого, відповідно до рішення ПАТ "Київенерго" від 13 липня 2017 року є ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" та ТОВ "Київські енергетичні послуги") та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією (а.с.119), згідно якого [PERSON] здійснювалося постачання електричної енергії в помешкання за адресою: [ADDRESS] на платній основі. Пунктом 16 договору, зокрема передбачено, що оплата за електричну енергію здійснюється відповідно до показань приладу обліку 13 коп. + 20% = 15,6 коп. за 1 квт.ч. + 777 квт.ч. (ежемес. ПХХ) + 2,41 % (от собствен. расход. и 141036-507-20) потери К.З. + 0,02% (от собст. расх. и 141036-507-20) в мес. [PERSON] було подано позов до Шевченківського районного суду м. Києва, у якому він просив визнати пункт 16 договору №141036-508-20 від 07 жовтня 2003 року частково недійсним. 23 червня 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва було ухвалено рішення (справа № 761/22952/18), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2024 року, яким у задоволені позовних вимог [PERSON] до АТ «К.Енерго» (ПАТ «Київенерго»), ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські Енергетичні Послуги» про визнання 16 пункту договору частково недійсним, відмовлено. [PERSON] з 2003 року є власником трансформаторної підстанції № 6051. Вказане не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні та підтверджувалось його особистими поясненнями. Згідно п. 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснювалися за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Разом з цим, якщо у власності споживача перебувають електричні мережі напругою понад 0,4 кВ, а прилад обліку встановлений не на межі розподілу електромереж, втрати електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку відносяться на рахунок власника зазначеної ділянки електромережі. Як встановлено рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/22952/18 згідно з додатком № 8 до договору «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» та схемою електроустановок та точок розподілу мереж, в балансовій належності позивача, зокрема перебувають КЛ (кабельна лінія) 10 кВ, ТП 526, опора №1, ТП 6051, КЛ 0,4 кВ, тобто, електричні мережі напругою понад 0,4 кВ. Межа розподілу відповідальності сторін встановлена на ізоляторах опори № 1. Прилад обліку № 0305553 встановлений не на межі розподілу електромереж. За таких обставин, позивач має здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку та оплачувати втрати електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку. Крім того, Шевченківський районний суд м. Києва дійшов висновку, що під час розгляду справи не встановлено, що вказаний договір, в тому числі в частині п. 16, суперечив цивільному законодавству, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. На момент укладення договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, були вільними в його укладені, крім того правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме на постачання електричної енергії та користування нею. Матеріалами справи підтверджено, що сторони виконували умови договору, відповідачем здійснювалось постачання електроенергії, а позивачем здійснювалась оплата за таке користування. Позивач з 2003 року по 2018 рік не звертався до відповідача щодо зміни умов Договору, зокрема й в частині умов та порядку оплати, визначених п. 16 Договору. Також під час розгляду апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі 761/22952/18 колегією суддів було надано оцінку доводам [PERSON] щодо того, що вимога енерго-постачальника про сплату додаткових нарахувань передбачених в пункті 16 договору призводить фактично до подвійної сплати за нормативно технологічні витрати на транспортування електороенергії, так як дані витрати вже включені до звичайного тарифу в електроенергію, який він платить, що суперечить зокрема статті 509 ЦК України. Зокрема, судом апеляційної інстанції зазначено, що відповідно до положень пункту 1.2 ПКЕЕ власник електричних мереж визначався як юридична або фізична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для передачі та/або розподілу електричної енергії; основний споживач - споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації; субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача. Згідно з пунктом 1.3 ПКЕЕ постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснювалося на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладався між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладався між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом. Згідно з пунктом 1.7 ПКЕЕ у разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у тому числі їх взаємна відповідальність, регулювалися договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору (додаток 2 до ПКЕЕ). За положеннями пункту 6.29 ПКЕЕ електропередавальні організації, які використовували технологічні електричні мережі інших власників електричних мереж, сплачували останнім плату за спільне використання технологічних електричних мереж, яка визначалася відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008 №691, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.08.2008 за № 732/15423. Відповідно до п. 6.32 ПКЕЕ в редакції від 25.12.2015 у разі використання технологічних електричних мереж власника електричних мереж (споживача, основного споживача) для електрозабезпечення електроустановок декількох суб`єктів господарювання величина витрат на утримання цих технологічних електричних мереж розподілялася пропорційно обсягам електричної енергії, що надійшла в мережі відповідних суб`єктів господарювання, та обсягу електричної енергії, використаної власником електричних мереж (споживачем, основним споживачем), відповідно до фактичного балансу за розрахунковий період, що минув. В свою чергу, відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками до 26.06.2018 регулюватися Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357 (ПКЕЕН). Відповідно до пункту 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснювалося на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розроблявся енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1 до ПКЕЕН) і укладався на три роки. Зі змісту ПКЕЕН, зокрема, із положень абзацу другого пункту 19 ПКЕЕН, слідує, що у власності побутового споживача (населення) могла бути трансформаторна підстанція, яка використовувалася виключно для потреб цього споживача. При цьому, ПКЕЕН не було передбачено врегулювання питань та аспектів, які виникають у разі транзиту електричної енергії, зокрема, щодо складення балансу електричної енергії, розподілу втрат електричної енергії, відшкодування витрат на утримання та обслуговування електричних мереж тощо. Судом апеляційної інстанції було встановлено, що у відповіді НКРЕКП на адвокатський запит від 15.04.2021, зазначено, що якщо позивач мав статус фізичної особи - підприємця, відносини між ним та енергопостачальником за регульованим