Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

18 жовтня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , Моторно транспортного страхового бюро України про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 12 вересня 2021 року о 21 год. 56 хв. па перехресті вулиць Попова та Черняховського в м.Старокостянтинів Хмельницької обл., [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «ZAZ-DAEWOO SENS» державний реєстраційний номер [NUMBER] , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «SKODA», д.н. [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, під керуванням [PERSON] .. При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. У відповідності до постанови Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2023 року, яка вступила в закону силу, винним у вчиненні ДТП було визнано [PERSON] . При ДТП автомобіль, яким керував [PERSON] , отримав механічні пошкодження та [PERSON] постановою суду, було визнано потерпілим. Відповідач є учасником бойових дій, а отже страхову відповідальність несе МТСБУ. Згідно звіту №21/09-29-1 вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 70\~963 грн. у тому числі ПДВ. В результаті ДТП [PERSON] зазнав моральної шкоди, яка полягала у зміні способу життя, відшкодованні збитків за автомобіль. ДТП сталося в 2021 році та завдані збитки не були відшкодовані по день звернення із даним позовом до суду, що впливає на моральне та емоційне становище позивача. Тому позивач для захисту свої законних прав та інтересів звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2023 року прийнято розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. 08 лютого 2024 року на адресу суду надійшла заява від [PERSON] , якою зазначає, що у зв`язку з добровільним відшкодуванням моральної шкоди [PERSON] відмовляється від позовної вимоги щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди. Решта позовних вимог лишається без змін. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2024 року, заяву [PERSON] про відмову від частини позовних вимог задоволено. Прийнято відмову позивача [PERSON] від частини позовних вимог до відповідача [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Провадження у цій частині вимог закрито. Позивач, який був повідомлений про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, до суду не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Представник позивача адвокат Григорук С.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача\~ адвокат\~Шклярук Р.В.,\~в судовому\~засіданні щодо\~задоволення позовних\~вимог заперечив\~та просив\~відмовити в\~повному обсязі.\~Крім того\~в матеріалах\~справи міститься\~відзив на\~позовну заяву,\~згідно якого\~останній зазначає,\~що єдиним\~документом який\~підтверджує право\~власності на\~автомобіль є\~свідоцтво про\~реєстрацію транспортного\~засобу.\~У додатках\~до позовної\~заяви наявна\~копія свідоцтва\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~серії [NUMBER] ,\~відповідно до\~якого власником\~автомобіля «Skoda\~Octavia»\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] ,\~є [PERSON] .\~Жодного документу,\~який підтвердив\~би право\~власності [PERSON] \~на вказаний\~транспортний засіб,\~або право\~на отримання\~ страхового\~відшкодування внаслідок\~його пошкодження,\~до позовної\~заяви не\~додано.\~Оскільки [PERSON] ,\~не є\~власником транспортного\~засобу,\~тому він\~не має\~права на\~отримання страхового\~відшкодування чи\~фізичне знищення\~транспортного засобу,\~який йому\~не належить.\~В позовній\~заяві зазначено,\~що «відповідач\~є учасник\~бойових дій,\~а отже\~страхову відповідальність\~несе МТСБУ»,\~водночас позивачем\~не надано\~доказів на\~підтвердження наявності\~у відповідача\~статусу учасника\~бойових дій,\~а у\~позовній заяві\~не зазначено\~про наявність\~доказів на\~підтвердження таких\~обставин і\~причин неподання\~їх разом\~із позовною\~заявою.\~17\~вересня 2021\~року до\~МТСБУ надійшло\~повідомлення про\~дорожньо-транспортну\~пригоду від\~ [PERSON] ,\~в якій,\~серед іншого,\~було зазначено\~про наявність\~посвідчення учасника\~бойових дій\~№ [NUMBER] .\~27.09.2021\~року МТСБУ\~направило [PERSON] \~лист №\~3-01-б/35213\~в якому\~просило надати\~документи,\~необхідні для\~розгляду справи\~щодо відшкодування\~завданої шкоди,\~серед яких\~і копію\~посвідчення учасника\~бойових дій,\~завірену за\~місцем видачі\~або нотаріально.\~Відповіді на\~вказаний лист\~та належним\~чином завіреної\~копії посвідчення\~учасника бойових\~від Відповідача\~1\~до МТСБУ\~не надходило.\~Зважаючи на\~вищевикладене,\~МТСБУ позбавлено\~можливості визнати\~наявний на\~момент вчинення\~ДТП у\~ [PERSON] \~статус учасника\~бойових дій\~на підставі\~належних доказів.\~Не надано\~і таких\~доказів і\~Позивачем при\~зверненні до\~суду із\~позовом.\~За таких\~обставин,\~позовні вимоги\~до МТСБУ\~задоволенню не\~підлягають.\~ДТП сталося\~12.09.2021\~року,\~на підставі\~приписів ст.33\~та ст.35\~Закону №1961-IV,\~останнім днем\~на звернення\~до МТСБУ\~із заявою\~про страхове\~відшкодування було\~05.10.2021\~року.