Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-15 00:00:00

У листопаді 2023 року ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит № 3934624 від 02.04.2021 у загальному розмірі 65970,95 гривень, судовий збір в розмірі 2684 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 17000 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що 02.04.2021 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №3934624 на суму 20000.00 гривень. Вказаний кредит було надано на строк 30 днів з сплатою одноразово відсотків за перший день користування кредитом у розмірі 1.90 % в день, що обчислюється від суми наданого кредиту; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою позичальника; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація. Товариство належним чином виконало зобов`язання за Договором та надало позичальниці кредитні кошти в порядку, передбаченими умовами Договору. Проте, позичальник свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого станом на 28.09.2023 року у останньої перед позикодавцем утворилась заборгованість у загальному розмірі 65970,95 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 20000.00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги у сумі 45600.00 грн., нараховані 3% річних 50.95 грн.; інфляційні витрати 320.00 грн.. 24.01.2022 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №24-01/2022, відповідно до якого ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за договором позики, у т.ч. за Договором про надання споживчого кредиту № 3934624 від 02.04.2021, що укладений між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] .. У свою чергу, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №3934624 від 02.04.2021, що укладений між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] .. Таким чином, позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Оскільки, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, позивач змушений звертатися до суду з вимогою про стягнення з останньої на його користь заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №3934624 від 02.04.2021 року, у загальному розмірі 65970,95 гривень, а також понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору 2684.00 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 17000 гривень. Ухвалою Млинівського районного суду від 10.11.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження. (а.с.60). 23 листопада 2023 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з відзивом на позовну заяву, у якому зазначила, що після настання строку виконання зобов`язань у повному обсязі позикодавець не має права продовжувати нараховувати проценти та неустойку, а має право лише на стягнення сум, передбачених ст.625 ЦК України. Окрім того у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості, оригінал кредитного договору та графік погашення кредитних коштів. В зв`язку з цим просить відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с.68-71) Ухвалою Млинівського районного суду від 04.12.2023 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.74). В судовому засіданні 05.04.2024 року представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила задовольнити їх з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідача [PERSON] в судове засідання 05.04.2024 року не з`явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. (а.с.125) Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 02.04.2021 року між [PERSON] та ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №3934624. Відповідно до п.1.3 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20000.00 гривень. Тип кредиту-кредит.. Відповідно до п.1.4 вказаного Договору строк кредиту 30 днів. Згідно пункту 1.5. стандартна процента ставка становить 1.90% в день та застосовується: -у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору; -у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативо споживача, відповідно до п.4.2 Договору; -у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. Орієнтовна реальна річна процента ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 693,50% річних; за зниженою ставкою 346,75% річних (п.1.7 Договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою 31400,00 гривень; за зниженою ставкою 25700,00 гривень. (п.1.8 Договору. Вказаний Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором [NUMBER] 02 квітня 2021 року. ТзОВ «АВЕНТУС Україна» свої зобов`язання за договором виконав та перерахував гр. [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 гривень. (а.с.4-10) Окрім того, судом встановлено, що 24.01.2022 року між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №24-01/2022, відповідно до якого ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за договором позики, у т.ч. за Договором про надання споживчого кредиту № 3934624 від 02.04.2021, що укладений між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , що підтверджується Реєстром боржників до Договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022 року, платіжним дорученням №323110003 від 24.01.2022 року. (а.с.26-31) У свою чергу, ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту №3934624 від 02.04.2021, що укладений між ТзОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] .. Відповідно до реєстру боржників до Договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло грошової вимоги до відповідача в сумі 65970,95 гривень. (а.с.32-37) За змістом ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. За приписом статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За приписами ст..ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості, який міститься у матеріалах справи, заборгованість [PERSON] перед ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» станом на 28.09.2023 становить - 65970,95 гривень, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту (тіло кредиту) - 20000,00 гривень; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 45600,00 гривень; 3% річних - 50,95 гривень; інфляційні втрати - 320,00 гривень, які нараховані у відповідності до ст.625ЦК України (а. с. 15, 16). Згідно з умовами Договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Разом з тим, станом на день звернення до суду заборгованість за Договором позики в частині повернення тіла кредиту відповідачкою у добровільному порядку не сплачена, а тому позовна вимога про стягнення із відповідача на користь позивача тіла кредиту в сумі 20000 грн. 00 коп. підлягає задоволенню повністю. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 45600 грн. 00 коп. З карти обліку договору (розрахунок ТОВ "Авентус Україна") вбачається, що [PERSON] було здійснено платежі на загальну суму 18620,00 гривень (6080 грн. - 03.05.2021 року та 12540 грн. - 05.06.2021 року), які зараховані у погашення відсотків за договором. (а.с.13 зворот-21); Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ "Коллект-Центр" [PERSON] за період з 10.01.2023 року по 28.09.2023 року має загальну заборгованість за договором у сумі 65970,95 гривень, яка складається з наступного: 20000,00 - тіло кредиту, 45600,00 гривень заборгованість по відсотках на дату відступлення права вимоги. (а.с.25) Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 20000,00 грн. за тілом кредиту. Що стосується вимог позивача про стягнення відсотків у сумі 45600,00 грн., суд зазначає наступне. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.13-72) позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 02.04.2021 року по 23.01.2022 року. Як зазначено вище, строк дії позики у договорі встановлений сторонами на 30 днів, тобто до 02.05.2021 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно достатті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно достатті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України» (п.п 81-85, 91). Враховуючи, що позивачем нараховані відсотки за користуванням кредиту за межами строку кредитування, відтак у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом, починаючи з 02.05.2021 року, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення відсотків за період з 02.04.2021 року по 02.05.2021 року у сумі 5700,00 грн. також не підлягають до задоволення, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості, який сформовано ТОВ "Авентус Україна" (а.с.13-21), [PERSON] 03.05.2021 погашено 6080 гривень, які кредитором зараховано у рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами. Щодо заявлених вимог про стягнення 3% річних в сумі 50,95 гривень та інфляційних втрат в сумі 320,00 гривень, то суд виходить з наступного. Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунків, що надані позивачем на підтвердження сум заборгованості, передбачених статтею 625 ЦК України, відповідні нарахування здійснюються за період з 24.01.2022 по 23.02.2022 року. Позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних за порушення зобов`язання з повернення заборгованості за договором позики, що складає 50 гривень 95 копійок, а також нараховані на заборгованість інфляційні втрати, що становлять 320 гривень 00 копійок. (а.с.24) Проте, позивачем не надано детальний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, а вказані лише загальні суми, внаслідок чого суд позбавлений можливості визначити правову природу нарахованих сум, щоб застосувати до відповідача ті норми матеріального права, які передбачають правові підстави для відповідних нарахувань (інфляційні втрати та 3% річних). Таким чином, суд вважає, що позивачем не виконано вимог ст..81 ЦПК України щодо доведеності вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних. За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем ТзОВ «КОЛЕКТ ЦЕНТР» при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 0393470031 від 20.10.2023 (а.с.53). Ціна позову становить 65970,95 гривень. За наслідками розгляду справи судом стягнуто із відповідачки на користь ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 20000 грн. 00 коп, що становить 30,32 відсотки від ціни позову. Таким чином, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 813 грн. 79 коп., що становить 30,32 відсотків від сплаченого при поданні позову судового збору у сумі 2684 грн. 00 коп. При вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 751/3840/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано: копію Договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги, що укладений між ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» (а.с.48-49); копію Прайс-листа АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», затвердженого Рішенням загальних зборів № 03-01/2023 від 03.01.2023 (а.с.49 зворот, 50); платіжну інструкцію № 0380790010 від 22 серпня 2023, відповідно до якої ТОВ «КОЛЕЛЕКТ ЦЕНТР» перерахувало АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС» 50000 грн. 00 коп. за надання правової допомоги (а. с.50 зворот); заявку на надання юридичної допомоги №35 від 15 серпня 2023 (а.с.51); витяг з Акту №2 про надання юридичної допомоги від 18.08.2023 (а. с.52). Таким чином, із [PERSON] слід стягнути на користь позивача ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на правову допомогу в сумі 17000 гривень 00 копійок.

Outcome: partial