Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-03 00:00:00

У жовтні 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява Фізичної особипідприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, в якій позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 3\~854,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 9\~918,68 грн., судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 992,40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 4\~500,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 15 липня 2015 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 31\~053,24 грн., 155,00 грн. судового збору. 27 жовтня 2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою підприємцем [PERSON] (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 27/12/2017, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом №АА/3798927 від 31.05.2011 року. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року було замінено стягувача ПрАТ «СК «ВУСО» на його правонаступника фізичну особу-підприємця [PERSON] . Але, вищезазначене рішення не виконано. За змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу. Позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. За розрахунками позивача, позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних за період з 28 грудня 2017 року по 15 лютого 2022 року у розмірі 3\~854,00 грн. Крім того, позивач має право на стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 9\~918,68 грн. Тому, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2023 року цивільну справу № 235/1055/22 за позовною заявою Фізичної особипідприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу було прийнято до провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Сторонам було направлено копію ухвали від 25 жовтня 2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом строк не надала відзиву на позовну заяву. 04 квітня 2024 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій зазначено наступне. Після звернення до суду з позовною заявою відповідачем було здійснено часткову оплату заборгованості у розмірі 6\~000,00 грн. Таким чином, залишок заборгованості складає 7\~772,68 грн. У зв`язку з викладеним просив стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат та трьох відсотків річних у розмірі 7\~772,68 грн., судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 992,40 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 4\~500,00 грн. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25 травня 2011 року\~ ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА 3798927, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля ВАЗ 2105 ХТА210500D0417001, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Строк дії договору з 00 год.00 хв. 31 травня 2011 року до 30 травня 2012 року включно. 26 травня 2012 року о 18.00 год. в м. Красноармійськ, по вул.40 років Жовтня, 67 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю забезпеченого автомобіля під управлінням [PERSON] , та автомобіля ВАЗ 2115 [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням [PERSON] , в результаті чого було пошкоджено автомобілі. Винним в ДТП визнано [PERSON] , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Також [PERSON] притягнуто і до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки ДТП [PERSON] скоїв у стані алкогольного сп`яніння. 28 серпня 2012 року та 29 серпня 2012 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» [PERSON] виплачено страхове відшкодування в загальній сумі 35 953,24 грн. [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ВУСО» сплачено 4\~900,00 грн. (21 листопада 2012 року, 21 грудня 2012 року, 23 січня 2013 року, 18 лютого 2013 року, 27 березня 2013 року, 22 квітня 2013 року, 20 травня 2013 року, 25 червня 2013 року по 500,00 грн. кожний платіж, 26 серпня 2014 року, 16 вересня 2014 року, 18 липня 2014 року по 300,00 грн. кожний платіж), призначення платежу зазначено - страховий внесок за полісом АА 3798927. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не виконали свій обов`язок, передбачений ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо своєчасного повідомлення про ДТП, то у ПрАТ «СК «ВУСО», який відшкодував потерпілому спричинену йому матеріальну шкоду, виникло право на звернення з регресним позовом до [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищевказані обставини були встановлені у рішенні Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2015 року по справі № 235/3870/15-ц (а.с. 7-9), а тому вони не підлягають доказуванню при розгляді вказаної справи. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2015 року по справі № 235/3870/15-ц було частково задоволено позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу). Стягнуто солідарно з\~ [PERSON] та [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» у\~відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) 31\~053,24 грн. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» судові витрати в розмірі 155,26 грн. - з кожного. 27 грудня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Договір № 27/12/2017 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 13-18). В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № АА/3798927 від 31.05.2011 року. Тобто, первісний кредитор передав новому кредитору права вимоги до [PERSON] та [PERSON] на суму 31 363,76 грн. Таким чином, відбувся перехід прав та обов`язків від попереднього кредитора новому, який за своїм правовим змістом є відступленням права вимоги, що передбачено п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~та яка, в свою чергу, відповідно до правил\~статті 442 ЦПК України\~є підставою для заміни сторони виконавчого провадження. Вищевказані обставини були встановлені в ухвалі Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року по справі № 235/3870/15-ц, а тому вони не підлягають доказуванню при розгляді вказаної справи. Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 лютого 2018 року по справі № 235/3870/15-ц було задоволено заяву фізичної особи-підприємця [PERSON] , заінтересовані особи: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО», [PERSON] , [PERSON] , про заміну стягувача. Замінено стягувача по примусовому виконанню виконавчого листа № 235/3870/15-ц, виданого Красноармійським міськрайонним судом Донецької області, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] завданих збитків в порядку регресу в розмірі 31\~053,24 грн. завданої матеріальної шкоди та судовий збір 155,26 грн. з кожного, а всього до стягнення 31\~363,76 грн., з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на його правонаступника фізичну особу-підприємця [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 10-11). На теперішній час рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року по справі № 235/3870/15-ц не виконано, стягнутий за рішенням суду розмір шкоди відповідачем не сплачений та становить 31\~053,24 грн. У зв`язку з цим, позивач фізична особапідприємець [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Слід