\~Обов`язковою передумовою\~виплати МТСБУ\~особі страхового\~відшкодування,\~яка має\~право на\~його отримання,\~є звернення\~такої особи\~із відповідною\~заявою.\~При цьому\~ [PERSON] \~таку вимогу\~закону не\~виконав.\~Відповідно до\~п.п 37.1.4.\~ст.37\~Закону №1961-IV,\~підставою для\~відмови у\~здійсненні страхового\~відшкодування (регламентної\~виплати)\~є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач звернувся до суду із позовом 18 жовтня 2023 року із вимогами про стягнення з МТСБУ майнової шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Положеннями ст.28 Закону №1961-IV, така шкода віднесена до шкоди заподіяної майну. ДТП мала місце 12.09.2021 року, отже останнім днем для звернення позивача із заявою про страхове відшкодування було 12.09.2022 року (один рік після заподіяння майнової шкоди). Оскільки таке право позивачем реалізоване не було, тому, відповідно до положень п.п. 37.1.4. ст.37 Закону №1961-IV, наявні підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Наведене повністю відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15 провадження №14-406цс19: «..зазначений у пункті 37.1.4 ст. 37 Закону №1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає. Такий строк є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування». Така позиція викладена у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №761/44196/17 провадження №61-13726св19. Крім того, жодних доказів на підтвердження факту і розміру оплати за проведення авто товарознавчого дослідження та виготовлення Звіту №22/01-6-1 до заяви не додано. Таким чином у МТСБУ відсутні зобов`язання по здійсненню регламентної виплати позивачу по відшкодуванню майнової шкоди, пов`язаної із пошкодженням або фізичним знищенням транспортного засобу. Заслухавши думку учасників справи та дослідивши надані докази, суд вважає, що в задоволенні позов слід відмовити з наступних підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Судом встановлено, що 12 вересня 2021 року о 21 год. 56 хв. па перехресті вулиць Попова та Черняховського в м.Старокостянтинів, Хмельницької обл., [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «ZAZ-DAEWOO SENS» державний реєстраційний номер [NUMBER] , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності та скоїв зіткнення з автомобілем марки «SCODA», державний номерний знак [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку, під керуванням [PERSON] . При дорожньо-транспортній пригоді автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Таким чином [PERSON] порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.124 КУпАП. Згідно звіту №22/01-6-1 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 29.09.2021 року встановлено, що вартість нанесених збитків внаслідок пошкодження автомобіля Skoda Octavia, 2010 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , становить (в т.ч. ПДВ) - 47\~928 грн., та вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 70\~963 грн. Постановою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 лютого 2023 року, [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, щодо [PERSON] на підставі п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова набрала законної сили 14 лютого 2023 року. Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно зі статтею 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Верховного суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року роз`яснено, що за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо Законом передбачено такий обов`язок. При цьому тією ж Постановою Верховного суду України роз`яснено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Згідно п.п.33.1.4\~п.33.1\~ст.33\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», у разі\~настання дорожньо-транспортної\~пригоди,\~яка може\~бути підставою\~для здійснення\~страхового відшкодування\~(регламентної\~виплати),\~водій транспортного\~засобу,\~причетний до\~такої пригоди,\~зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до ст. 33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Відповідно до ст.ст.34.1, 34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідано до\~ст.\~41\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів», МТСБУ за\~рахунок коштів\~фонду захисту\~потерпілих відшкодовує\~шкоду на\~умовах,\~визначених цим\~Законом,\~у разі\~її заподіяння: особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Статтею 13 підпункту 13.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. 17 вересня 2021 року до МТСБУ надійшло повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від [PERSON] , в якій, серед іншого, було зазначено про наявність посвідчення учасника бойових дій № [NUMBER] . 