Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у період з 23 серпня 2018 року по 28 вересня 2020 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який було розірвано на підставі рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області. В шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Відповідачка самоусунувшись від виконання своїх материнських обов`язків, почала проживати окремо від нього та їхнього малолітнього сина ще до дня фактичного розірвання шлюбу між ними, а син, починаючи з серпня 2020 року і до сьогодні, проживає разом з ним та його цивільною дружиною [PERSON] по [ADDRESS] . На даний час син є вихованцем Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 429 Шевченківського району м.Києва. За час відвідування ним закладу, сплатою за харчування та успіхами дитини в закладі займається тільки він. Також зазначив, що з 02 березня 2020 року по теперішній час працює в ТОВ «КИЇВЕКСКЛЮЗИВБУД» на посаді виконавця робіт, і з березня 2020 року по грудень 2022 року йому була нарахована заробітна плата в загальному розмірі 218550 грн. Крім того, отримує неофіційний дохід за здійснення ним трудової діяльності не за трудовим договором, який складає близько 20000 грн на місяць. Поряд з тим зазначив, що не вживає спиртні напої або наркотичні засоби, повністю усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та розвиток сина, за створення для нього належних соціально-побутових умов проживання, за збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, а тому, для якнайкращого забезпечення інтересів сина, вважає за необхідне визначити місце його проживання разом із ним, як батьком, оскільки відповідачка давно усунулась від виконання своїх материнських обов`язків, не займається вихованням сина, фактично залишила сім`ю, що не відповідає інтересам сина. У зв`язку з наведеним, просив визначити місце проживання дитини разом з ним. Крім того, зазначив, що щомісячно витрачає на утримання сина близько 10000-12000 грн,, а відповідачка свої зобов`язання участі в утриманні сина не виконує, в зв`язку з чим, просив суд стягнути з відповідачки аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2272 грн щомісячно і до досягнення ним повноліття. Провадження у справі було відкрито ухвалою суду від 18 липня 2023 року, при цьому, сторонам визначено строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень щодо останньої, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10 серпня 2023 року за клопотанням сторони позивача, залучено до участі в справі як третю особу на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та зобов`язано останній надати суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком. Відзив відповідачем, у визначений судом строк, надано не було. Як слідує з наявного в матеріалах справи поштового повідомлення, позовну заяву з додатками, ухвалу суду про відкриття провадження, відповідач отримала 08 грудня 2023 року. Ухвалою суду від 04 грудня 2023 року справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач, його представник - адвокат Шевченко В.С. позов, з підстав наведених у ньому, підтримали, просили такий задовольнити, при цьому зазначили, що не заперечують щодо ухвалення заочного рішення у справі. При цьому, позивачем додатково зазначено, що протягом кількох останніх років ( більше 3-х років) він, разом з малолітнім сином, проживає у м. Київ, в помешканні, яке перейшло у власність [PERSON] , з якою проживає у цивільному шлюбі. Є зареєстрованим у с. Горошова Чортківського району, та за тією ж адресою є зареєстрованим і його малолітній син. З відповідачем спору щодо місця проживання дитини не має, остання щодо місця реєстрації, фактичного проживання дитини будь-яких заперечень не висловлювала, заходів щодо того щоб дитина проживала з нею не вживала. Фактично у серпні 2020 року відповідач залишила сім`ю, і з того часу дитина постійно проживає з ним. Питання щодо визначення місця проживання дитини саме з ним на вирішення будь-якого органу, відповідних служб у справах дітей ним не виносилось. Крім того, зазначив, що визначення місця проживання малолітнього сина саме з ним, убезпечить його та сина у майбутньому від будь-яких непорозумінь при оформленні дитини у будь-які заклади, оскільки завжди виникає питання, де мати дитини. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не прибула. Будучи повторно належним чином сповіщеною у визначеному порядку про час та місце проведення такого, причини неявки не повідомила, будь-яких заяв, клопотань щодо розгляду справи без її участі, відкладення судового засідання до суду не подала. Третя особа [PERSON] щодо задоволення позовних вимог не заперечила. При цьому, зазначила, що з [PERSON] проживає у цивільному шлюбі. Останній опікується сином, так як мати дитини не виконує жодних обов`язків щодо його утримання та виховання. Також приймає участь у житті дитини, а тому, знає, що [PERSON] часто змушений вирішувати питання, які пов`язані з різного роду дозволами, де необхідна згода матері, так як при цьому постійно виникають питання, де мати, чи надає така згоду. Що, зокрема, мало місце при оформленні сина у садочок, у вирішенні питань щодо його участі у змаганнях, пов`язаних з виїздом у іншу місцевість. Зазначила, що не має заперечень щодо реєстрації [PERSON] та його сина за місцем їх фактичного проживання на даний час, тобто у власному помешканні. При цьому, вказала, що особисто є зареєстрованою у м. Вінниці. Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Третяк О.О. в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог не заперечила. При цьому, зауважила, що орган опіки та піклування вважає за доцільне у даному випадку визначити місце проживання малолітньої дитини разом з батьком. При прийнятті такого рішення орган опіки та піклування керувався тим, що на даний час у батька можуть виникати питання пов`язанні з раптовим переміщенням дитини у іншу безпечну місцевість, наприклад за межі країни, а відповідне рішення суду надасть йому можливість робити це без дозволу матері. Крім того, надасть можливість позивачу також і вирішувати питання пов`язані із влаштуванням дитини у шкільний заклад. Висновок орган опіки та піклування фактично винесено за врахування позиції позивача - відповідач у засіданні органу участі не приймала, з нею питання не обговорювалось. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши доводи надані останніми, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , з 23 серпня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі який було розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 28.09.2020, яке набрало законної сили 29.10.2020 (цивільна справа №594/530/20). Також встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 25 жовтня 2018 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. З довідки №7 від 27.01.2023, виданою Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу №429 Шевченківського району м.Києва, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є вихованцем закладу дошкільної освіти №429. 01.09.2020 [PERSON] надав документи для оформлення своєї дитини [PERSON] в заклад дошкільної освіти. За час відвідування закладу дитиною, мати [PERSON] не з`являлася. Відвідуванням закладу дошкільної освіти, сплатою за харчування та успіхами дитини в закладі, займався його батько [PERSON] . Дитина завжди доглянута, одяг охайний, за розміром та відповідно до погодних умов. Також судом встановлено, що позивач з 02 березня 2020 року по теперішній час працює в ТОВ «КиївЕксклюзивБуд» на посаді виконавця робіт, і з березня 2020 року по грудень 2022 року йому була нарахована заробітна плата в загальному розмірі 218550 грн, що підтверджується довідками №01 від 23.02.2023 та №02 від 24.02.2023, виданими ТОВ «КиївЕксклюзивБуд». Як слідує з висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 жовтня 2023 року позивач [PERSON] та його малолітній син [PERSON] проживають в квартирі за адресою [ADDRESS] . За результатми обстеження умов проживання встановлено, що умови проживання [PERSON] можуть задовольнити базові потреби малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В квартирі для дитини створені належні умови для проживання та навчання, задоволені всі потреби. Наявні окреме ліжко, функціональні меблі, техніка та сантехніка. На момент обстеження умов проживання, в квартирі було прибрано та охайно. Поряд з тим, судом встановлено, що помешкання, в якому проживає позивач та його малолітній син належить [PERSON] . Так, згідно заповіту, посвідченого Нухімовіч Софією, нотаріусом м. Кірьят Ям, Ізраїль 18 вересня 2016 року, реєстраційний № 338, 2016, на якому проставлено Апостиль 25 вересня 2016 року за № 2271/16 слідує, що громадянка держави Ізраїль [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіла вищевказану квартиру [PERSON] , як своїй племінниці. Після смерті [PERSON] , Першою київською державною нотаріально конторою 07 лютого 2023 року, за заявою [PERSON] , була зареєстрована спадкова справа N137/2023, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71398415 від 07 лютого 2023 року та заявою [PERSON] від 07 лютого 2023 року. Вищевказана квартира складається із двох кімнат загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 33,6 кв.