Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-10 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України». Заяву обґрунтував тим, що [PERSON] , [INFO] (надалі по тексту - Заявник, [PERSON] ), у зв?язку з необхідністю бути визнаним громадянином України та документування паспортом громадянина України, вимушений звернутись до суду з заявою в порядку окремого провадження «про встановлення юридичного факту його постійного проживання на території України, за станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року», для можливості доведення даних фактів перед органами державної міграційної служби України, шляхом отримання відповідного рішення суду. На теперішній час, заявник є недокументованою особою, що фактично позбавляє його можливості реалізувати будь-які конституційні та людські права, свободи та захистити свої інтереси. У зв?язку з відсутністю паспорту громадянина України, не може звернутись за медичною допомогою, отримати соціальну підтримку від держави у вигляді соціальних виплат та інших допомог від держави, гуманітарну допомогу від благодійних фондів, та влаштування його на роботу, реалізувати право власності, свободу пересування, вільний вибір місця проживання та будь-які інші майнові та немайнові права. 30.08.2023р. [PERSON] звернувся до Шевченківського відділу у м. Полтаві УДМС України у Полтавській області для оформлення паспорту громадянина України із заявою «про перевірку приналежності до громадянства України та видачу паспорту громадянина України у вигляді D-картки». 06.09.2023 року Шевченківським відділом у м. Полтаві УДМС України у Полтавській області відмовлено заявнику в оформленні паспорта громадянина України (лист від 06.09.2023 року за вих.N?5312-2242/5312-23). Для встановлення належності заявника до громадянства України та отримання паспорту громадянина України у вигляді ID-картки, рекомендовано звернутись до суду для отримання відповідного рішення «про встановлення факту проживання в Україні, станом на 24.08.1991 р. та/або 23.11.1991 року. Виклад обставин, якими обґрунтовується заява та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Заявник, [PERSON] , народився [INFO] у місті Полтава. Свідоцтво про народження видане повторно 14.12.2022 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), серія [NUMBER] . Актовий запис про народження N?546 від 21.03.1964р., зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (копія свідоцтва про народження додається до заяви). Проживав та навчався в Градизькій спеціальній загальноосвітній школі-інтернат Глобинського району Полтавської обласної ради. з 1978р. по 1980р. навчався в Професійно-технічному училищі N?21 ім. А.О. Чепіги. Після закінчення ПТУ працював на Шахтобудівельному комбінаті у м. Полтава. Мав паспорт громадянина СРСР, який був виданий «14» серпня 1981р., підтверджується заявою про видачу паспорта Ф1 (копія). 3 11.03.1982р. по 03.05.198бр. відбував покарання в Краснолуцькій ВК Луганської області (N?19) по рішенню Київського районного суду .Полтави 30.05.1988р. засуджений Київським районним судом м. Полтави на 5 років позбавлення волі (копія вироку суду додається). 14.06.1990р. Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області під час відбуття покарання засуджено на три роки 10 місяців. 19.08.1990р. вибув до Західної ВК Донецької області (N?97). 10.06.1991р. прибув до Жданівської ВК Донецької області (N?3). 17.02.1994р. звільнено у зв?язку з відбуттям строку покарання з Західної ВК Донецької області (N?97). В період з 01.08.1994р. до 27.10.2020р. відбував покарання в місцях позбавлення волі на території України (копія листа МВС України N?2022/12/09 від 09.12.2022р.). Питанням отримання громадянства України заявник своєчасно не займався, паспорт громадянина у країни не отримував. Весь час проживає на території України, за кордон не виїжджав. Заявник був документований паспортом громадянина колишнього СРСР, зразку 1974 року серії [NUMBER] , виданим Київським РВВС м. Полтава 14.08.1981р. Станом на 24.08.1991 р. та 13.11.1991 року заявник перебував в місцях позбавлення волі. Вказане підтверджується відповіддю МВС України. До винесення вироку про позбавлення волі Заявник мешкав в селі Мачухи Полтавського району, що зазначається в копіях вироків суду (додаються в копіях). Також про визначення місця проживання у заяві про видачу паспорту за Формою 1 від 08.07.1981 року, згідно якої заявнику 14.07.1981 року був виданий паспорт громадянина СРСР, cepiї [NUMBER] , зазначена адреса [ADDRESS] , гуртожиток при Шахтобудівельному комбінаті.. Підтвердити факт постійного проживання заявника на території України, за адресою: Полтавський район, село Мачухи станом на 24.08.1991 р., так і станом на 13.11.1991 р Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 27 грудня 2023 року року відкрито окреме провадження та призначено підготовче засідання. Для надання показань по справі, до суду були викликані свідки. Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 01.02.2024 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Також до матеріалів цивільної справи надійшли письмові пояснення від заінтересованої особи по справі : Шевченківський відділ у м. Полтаві Управління Державної міграційної служби України у Полтавській області. Відповідно до пояснень, просили суд врахувати зазначені пояснення при ухваленні рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, заслухавши показання свідків, а також ознайомлення з письмовими поясненнями, суд виходить з наступного. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України"). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі статті 8 Закону України "Про громадянство України" встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання на території України, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved