Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

1. Зміст доводів пред`явленого позову У жовтні 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Сивенка В.М. звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначили про те, що 08.08.2023 об 11.58 год. позивач помилково перерахувала зі свого рахунку в АТ «А-Банк» на картковий рахунок № [NUMBER] в АТ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 100\~735,00 грн., що підтверджується квитанцією № 95827476 від 08.08.2023. З зазначеної квитанції не вбачається жодних даних про особу, на користь якої було помилково перераховано грошові кошти. Така сума грошових коштів була перерахована на рахунок невстановленої особи без зазначення призначення платежу, що на думку представника позивача, свідчить про те, що перераховані кошти є безпідставно набутими. Позивач одразу ж звернулася до банку, однак банк повідоми, що не має можливості повернути помилково перераховані грошові кошти та не може надати інформацію про їх отримувача. Тоді, з метою встановлення особи, якій було помилково перераховано кошти, позивач за допомогою додатка «Приват24» 18.08.2023 перерахувала на той же картковий рахунок кошти в розмірі 1 грн. та зазначила в призначенні платежу, що помилково відправила кошти, вписала свій номер телефону з проханням передзвонити їй з цього приводу. Вказане підтверджується платіжною інструкцією № Р24АР24А1585781505D0605 від 18.08.2023. В такий спосіб позивач дізналася, що отримувачем помилково перерахованих коштів є громадянин [PERSON] . Далі в позові зазначили, що між позивачем та відповідачем не було укладено жодного правочину, що міг би бути підставою для перерахування коштів, немає підстав, з яких би у позивача виникли зобов`язання з перерахування коштів відповідачу, а тому грошові кошти в розмірі 100\~735,00 грн. є такими, які безпідставно набуті [PERSON] . Просили стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 100\~735,00 грн. як безпідставно набутих та судові витрати. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, 10.04.2024 представником позивача надано клопотання, в якому він підтримує позов та наполягає на його задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] не з`явився у судове засідання та не подав відзив на пред`явлений позов. Він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 4\~\~ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на викладене, суд постановив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу, в порядку заочного розгляду. 2. Інформація про рух цивільної справи. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 жовтня 2023 року (а.с.19) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя Романько О.О. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року (а.с.32) заяву представника позивача про забезпечення позову було повернуто заявнику. Відповідно до ухвали судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 10 жовтня 2023 року було витребувано докази від Міністерства соціальної політики України щодо відомостей про реєстрацію відповідача як внутрішньо переміщену особу. Відповідно до ухвали судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 16 жовтня 2023 року було частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк», який належить [PERSON] , в межах суми позовних вимог. 06 грудня 2023 року відповідно до ухвали судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя було відкрито провадження по справі в загальному порядку та призначено підготовче засідання, яке неодноразово відкладалося через ряд об`єктивних причин. 05 лютого 2024 року відповідно до ухвали суду було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк» щодо відомостей про власника карткового рахунку № [NUMBER] та руху грошових коштів по ньому. Згідно з ухвалою суду від 29 лютого 2024 року у справі було закрите підготовче провадження та призначено судовий розгляд. 13 березня 2024 року відповідно до ухвали судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на картковому рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк», який належить [PERSON] , в межах ціни позову. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 08.08.2023 об 11.58 год. позивач помилково перерахувала зі свого рахунку в АТ «А-Банк» на картковий рахунок № [NUMBER] в АТ «ПриватБанк» грошові кошти в сумі 100\~735,00 грн., що підтверджується квитанцією № 95827476 від 08.08.2023 (а.с.11). Позивач за допомогою додатка «Приват24» 18.08.2023 перерахувала на картковий рахунок № [NUMBER] в АТ «ПриватБанк» кошти в розмірі 1 грн. та зазначила в призначенні платежу, що помилково відправила кошти, вписала свій номер телефону з проханням передзвонити їй з цього приводу. Вказане підтверджується платіжною інструкцією № Р24АР24А1585781505D0605 від 18.08.2023. В такий спосіб позивач дізналася, що отримувачем коштів є громадянин [PERSON] (а.с.12). Відповідно до адвокатського запиту від 22.09.2023 до АТ КБ «ПриватБанк» позивач та її представник намагалися з`ясувати відомості про власника карткового рахунку № [NUMBER] , але банком у задоволенні такого запиту було відмовлено з посиланням на банківську таємницю (а.с.13-15). Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 08.01.2024 № 20.1.0.0.0/7-240108/32396 було повідомлено, що станом на день відповіді рахунок № [NUMBER] в АТ «ПриватБанк» не обслуговується (а.