зазначити, що ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів з боржника або звернення кредитора з заявою про примусове виконання рішення суду до органів державної виконавчої служби не виключає відповідальність боржника за порушення строків розрахунку за грошовим зобов`язанням, передбачену ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 липня 2015 року по справі № 235/3870/15-ц, яке набрало законної сили, відповідачем [PERSON] та шкода, завдана в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) не відшкодована, слід дійти висновку про наявність законних підстав для притягнення відповідача [PERSON] до передбаченої статтею 625 ЦК України відповідальності за порушення нею строків виконання грошового зобов`язання. Отже, суд зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання щодо оплати стягнутої за рішенням суду суми, наявні законні підстави для стягнення з [PERSON] на користь Фізичної особипідприємця [PERSON] 3 % річних та інфляційних втрат. З позовної заяви, а також з доданого позивачем до позовної заяви Розрахунку (а.с. 24-27) вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 28 грудня 2017 року (тобто з наступного дня після набуття ним права вимоги до [PERSON] ) та по 15 лютого 2022 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах\~заявлених нею\~вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розрахунок 3\~%\~річних виконується\~за формулою: С (сума заборгованості) х 3% х Д (кількість днів прострочення) / 365. Таким чином,\~3\~%\~річних від\~простроченої суми\~заборгованості за\~період з\~28\~грудня 2017\~року по\~15\~лютого 2022\~року складають\~3\~854,00\~грн. (31\~053,24 грн. х 3% х 411 днів прострочення / 365 = 3\~854,00 грн.). Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції виконується шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості. Сукупний індекс інфляції розраховується за формулою: ІІс = (ІІ1 / 100) х (ІІ2 / 100) х (ІІ3 / 100) х ... (ІІZ / 100), де ІІ1\~ індекс інфляції за перший місяць прострочення; ІІ2\~ індекс інфляції за другий місяць прострочення; ІІ3\~ індекс інфляції за третій місяць прострочення; ІІZ\~ індекс інфляції за останній місяць прострочення. Відповідно до рекомендацій Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі № 62-97р від 3 квітня 1997 року, для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. При цьому, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення здійснено с 1 по 15 число відповідного місяця, то інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Загальний індекс\~інфляції за\~період з\~28\~грудня 2017\~року по\~15\~лютого 2022\~року (тобто в межах заявлених позовних вимог) складає 133,656362%. Таким чином, сума індексу інфляції від простроченої суми заборгованості за період з 28 грудня 2017 року по 15 лютого 2022 року становить (31\~053,24 грн. х 133,656362% / 100%) 31\~053,24 грн. = 10\~451,39 грн. Отже, позивач має право на стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за період з 28 грудня 2017 року по 15 лютого 2022 року у загальному розмірі (3\~854,00 грн. + 10\~451,39 грн. = 14\~305,39 грн.). Разом з цим, звертаючись до суду з даним позовом позивач просив стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за період з 28 грудня 2017 року по 15 лютого 2022 року у загальному розмірі 13\~772,68 грн. (3\~854,00 грн. + 9\~918,68 грн. = 13\~772,68 грн.), а тому на підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених фізичною особою-підприємцем [PERSON] позовних вимог. При цьому, в уточненій позовній заяві позивач зазначив, що після звернення до суду з позовною заявою відповідачем було здійснено часткову оплату на суму 6\~000,00 грн. (на підтвердження чого надав суду квитанцію від 22.12.2023 року на суму 3\~000,00 грн. (а.с. 83) та квитанцію від 25.01.2024 року на суму 3\~000,00 грн. (а.с. 83 (зворотній бік)), а тому на теперішній час сума 3 % річних та інфляційних втрат до стягнення становить 7\~772,68 грн. Враховуючи все вищенаведене, з відповідача [PERSON] на користь позивача фізичної особи-підприємця [PERSON] слід стягнути за період з 28 грудня 2017 року по 15 лютого 2022 року 3 % річних та інфляційні втрати в межах заявлених позивачем позовних вимог, у загальному розмірі 7\~772,68 грн., а отже позовні вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу фізичній особіпідприємцю [PERSON] правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Самойленко Петро Миколайович, що підтверджується укладеним між ними договором про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30 січня 2019 року (а.с. 28-29) та довіреністю від 03 лютого 2022 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою Д.Т., зареєстрованою в реєстрі за № 131 (а.с. 34). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень,\~наведених у\~п.\~48\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~«Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах»\~від 17.10.2014\~року №10\~визначено,\~що підстави,\~межі та\~порядок відшкодування\~судових витрат\~на правову\~допомогу,\~надану в\~суді регламентовано\~ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 04 лютого 2022 року між адвокатом Самойленко П.М. та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 1 (а.с. 30) до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, в якій сторони обумовили, що вартість послуг (гонорар) адвоката по справі, що пов`язана зі стягненням з [PERSON] суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми боргу становить 4\~500,00 грн., що сплачується клієнтом адвокату за надання останнім наступних послуг: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі (кількість витраченого часу 3 години) 1\~000,00 грн.; написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду (кількість витраченого часу 6 годин) 2\~500,00 грн.; супровід судової справи (подання клопотань, заяв, звернень до відділів державної виконавчої служби) 1\~000,00 грн. Також, 04 лютого 2022 року між адвокатом Самойленко П.М. та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року на суму 3\~500,00 грн. (за аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі, а також за написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду) (а.с. 31). На підтвердження оплати позивачем послуг з надання професійної правничої допомоги позивачем надано платіжне доручення № Р24АР24А1966926715С9939 від 04 лютого 2022 року на суму 2\~500,00 грн. (а.с. 32) та платіжне доручення № Р24АР24А1974074878С6067 від 07 лютого 2022 року на суму 2\~000,00 грн. (а.с. 33). Позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Самойленко П.М., а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена позивачем вартість, час (9 годин) та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 4\~500,00 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат. Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. При цьому, вартість послуг є очевидно завищеною та такою, що не відповідає складності виконаних адвокатом робіт. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial