Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

06.08.2021 року представник позивача Яценко Т.Ю. який діє в інтересах ТОВ «Новобудова» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за надані послуги по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу) за період з 01.04.2019 року по 01.01.2023 року у розмірі 28803,10 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 42 від 09.03.2005 року, та авізо № 302 від 26.07.2006 року, підземний паркінг по пр-ту Берестейському (Перемоги) в м. Києві переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. [PERSON] є власником машиномісця [ADDRESS] . 06.12.2005 року між сторонами укладено договір про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), згідно якого [PERSON] зобов`язалась щомісячно у термін до 20 числа сплачувати кошти на утримання машиномісця. [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання за договором, не здійснювала систематичну оплату наданих позивачем послуг, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість за період з 01.04.2019 року по 01.01.2023 року у розмірі 28803,10 грн., у зв`язку з чим звернулись з цим позовом до суду. 07.10.2022 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди. Вимоги обґрунтовані тим, що 06.12.2005 року між нею та ТОВ «Новобудова» було укладено договір про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу). Зазначила, що умови договору не передбачають можливість визначення вартості послуг в односторонньому порядку виключно на підставі неузгоджених сторонами розрахунків. Однак ТОВ «Новобудова» змінило умови договору в частині щодо вартості послуг. Вважає дії ТОВ «Новобудова» щодо зміни умов договору від 06.12.2005 року № 2 в односторонньому порядку щодо вартості і видів послуг неправомірними. Крім того, зазначила, що неправомірними діями ТОВ «Новобудова» їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 800000,00 грн. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2022 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача за основним позов в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечує, просить відмовити на підставі обставин викладених у поданому до суду відзиві. Відповідач за основним позовом в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. 07.10.2022 року подала до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення основного позову та відмови в задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. ТОВ «Новобудова» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує придбання, цілодобову охорону, комунальні послуги. [PERSON] є власником машиномісця [ADDRESS] . 06.12.2005 року між [PERSON] та ТОВ «Новобудова» було укладено договір № 2 про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), згідно якого [PERSON] зобов`язалась щомісячно у термін до 20 числа сплачувати кошти на утримання машиномісця (т.1 а.с. 20). Згідно з розрахунком ТОВ «Новобудова», з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, відповідач не сплачує за надані йому послуги по утриманню підземного паркінгу, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за період з 01.04.2109 року по 01.01.2023 року у розмірі 28803,10 грн., яка складається з: основного боргу - 25524,42 грн., 3 % річних - 923,08 грн., інфляційних втрат - 2355,60 грн. (т. 2 а.с. 128-129). Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Відповідно до пункту 5 частини 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно до частини першої ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує (частина четверта цієї статі). Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, згідно з частиною першою ст. 322 Цивільного кодексу України. Пунктами 5, 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача житлово-комунальних послуг оплачувати їх у строки, встановлені Договором або законом. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання, хоча матеріалами справи встановлено, що 06.12.2005 року між відповідачем та позивачем було укладено Договір № 2 про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу), згідно п. 2.1.5 якого вказано що Відповідач зобов`язувався сплачувати кошти по утриманню машино-місця не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позивач виконав належним чином свої зобов`язання, натомість, відповідач, в порушення умов договору та вимог закону, в односторонньому порядку, відмовилася виконувати взяті на себе зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної сплати за надані послуги, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за надані послуги по утриманню підземного паркінгу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги по утриманню підземного паркінгу підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій ТОВ «Новобудова» щодо самостійного без погодження сторін та внесення змін до договору, визначення вартості послуг за договором від 06.12.2005 року № 2, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 322 ЦК України, визначено, що власник зобов?язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положення ст. 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов?язку власника нести усі витрати, пов?язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов?язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Відповідно до ст. 360 ЦК України співласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов?язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна тощо. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов?язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку. Зобов?язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що цивільні права та обов?язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов?язки. Особа, яка є власником (співвласником) квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку зобов?язана здійснювати платежі та внески на утримання і ремонт спільного майна відповідно до розміру своєї частки та затверджених тарифів а також сплачувати вартість інших комунальних послуг. Тобто, оскільки паркінг, в якому розташовані машиномісця, у тому числі належне [PERSON] є складовою частиною житлового комплексу, що перебуває на обслуговуванні ТОВ «Новобудова», вказаний паркінг, як і сам багатоквартирний будинок, є спільною сумісною власністю співвласників, а [PERSON] як співвласник, зобов?язаний брати участь в усіх витратах, пов`язаних з утриманням такого майна. Верховний Суд у своїй постанові від 23.09.2020 року по справі № 755/11585/16-ц, зауважив, що відносини між споживачем та особою, яка надає житлово-комунальні послуги, у тому числі й щодо нежитлових приміщень, до яких відноситься підземний паркінг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». 3 огляду на вищевикладене, до даних правовідносин мають застосовуватися положення законодавства про житлово-комунальні послуги, зокрема про те, що незважаючи на наявність чи відсутність договору власник зобов?язаний сплачувати за ті послуги, яка фактично споживається, зокрема за послуги з утримання підземної автомобільної стоянки (паркінгу). Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов?язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов?язаний оплатити надану його послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов?язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов?язки відповідно до договору. Відповідно до положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Пунктами 3.1. та 3.2 договору визначено, що власник вносить щомісячно плату за надання послуг по даному договору відповідно до додатку № 1 не пізніше 20-го числа поточного місяця на р/р «Виконавця». Вартість комунальних послуг в розрахункових книжках буде визначена згідно показників приладів обліку за відповідний період. За погодження Сторін до даного Договору можуть бути внесені доповнення, додатки в разі зміни мінімальної заробітної плати цін і тарифів на експлуатаційні та комунальні послуги, підтвердженими нормативними документами з дня їх змін. Відповідно до пунктом 3.1 та Додатку до укладеного між ТОВ «Новобудова» і [PERSON] договору про надання послуг по утриманню підземної автомобільної стоянки (паркінгу) визначено, що власник зобов?язаний вносити щомісячну плату за надання послуг по даному договору відповідно до Додатку № 1, за яким передбачені внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних, визначених розрахунків із врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, ростом цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання сторожів. Понесення відповідних витрат ТОВ «Новобудова» за укладеними ним договорами з підрядними організаціями підтверджується матеріалами справи. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині про визнання протиправними дій ТОВ «Новобудова» щодо самостійного без погодження сторін та внесення змін до договору, визначення вартості послуг за договором від 06.12.2005 року № 2 не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з ТОВ «Новобудова» на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 800000,00 грн. судом встановлено наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду у своїй постанові від 01 березня 2021 у справі 180/1735/16-ц зазначила, що тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). У постанові від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 Об`єднана палата КЦС зазначила, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Також у цій постанові ОП КЦС зазначила, що відбувається такий розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Суд зазначає, що [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що неправомірні дії ТОВ «Новобудова», призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених [PERSON] предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається [PERSON] , як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, оскільки позивачем не надано до суду доказів спричинення їй моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди. Враховуючи викладене в задоволенні зустрічного позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. покладаються на відповідача [PERSON] .

Outcome: approved