с.90). Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 24.02.2024 № 20.1.0.0.0/7-240221/27642 було повідомлено, що власником рахунку № [NUMBER] в АТ «ПриватБанк» є [PERSON] , рнокпп [NUMBER] . Надано виписку по рахунку. Зазначено про наявність залишку коштів на рахунку станом на 26.01.2024, баланс на кінець періоду 110\~756,60 грн. Додатково зазначили, що картка № [NUMBER] у зв`язку з закриттям була перевипущена на картку № [NUMBER] (а.с. 120). Згідно виписки за договором № б/н за період з 07.08.2023 по 26.01.2024 (дата складання 23.02.2024) відносно [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , 08.08.2023 відбулося зарахування переказу на картку № [NUMBER] на суму в валюті операції 100\~735,00 грн. та залишок коштів після операції склав 111\~181,60 грн. Також вбачається, що за період з 12.08.2023 по 13.08.2023 за допомогою картки були вчинені ряд операцій, зокрема, щодо придбання продуктів та поповнення мобільного телефону. Затим, 18.08.2023 через додаток «Приват24» надійшли кошти в розмірі 1 грн. від [PERSON] з коментарем щодо помилкового перерахування коштів та проханням зв`язатися з нею за відповідним номером телефону (а.с.120 на звороті). Спірні правовідносини регулюються главою 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» підрозділу 2 «Недоговірні зобов`язання» розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» книги\~п`ятою «Зобов`язальне право» ЦК України. 4. Норми права та стала судова практика, якою керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч.2\~ст.1212 ЦК України\~положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17 (провадження №14-32цс19) предметом регулювання\~глави 83 ЦК України\~є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень\~глави 83 ЦК України. Таким чином, відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18). Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21). Положення ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання. Наявність між сторонами договору, який є нікчемним або який визнано недійсним, виключає можливість стягнення переданих на його виконання коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. У тому разі, якщо договір між сторонами не був укладений, тобто немає правової підстави для передання коштів у момент такого передання, до правовідносин застосовується ст. 1212 ЦК України. У особи виникає зобов`язання повернути отримане майно, зокрема, грошові кошти, згідно зі ст. 1212 ЦПК України, як безпідставно набуте, якщо особа отримала їх без правової підстави, за відсутності договірних правовідносин щодо цього майна. Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2020 року у справі № 495/2442/16-ц, провадження № 61-15428св19 та у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 756/9369/21, провадження № 61-8978св23. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 24.02.2024 № 20.1.0.0.0/7-240221/27642 було повідомлено, що власником рахунку № [NUMBER] в АТ «ПриватБанк» є [PERSON] , рнокпп [NUMBER] . Надано було виписку по рахунку. Зазначено про наявність залишку коштів на рахунку станом на 26.01.2024, баланс на кінець періоду 110\~756,60 грн. Додатково зазначили, що картка № [NUMBER] у зв`язку з закриттям була перевипущена на картку № [NUMBER] . Згідно виписки за договором № б/н за період з 07.08.2023 по 26.01.2024 (дата складання 23.02.2024) відносно [PERSON] , [INFO] , рнокпп [NUMBER] , 08.08.2023 відбулося зарахування переказу на картку № [NUMBER] на суму в валюті операції 100\~735,00 грн. та залишок коштів після операції склав 111\~181,60 грн. Також вбачається, що за період з 12.08.2023 по 13.08.2023 за допомогою картки були вчинені ряд операцій, зокрема, щодо придбання продуктів та поповнення мобільного телефону. Затим, 18.08.2023 через додаток «Приват24» надійшли кошти в розмірі 1 грн. від [PERSON] з коментарем щодо помилкового перерахування коштів та проханням зв`язатися з нею за відповідним номером телефону. Також, перерахування таких коштів підтверджено квитанцією № 95827476 від 08.08.2023 та платіжною інструкцією № Р24АР24А1585781505D0605 від 18.08.2023, відповідно до яких встановлено, що отримувачем коштів є громадянин [PERSON] , рнокпп [NUMBER] . Сукупний аналіз вказаних письмових доказів свідчить про те, що [PERSON] перерахувала на картковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 100\~735,00 грн. Всупереч ч.1\~ст.81 ЦПК України\~ [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження того, що 08 серпня 2023 року він набув означені грошові кошти на достатній правовій підставі, зокрема, на підставі договору чи будь-якого іншого правочину. Також останнім не надано доказів щодо повернення зазначених коштів позивачу. З огляду на це суд висновує про те, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 100 735 гривень 00 копійок. 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 1073 гривень 60 копійок за подання позову до суду та 1679 гривень 20 копійок за заявами про забезпечення позову. Ці обставини підтверджуються відповідними квитанціями (а.с.1, 23а, 38, 131). Пред`явлений позов задоволений повністю. Отже, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2752 гривень 80 копійок.

Outcome: approved