Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до відповідачів, в якому просить визначити 1/2 частку боржника [PERSON] в автомобілі BMW 435 XI для звернення на нього стягнення в порядку примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси у справі № 712/12511/21. У обґрунтування позову посилається на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Недоступа Дмитра Миколайовича перебуває виконавче провадження № 70793142 з примусового виконання виконавчого листа № 712/12511/21 від 13.01.2023 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 30 квітня 2021 року у сумі 2 132 000,00 грн., за договором позики від 12 травня 2021 року у сумі 378 000,00 грн., за договором позики від 21 травня 2021 року у сумі 783 000,00 грн., всього стягнуто 3 293 000,00 грн. У ході примусового виконання виконавчого документа, приватним виконавцем накладено арешт на все майно та кошти боржника та направлено запити у відповідні інстанції з метою виявлення рухомого та нерухомого майна, доходів боржника. У ході вчинення виконавчих дій встановлено, що [PERSON] 25.08.2012 уклала шлюб громадянином України [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.03.2022 у справі № 712/703/22 розірвано шлюб між боржником та [PERSON] . На сьогодні позивачем - приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Недоступом Д.М. вчинено всі можливі дії стосовно виявлення майна боржника [PERSON] , [INFO] . У ході проведення виконавчих дій виконавцем встановлено, що колишній чоловік боржника, [PERSON] , [INFO] , володіє на праві власності автомобілем BMW 435X1, 2014 року, який було придбано 17.03.2020, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів. З наведених обставин вбачається, що автомобіль BMW 435X1, 2014 року, придбаний у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а тому належить колишньому подружжю на праві спільної сумісної власності. А тому є підстави для визначення у спірному майні частини боржника для подальшого виконання рішення суду. Стислий виклад позиції відповідача [PERSON] Відповідач у відзиві просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що спірний автомобіль придбаний ним за особисті кошти, а тому належить йому на праві приватної власності. Пояснення третьої особи У своїх поясненнях третя особа підтримала позовні вимоги позивача і зазначала, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Крім того, постановою Черкаського апеляційного суду від 16.11.2023 у справі № 712/5279/23 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.07.2023 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Процесуальні дії у справі Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10 серпня 2023 року задоволено відвід судді Борєйко О.М., справу передано до канцелярії Соснівського районного суду м. Черкаси для повторного автоматизованого розподілу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 серпня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження судді Стеценко О.С. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 січня 2024 року закрито підготовче\~провадження та\~призначено цивільну\~справу до\~судового розгляду по суті. Фактичні обставини, встановлені судом Соснівським районним судом м. Черкаси рішенням у справі № 712/12511/21 від 15.11.2022 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у сумі 3293000 грн., у задоволенні вимог до [PERSON] відмовлено. На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у приватного виконавця Недоступа Д.М. 18.01.2023 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконанню зазначеного вище рішення суду, про що винесено відповідну постанову. Також приватним виконавцем 18.01.2023 винесено постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника. Також з метою виконання рішення суду приватним виконавцем направлені відповідні запити для виявлення майна боржника. У ході вчинення виконавчих дій встановлено, що [PERSON] 25.08.2012 уклала шлюб громадянином України [PERSON] , [INFO] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.03.2022 у справі № 712/703/22 розірвано шлюб між боржником та [PERSON] . У ході проведення виконавчих дій виконавцем встановлено, що колишній чоловік боржника, [PERSON] , [INFO] , володіє на праві власності автомобілем BMW 435X1, 2014 року, який було придбано 17.03.2020, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів. Відповідно до нотаріальної заяви [PERSON] від 17.12.2021 остання зазначила, що автомобіль марки BMW 435X1, 2014 року, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований на її чоловіка [PERSON] , набутий ними в період перебування в зареєстрованому шлюбі у його особисту приватну власність за його особисті грошові кошти, які є його особистим збереженням (заощадженням). Боржник зазначила, що не має і в подальшому не буде мати будь-яких претензій майнового характеру до [PERSON] щодо вказаного автомобіля. Постановою Черкаського апеляційного суду від 16.11.2023 у справі № 712/5279/23 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що є другом [PERSON] , надав йому у борг 13\~000 доларів США, який повернутий. Претензій до відповідача не має. Ці гроші [PERSON] брав для купівлі автомобіля. Його жінка були проти купівлі цього автомобіля та заперечувала проти взяття коштів у борг. Норми права, застосовані судом. Оцінка аргументів сторін Відповідно до статті 129-1\~Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України\~«Про виконавче\~провадження» від\~02\~червня 2016\~року \~№ 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»). Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Підставою звернення приватного виконавця до суду із цим позовом стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання приватного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно, на думку позивача, є спільною сумісною власністю боржника та її чоловіка, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено. За змістом частини шостої статті 48\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. У\~ст. 41 Конституції України\~закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтями 316, 317, 319, 321, 328\~ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Водночас розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Постановою Черкаського апеляційного суду від 16.11.2023 у справі № 712/5279/23 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.07.2023 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Судом апеляційної інстанції зазначено: «…визнання права власності на майно набуте в період шлюбу в судовому порядку за одним із подружжя за відсутності заперечення даного факту іншим із подружжя та не спростування права спільної сумісної власності сторонами спору, не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, [PERSON] проти якої ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на її майно, та майно її колишнього чоловіка [PERSON] , які фактично визнають право власності на спірне майно в судовому порядку, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора [PERSON] , оскільки предмет даного спору, на час його вирішення, фактично порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника [PERSON] , за наявності на те підстав визначених законом. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Вказану правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18), від 22 жовтня 2018 року у справі № 654/1528/17 (провадження № 61-30545св18), від 09 лютого 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 03 квітня 2019 року у справі № 726/831/15-ц (провадження № 61-45301св18), від 04 березня 2020 року у справі № 753/15957/18 (провадження № 61-11376св19). Розглядаючи дану позовну заяву, з наведеним предметом спору та за визначеного позивачем суб`єктного складу, яка скерована до Соснівського районного суду м. Черкаси 30 травня 2023 року, судом першої інстанції не було враховано судове рішення, цього ж суду № 712/12511/21 датоване 15 листопада 2022 року яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг 3 293 000,00 грн, а також перебування його на\~примусовому виконанні, та знаходження в провадженні даного суду іншої справи № 712/4924/23 про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами. Спірні правовідносини, щодо визнання права приватної власності за одним із подружжя, у даній справі можуть використовуватись сторонами для уникнення плати відповідачем боргу як боржником за вимогами про стягнення боргу та виконання судового рішення». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.07.2023 у справі № 712/5279/23 предметом позову [PERSON] до [PERSON] є визнання права приватної власності на автомобіль BMW 435 XI, легковий купе 2014 року випуску. Як зазначено\~вище, постановою Черкаського апеляційного суду від 16.11.2023 у справі № 712/5279/23 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.07.2023 скасовано ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Крім того, надані відповідачем [PERSON] докази є суперечливими між собою. Так, останній наполягає на тому, що спірний автомобіль придбаний ним за особисті кошти, взяті у борг у свідка [PERSON] . Свідок зазначив, що під час отримання коштів у борг була присутня [PERSON] , яка заперечувала проти цього. З її нотаріальної заяви вбачається, що автомобіль придбаний за заощадження [PERSON] . А отже, є неузгодженість позицій відповідачів щодо джерела походження цих коштів. Таким чином, відповідачем не доведено, що спірне майно належить йому на праві приватної власності, і що на нього не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. За правилом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Статтею 370 ЦК України також встановлено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 85, 87 постанови від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) сформулювала правовий висновок, згідно з яким якщо боржнику разом з іншими особами належить майно на праві спільної власності, але частка боржника в праві власності не визначена, то наявність спору між співвласниками щодо розміру такої частки не може бути перешкодою для звернення стягнення на частку боржника, бо у світлі практики Європейського суду з прав людини це означало би порушення права на справедливий суд у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження. У постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 643/16464/17 (провадження № 61-4405) Верховний Суд, виходячи із обставин справи, вважав за можливе за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, визначивши ідеальну частку боржника у спільній сумісній власності. Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 року по справі № 367/6231/16-ц (ЄДРСРУ № 87393444) зазначила, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена. З урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні. Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу із боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення. Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на майно, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 464/2227/17. При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства. При розгляді подання державного виконавця в порядку ст.443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду. Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу. Встановивши, що на момент звернення заявника до суду із позовом про визначення частки майна боржника, транспортний засіб BMW 435 XI, легковий купе 2014 року випуску, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , на момент розгляду позову транспортний засіб залишається у спільній сумісній власності цих же осіб, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову шляхом визначення 1/2 частки, яка належить [PERSON] у спільній сумісній власності, на транспортний засіб. Докази не прийняті судом Суд не приймає в якості доказу розписку (а.с. 126), оскільки вона належним чином не завірена, відповідач її оригінал не надав, свідок також не зміг надати пояснення щодо наявності оригіналу розписки. Судові витрати Судовий збір слід покласти на відповідачів у рівних частках і стягнути його на користь позивача.

Outcome: approved