Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-16 00:00:00

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову. [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовував його тим, що 18 вересня 2019 року відповідачі уклали договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій по [ADDRESS] . Позивач посилався на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, був визнаний недійсним договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, укладений 12 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] не був власником 1/2 частки в земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території с. Дударків Бориспільського району Київської області, та не мав право відчужувати означене майно у власність [PERSON] . Крім того, ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року був накладений арешт на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , а також заборонено вчиняти дії, спрямовані на відчуження вказаного об`єкта нерухомого майна. Ця обставина унеможливлювала продаж 1/2 частки в земельній ділянці. Тому [PERSON] просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, укладений 18 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримував позов, наполягав на його задоволенні. [PERSON] та [PERSON] повторно не з`явились у судове засідання, відзив на позов не подали. Вони у встановленому порядку були повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи, що підтверджується судовою кореспонденцією (а.с.100, 107, 119, 121, 124, 125, 180, 186). [PERSON] та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пірієва О.С. також не з`явились у судове засідання. Вони у встановленому порядку були повідомлені про час та місце розгляду цивільної справи, що підтверджується судовою кореспонденцією (а.с.98, 99, 106, 120, 126, 127, 179, 181). 2. Процесуальні дії по справі. Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 серпня 2023 року (а.с.65-66) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим [PERSON] , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 29 вересня 2023 року (а.с.75) пред`явлений позов був залишений без руху. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 8 листопада 2023 року (а.с.86-87) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 23 січня 2024 року (а.с.116-117) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Крім того, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пірієвої О.С. було витребувано копію оспорюваного договору купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеного 18 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 28 лютого 2024 року (а.с.172-173) було повторно витребувано копію оспорюваного договору купівлі-продажу частини житлового будинку, укладеного 18 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] та направлено для виконання приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Якушевій Є.А., який тимчасово заміщує приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пірієву О.С. На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 17 квітня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, був проведений заочний розгляд цивільної справи у відсутності відповідачів. 3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. В березні 2016 року [PERSON] пред`явив до Бориспільського міськрайонного суду позов, в якому він просив стягнути з [PERSON] борг за договором позики від 18 лютого 2015 року в розмірі 182000 доларів США. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 1 квітня 2016 року (а.с.31-32) з метою забезпечення позову, пред`явленого [PERSON] , був накладений арешт на житловий будинок по [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за вказаною адресою. 12 квітня 2016 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу частини житлового будинку, за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] 1/2 частку в житловому будинку по [ADDRESS] . В той же день [PERSON] уклав з [PERSON] ще один договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій по [ADDRESS] . В подальшому [ADDRESS] було перейменовано на вул. Озерна. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року (а.с.37-40) були визнані недійсними договори купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки, укладені 12 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року (а.с.153-156) було скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року та відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини житлового будинку та частини земельної ділянки, укладених 12 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] . Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року (а.с.157-162) було скасовано рішення Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року та залишено без змін рішення Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року (а.с.150-152) з метою забезпечення позову, пред`явленого [PERSON] , був вдруге накладений арешт на житловий будинок по [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за вказаною адресою, а також було заборонено вчиняти дії, спрямовані на відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна. 18 вересня 2019 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу частини земельної ділянки (а.с.183-184), за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] 1/2 частку в земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованої на території с. Дударків Бориспільського району Київської області. Спірні правовідносини регулюються главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги першої «Загальні положення» ЦК України. 4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п.7 ч.3 ст.2 та ч.1 ст.18 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення. Цей принцип полягає у тому, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. 5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Рішення Бориспільського міськрайонного суду від 1 вересня 2016 року, яким був визнаний недійсним договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, укладений 12 квітня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] , набрало законної сили 24 квітня 2019 року. Крім того, за правилом ч.1 ст.236 ЦК України вказаний договір є недійсним з моменту його укладення, а саме з 12 квітня 2016 року. Ці обставини переконливо свідчать про те, що станом на 18 вересня 2019 року [PERSON] вже не був власником 1/2 частки в земельній ділянці площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованій по [ADDRESS] , та не мав права відчужувати означене майно у власність [PERSON] . Тому договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, укладений 18 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. Крім того, ухвала судді Бориспільського міськрайонного суду від 22 травня 2019 року, якою був вдруге накладений арешт на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , та заборонено вчиняти дії, спрямовані на її відчуження, набрала законної сили 22 травня 2019 року. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що станом на 18 вересня 2019 року означене судове рішення було скасовано або арешт на земельну ділянку був припинений у встановленому законом порядку. Ці обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, укладений 18 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] , також суперечить п.7 ч.3 ст.2 та ч.1 ст.18 ЦПК України. Арешт на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 3220883601:01:035:0410 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , був накладений в інтересах [PERSON] , який пред`явив позов про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики від 18 лютого 2015 року в розмірі 182000 доларів США. Тому позивач є заінтересованою особою в розумінні ч.3 ст.215 ЦК України, яка має право оспорювати дійсність договору купівлі-продажу частини земельної ділянки, укладеного 18 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] . Натомість, відчужуючи 1/2 частку у вказаній вище земельній ділянці, [PERSON] та [PERSON] прагнули запобігти потенційному зверненню стягнення на означене майно в ході виконання рішення суду про часткове або повне задоволення позову. Такі дії суперечать принципу добросовісності, який є одним з основних засад цивільного законодавства. З огляду на це суд висновує про те, що з метою відновлення порушеного права позивача належить визнати недійсним договір купівлі-продажу частини земельної ділянки, укладений 18 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] . 6. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при пред`явленні позову до кількох відповідачів одним або кількома позивачами, звільненими від сплати судового збору, він стягується в дохід держави за рішенням суду окремо з кожного відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 863 гривень 00 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією від 29 серпня 2023 року (а.с.13). Пред`явлений ним позов задоволений у повному обсязі. З огляду на це суд висновує про те, що з кожного відповідача на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 431 гривні 50 копійок (863,00 : 2).

Outcome: approved