м. Право власності [PERSON] стверджено свідоцтвом про право на спадщину заповідом від 02.05.2023 року, відповідними витягами про реєстрацію у Спадковому реєстрі та Державному реєстрі речових прав від 02.05.2023р. З даних паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого 05 вересня 2000 року Борщівським РВ УМВС України в Тернопільській області на ім`я [PERSON] , [INFO] , слідує, що такий є зареєстрованим в с. Горошова Борщівського району з 05 вересня 2000 року. За твердженням позивача, останній є зареєстрованим у [ADDRESS] , що ним зазначено відповідно і у поданій до суду позовній заяві. З даних свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 25 жовтня 2018 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, слідує, що такий є зареєстрованим в [ADDRESS] з 20 листопада 2011 року. З інформації Мельнице-Подільської селищної ради Чортківського району Тернопільської області від 17 липня 2023 року, отриманої на запит суду відповідно до вимог ст. 187 ЦПК України, слідує, що відповідач [PERSON] не зареєстрована та не проживає у с. Горошова. Згідно даних акту обстеження житлових умов від 23.08.23 року господарства [ADDRESS], за місцем проживання матері відповідача [PERSON] , відповідач в такому не проживає та не є зареєстрованою за вказаною адресою. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 жовтня 2023 року, наданого суду на виконання вимог статті 19 Сімейного Кодексу України,слідує, що такий вважає, що малолітньому [PERSON] доцільно проживати з батьком [PERSON] однією/родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини. При цьому, винсовок, зокрема, обґрунтовано тим, що умови проживання [PERSON] можуть задовольнити базові потреби малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . До заяви [PERSON] долучив докази, якими обґрунтовує свою можливість утримувати дитину, а саме: відомості пре доходи. Крім того, матері [PERSON] , на адресу, зазначену в позовній заяві, направлялися запрошення до Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації з метою надання пояснень або заперечень щодо предмету позовних вимог. [PERSON] у відповідь направила лист, в якому зазначає, що не заперечує щодо проживання дитини з батьком, оскільки на сьогодні вона не забезпечена житлом для проживання з дитиною, але просила звернути увагу на перешкоди у спілкуванні з сином з боку батька. При спілкуванні з працівниками Служби, дитина, в силу свого віку, поводилася стримано, в присутності батька почувалася комфортно. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно положень частини першої статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частина перша статті 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Як встановлено судом, що сторонами не оспрювалось, їх спільна дитина, після припинення між ними шлюбних стосунків, офіційного розірвання шлюбу, залишились проживати разом із батьком - позивачем [PERSON] . Останні фактично мешкали у м. Київ, де позивач з 02.03.2020року офіційно працював у ТОВ «КиївЕксклюзивБуд», а малолітній [PERSON] з 01 вересня 2020 року був влаштований у Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу № 429 Шевченківського району м. Києва. При цьому, місцем реєстрації як позивача так і його малолітнього сина залишилось попереднім/незмінним - с. Горошова Чортківського району Тернопільської області. Відповідач [PERSON] своє місце проживання змінила ( за твердженням позивача виїхала з м. Київ) та проживала окремо в іншому населеному пункті. Доказів, які б стверджували ті обставини, що місцем реєстрації відповідача та малолітнього [PERSON] була одна і таж адреса позивачем суду надано не було, на здобуто таких і в ході судового розгляду. Як і доказів того, що місце проживання малолітнього відповідачем не визнавалося чи оспорювалось відповідачем. З`ясовуючи обставини справи, докази, надані сторонами, судом встановлено, що з серпня 2020 року по даний час відповідачка не зверталась ні до органу опіки та піклування, ні до суду із заявою про визначення місця проживання дитини разом із нею, на запрошення до Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації відповідачка не з`явилася, у відповідь направила листа про те, що вона не заперечує проти проживання дитини з батьком, оскільки на сьогодні не забезпечена житлом для проживання з дитиною. При цьому, просила врахувати перешкоди у спілкуванні з сином з боку батька. Об`єктивних даних про те, що відповідачка ініціює питання щодо проживання дитини разом із нею, суду не надано. Суд вважає, що у даній справі сторони, як це і передбачено положеннями ст.160 СК України, визначили місце проживання дитини з батьком за взаємною згодою, що не потребує втручання з боку органу опіки та піклування, а також будь-якого судового захисту прав позивача. Сімейні відносини, враховуючи їх особистісний характер, повинні в першу чергу вирішуватися за згодою їх учасників, і тільки в разі відсутності такої згоди (існування між ними спору), зокрема у суді. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Спір у цій справі щодо місця проживання дитини ініційований батьком дитини (позивачем), з яким дитина і так фактично проживає, крім того, є зареєстрованою з батьком за однією адресою, і від якого мати дитини (відповідачка) не вимагає зміни її місця проживання. Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідачка у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду цієї справи про визначення місця проживання дитини разом з нею не зверталася, будь-яких належних доказів, які б свідчили про її бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини з нею, як матір`ю, суду не надала. В той же час, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дітей щодо місця їх проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дітей і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. За змістом положень, зокрема, ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 8, 18, 161 СК України, ст.ст. 2, 4, 19, 184 ЦПК України кожна особа, право якої порушене, оспорене чи не визнане, вправі захищати його судовим порядком шляхом пред`явлення позову до відповідальної за порушення права особи, судом вирішується саме спір між батьком і матір`ю щодо місця проживання малолітньої дитини (дітей), коли батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина (діти). Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. За відсутності позову одного з батьків, з яким не проживає дитина, не вимагається підтвердження судом факту наявності в одного з батьків права на визначення місця проживання дитини, визнання такого права тощо, для цього відсутні процесуально-правові підстави. Окрім того, стороною позивача не наведено будь-яких доводів, про те, що рішення суду про задоволення позову якимось чином впливатиме на права та інтереси дитини та які саме і як саме, зокрема, і відповідатиме її інтересам, що є основною, пріоритетною обставиною, що підлягає доказуванню у даному спорі. В цій частині, твердження як позивача так і третьої особи [PERSON] , представника органу опіки та піклування ґрунтуються виключно на припущеннях, без зазначення конкретних фактів та доказів, які б такі стверджували. Відтак, правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дитини із батьком на час розгляду справи немає, оскільки дитина зареєстрована і фактично проживає з батьком і його право не оспорюється відповідачкою. За наведених обставин, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки в користь позивача аліментів на утримання дитини, суд приходить до висновку, що такі підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судвраховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімумудля працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частини третьої статті 182 СК України, при вирішенні питання стягнення аліментів, суд виходить з того, з ким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Доказів, які б стверджували, ті обставини, що відповідачка є непрацездатною, з незадовільним станом здоров`я, має інших утриманців, суду не надано, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Будь-яких заперечень від відповідачки щодо цього не надходило. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідачка є працездатною особою, матір`ю малолітньої дитини, то зобов`язана надавати матеріальну допомогу на її утримання, а отже вимоги позивача щодо стягнення з неї аліментів знаходить такими, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, в розмірі, який просить позивач, що відповідає вимогам ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, якою визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд також враховує обставини встановлені в ході судового розгляду, зокрема, щодо особи відповідачки, віку дитини, дані щодо особи позивача, зокрема, те, що дитина проживає разом з батьком, який у зв`язку з цим несе додаткові витрати щодо забезпечення належних умов для проживання дитини, та те, що визначений законодавцем розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» складає для дітей віком до 6 років з 1 січня - 2272 гривень, а відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» складає для дітей віком до 6 років з 1 січня - 2563 гривні. Крім того, суд враховує ті обставини, що в державі постійно відбувається ріст цін як на продукти харчування, так і на побутові речі, одяг, взуття, що суд визнає загальновідомим фактом, а тому таким, що додаткового доказування не потребує. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки судові витрати по справі у виді судового збору на користь держави. На підставі наведенного,

Outcome: approved