27 вересня 2021 року МТСБУ направило [PERSON] лист № 3-01-б/35213, в якому просило надати документи, необхідні для розгляду справи щодо відшкодування завданої шкоди, серед яких і копію посвідчення учасника бойових дій, завірену за місцем видачі або нотаріально, однак підтверджуючи документі про отримання чи ознайомлення із ним [PERSON] , представником відповідача суду не надано, тому суд відхиляє як доказ на який посилається представник відповідача про відсутність інформації про статус учасника бойових дій Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що: власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14). З огляду на вказане згідно практики Велика Палата Верховного Суду, вбачається, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи. Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, і така практика є сталою. Згідно ст.\~35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Заява повинна відповідати вимогам визначеним п.п.35.1, 35.2 вищезгаданого Закону. Відповідно до п. г) ст. 35.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», до заяви додається документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну. Відповідно до п.п. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Крім того, відповідно до п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV для вирішення питання, чи виник у страховика (страхової компанії) обов`язок зі сплати страхового відшкодування, та для правильного застосування висновку Великої Палати Верховного Суду правове значення має факт звернення потерпілої особи до страховика (страхової компанії), а не особи, яка завдала шкоди. При цьому за викладеними в матеріалах справи обставинами потерпіла особа в межах строків, установлених підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV до страховика не зверталася й не набула права на відшкодування шкоди шляхом отримання страхової виплати. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17 вказала, що у випадку, якщо потерпіла особа звертається до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особі, у тому числі у судовому порядку. З вищезазначеного вбачається, що до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у термін до 12.09.2022 року мав би звертатися або власник транспортного засобу - [PERSON] , або сам [PERSON] , однак ні власник транспортного засобу, ні сам [PERSON] не звертався із даною заявою до МТСБУ, а також пошкоджений транспортний засіб [PERSON] для огляду представником страхової компанії надано не було, таким чином у МТСБУ не має правових підстав для виплати страхового відшкодування, а вимоги позивача про стягнення матеріального збитку у судовому порядку суперечить чинному законодавству. Водночас в матеріалах справи, відсутні докази щодо вжиття позивачем своєчасних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та, що річний строк пропущено через незалежно від нього причини. Суд, не вважає тривалий розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] в Старокостянтинівському районному суді Хмельницької області поважною причиною пропуску річного строку звернення до страховика, крім того, вже 29 вересня 2021 року [PERSON] мав висновок експерта за результатами проведення дослідження спеціаліста-автотоварознавця щодо обставин ДТП за заявою [PERSON] по справі про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП відносно [PERSON] . Позивачем порушено Закон України, який є чинним для всіх громадян без виключень. Не здійснивши належного звернення до МТСБУ у поряду ст. 33-35 Закону та не надавши для огляду пошкоджений автомобіль, цим самим не надавши можливість всебічно дослідити пошкоджений автомобіль для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Що є недопустимим порушенням закону та відповідно до пп. 37.1.3 п. 37.1 ст. 37 є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Дана правова позиція висловлена в рішенні № 6-43748св12 від 16.01.0213року, Рішенні № 6-11998св15 від 11.11.2015 року, Рішенні № 6-37676ск15 від 30.03.2016 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Частиною 1 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди позивачеві необхідно встановити наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. [PERSON] в свою чергу, не надав суду жодного доказу спричинення йому моральної шкоди у визначеному ним розмірі, яку просить стягнути з МТСБУ на свою користь у розмірі 5\~000 грн. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, не вказав конкретних обставин, зокрема, про зміну стану здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Жодних медичних документів до суду надано не було. Беручи до уваги зазначене, на підставі об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, оцінивши поданий стороною доказ, з`ясувавши його достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст.ст.12,\~77,\~78,\~81\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З наведених мотивів, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог [PERSON] до МТСБУ, що є підставою для відмови у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України,\~судові витрати підлягають залишенню за позивачем.

Outcome: dismissed