тарифом, які виникали в процесі купівлі-продажу електричної енергії (на роздрібному ринку електричної енергії), до 11.06.2018 регулювалися ПКЕЕ, зокрема, в частині укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж та, відповідно, сплати за їх спільне використання. При цьому, розрахунки за спожиту електричну енергію субспоживачами (населенням) здійснювалися виключно з енергопостачальником, відповідно до укладених договорів про користування електричною енергією. Компенсація основному споживачу субспоживачами (населенням) витрат з утримання технологічних електричних мереж, втрат, які виникають в цих мережах, вимогами законодавства не була передбачена. У разі, якщо позивач мав статус побутового споживача, відносини між ним та енергопостачальником до 26.06.2018 регулювалися договором про користування електричною енергією для населення, укладеного відповідно до норм ПКЕЕН, якими не було передбачено укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж та відшкодування витрат. При укладенні договору стороною був позивач, який не мав статусу фізичної особи - підприємця, отже, позивач мав статус побутового споживача та відносини між ним та енергопостачальником до 26.06.2018 регулювалися договором про користування електричною енергією для населення, укладеного відповідно до норм ПКЕЕН, якими не було передбачено укладення договору про спільне використання технологічних електричних мереж та відшкодування витрат. Крім того, на момент укладення договору позивач був один підключений до своєї трансформатної підстанції, в той же час, виходячи із встановлених положень ПКЕЕН, зокрема, абзацу другого пункту 19 ПКЕЕН, у власності побутового споживача (населення) могла бути трансформаторна підстанція, яка використовувалася виключно для потреб цього споживача, при цьому, ПКЕЕН не було передбачено врегулювання питань, які виникають у разі транзиту електричної енергії, зокрема, щодо складення балансу електричної енергії, розподілу втрат електричної енергії, відшкодування витрат на утримання та обслуговування електричних мереж тощо. Таким чином позивач, як власник, має наразі додаткові обов`язки, щодо утримання власної трансформаторної підстанції, які, окрім іншого, полягають в додаткових нарахуваннях, пов`язаних з втратою електричної енергії на ділянці електромережі від межі розподілу до місця встановлення приладу обліку. Серед іншог позивач має право на даний час передати таку підстанцію за договором для користування чи у власність відповідача, і відповідно не буде зобов`язаний оплачувати додатковий тариф , або ж укласти інші договори, якими передбачити відшкодування його витрат на обладнання, яке наразі використовує відповідач та інші споживачі послуг. В разі відмови укласти договори, позивач може обрати способом захисту своїх прав, відшкодування завданих збитків. Отже, враховуючи встановлені вище обставини, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, судом встановлено, що у зв`язку з несплатою відповідачем послуг з постачання електроенергії станом на 01 травня 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 214 488,80 грн., що підтверджується особовою карткою споживача та розрахунком заборгованості. За положенням статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не надано суду доказів відсутності у нього заборгованості за спожиту електроенергію чи існування її в меншому розмірі, а також відсутності у нього обов`язку щодо сплати коштів, у визначеній у позовній заяві сумі. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за отриману електроенергію у розмірі 214488,80 грн є обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами та є такою, що підлягає задоволенню. Суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває аналогічний позов на розгляді, а саме справа № 753/13725/18, оскільки, як вбачається з інформації Єдиного державного реєстру судових рішень, яка є у відкритому доступі, дійсно у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває вказана справа, але за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі». На цей час провадження у справі зупинено, рішення не ухвалено. Поряд з цим, із наявних в ЄДРСР ухвал неможливо встановити, за який саме період заявлено позовні вимоги до [PERSON] та чи стосуються вони об`єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем такі докази суду не надавались. Поряд з цим відповідачем було подано до суду заяву про застосування позовної давності до вимог позивача, оскільки як він зазначив, борг нараховано з 2011 року. Згідно зі статями 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Як вбачається із долученого до позовної заяви розрахунку, позивачем ТОВ «Київські енергетичні послуги» заявлено до стягнення з відповідача заборгованість за електроенергію за період з 1 січня 2019 року по 1 травня 2022 року. При цьому з розрахунку судом встановлено, що позивачем до суми боргу 214488,80 грн не включалась будь-яка заборгованість (у випадку її існування), що виникла до 1 січня 2019 року, так, зокрема у розрахунку зазначено, що станом на 1 січня 2019 року сальдо становить 0,00 грн. З позовом до суду позивач звернувся 31 грудня 2021 року, що підтверджується відбитком штампу пошти на конверті, в якому до Оболонського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, тобто в межах позовної давності, визначеної статтею 257 ЦК України. Поряд з цим, суд зазначає, що розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року. Постановами КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову КМУ від 22 липня 2020 року № 641, постанову КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та тривав до 1 липня 2023 року. Статтею 58 Конституції України, статтею 3 ЦПК України закріплено принцип права, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Таким чином, з 2 квітня 2020 року визначена статтею 257 ЦК України позовна давність продовжена. Отже заява відповідача про застосування до позовних вимог позовної давності не підлягає задоволенню. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасну сплату коштів за електроенергію. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком його втрати від інфляції склали 641,71 грн., а три проценти річних від простроченої суми - 1714,73 грн. Перевіривши розрахунок інфляційного збільшення та 3% річних, наданий позивачем, судом встановлено вірність здійсненого нарахування. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки він виконаний за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення і не спростований відповідачем. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відтак, оцінивши наведені у позовній заяві аргументи і надані позивачем докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог ТОВ «Київські енергетичні послуги» про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію в загальному розмірі 216 846,24 грн. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3252,68 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved