Jurisdiction: civil
Date: 2024-04-09 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області [PERSON]. грошові кошти у розмірі 62 537, 92 грн, інфляційні втрати у розмірі 18 614, 58 грн і компенсацію моральної шкоди у розмірі 25 000, 00 грн, з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В. О. суму трьох відсотків річних у розмірі 3 238, 27 грн, з AT КБ «ПриватБанк» компенсацію моральної шкоди у розмірі 25 000, 00 грн. В обґрунтування вказано, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області [PERSON] перебувало зведене виконавче провадження № [NUMBER] ([NUMBER] і [NUMBER]) з виконання виконавчих листів №№ 750/990/21, 2/750/727/21, виданих Деснянським районним судом м. Чернігова 31 травня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 149 531, 09 грн та 1 495, 31 грн судового збору. [INFO] року стягувач помер, але приватний виконавець не вчинив дії, передбачені статтею 34, частиною першою статті 39 та статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», не вжив заходів щодо заміни сторони у виконавчому провадженні. Натомість приватний виконавець продовжував проведення виконавчих дій, чим грубо порушив норми Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі року приватним виконавцем Чернігівської області [PERSON] винесено постанову у виконавчому провадження № [NUMBER] про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. У липні 2021 року позивач звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова зі скаргою, у якій просив визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області [PERSON]. щодо безпідставного незняття арешту, накладеного на підставі постанови у виконавчому провадженні № [NUMBER], з його банківського рахунку, відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», № [NUMBER] , який є рахунком, що призначений для виплати заробітної плати; зобов`язати приватного виконавця зняти арешт із зазначеного рахунку; поновити строк для звернення до суду зі скаргою через поважність причин його пропуску. В обґрунтовування скарги зазначив, що внаслідок арешту коштів на рахунку, призначеному для виплати заробітної плати, порушено мій нормальний спосіб життя, оскільки він фактично залишився без коштів для існування. Приватний виконавець, ухвалюючи рішення про накладення арешту на рахунок, не з`ясував, чи не є рахунок рахунком із спеціальним режимом, кошти на якому не підлягають арешту. Ухвалою від 27 вересня 2021 року (справа № 750/8498/21) Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні моєї скарги відмовив. 21 жовтня 2021 року із смс-повідомлення від АТ КБ «ПриватБанк» позивач дізнався про списання з його заблокованого рахунку, відкритого в AT КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] на рахунок приватного виконавця (вказаний у постанові від 24 червня 2021 pоку), грошових коштів в сумі 45 415, 29 грн заробітної плати, яка акумулювалась на заблокованому рахунку після здійснених відрахувань із заробітної плати у розмірі 20 % на виконання постанови приватного виконавця Чернігівської області [PERSON] від 24 червня 2021 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у період часу з 09 червня 2021 року по 21 жовтня 2021 року. Постановою від 09 листопада 2021 року (справа № 750/8498/21) Чернігівський апеляційний суд скасував ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня року, скаргу задовольнив частково. Апеляційний суд визнав поважними причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою та поновив строк для подання скарги до суду і зобов`язав приватного виконавця зняти арешт, накладений постановою у виконавчому провадженні № [NUMBER] з рахунку, відкритого в AT КБ »ПриватБанк» № [NUMBER] . В іншій частині вимог скарги мені відмовив. Лише 20 грудня 2021 року приватний виконавець [PERSON] на виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року (справа № 750/8498/21) виніс постанову у виконавчому провадженні [NUMBER] про зняття арешту з коштів на моєму рахунку № [NUMBER] , відкритого в AT КБ «ПриватБанк», який є рахунком, що призначений для виплати заробітної плати. 23 грудня 2021 року приватний виконавець [PERSON] виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] на підставі пункту 3 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», припинив чинність арешту майна та скасував інші заходи примусового виконання рішення. Ухвалою від 24 грудня 2021 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою приватного виконавця та зупинив виконання оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до закінчення касаційного провадження. Постановою від 22 серпня 2022 року (справа № 750/8498/21, провадження № 61- 20181св21) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області [PERSON] від 09 грудня 2021 року залишив без задоволення, постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року залишив без змін і поновив виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року. Крім того, у своїй постанові від 22 серпня 2022 року Верховний Суд зазначив наступне: у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) зроблено висновки, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх обліковування на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі вразі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»)». Таким чином, з [INFO] року до 23 грудня 2021 року (закінчення виконавчого провадження № [NUMBER]), приватним виконавцем [PERSON] продовжувались вчинятись виконавчі дії у виконавчому провадженні № [NUMBER] на користь померлого стягувача [PERSON] вчинялись виконавчі дії щодо відрахування із заробітної плати у розмірі 20% в період часу з 01 липня 2021 року по 30 листопада 2021 року на загальну суму 17 122, 63 грн, списання 21 жовтня 2021 року грошових коштів з рахунку № [NUMBER] , відкритого в AT КБ «ПриватБанк» на моє ім`я, списання банком грошових коштів в сумі 45 415, 29 грн заробітної плати (без додаткової вимоги приватного виконавця до банку про списання суми в розмірі 45 415, 29 грн), яка акумулювалась на заблокованому рахунку після здійснених відрахувань із заробітної плати, з зарахуванням на рахунок приватного виконавця, вказаний у постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24 червня 2021 року, на загальну суму 62 537, 92 грн за безпідставне користування коштами розмірі 62537,92 грн в період часу з 23 грудня 2021 року по 13 вересня 2023 року (дата подання позову) приватний виконавець [PERSON] також має сплатити інфляційні втрати у розмірі 18 614, 58 грн та 3 % річних у розмірі 3 238, 27 грн, а всього 84 390, 77 грн. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» у своєму відзиві позов не визнав, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав, що позивачем не надано жодного доказу, що до списання грошових коштів AT КБ «ПриватБанк» з його рахунку в сумі 45 415, 29 грн, без додаткової вимоги приватного виконавця, як він зазначає та на що він посилається. Отримавши зазначений документ про арешт коштів, Банк був зобов`язаний прийняти його до виконання та накласти арешт. Водночас, у постанові не зазначено, що накладення арешту має здійснюватися Банком на всі кошти, крім цільових. Тому, якщо арешт було накладено на грошові кошти, на які не може бути звернено стягнення відповідно до чинного законодавства України, необхідно було сформувати у системі Інтернет-банкінгу Приват24 довідку про цільове призначення картки та звернутися з вказаною довідкою до державного виконавця для зняття арешту з таких грошових коштів. Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а відокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Окрім цього, відповідно до вимог законодавства, рахунок № [NUMBER] не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання і законом не заборонено звернення стягнення на кошти, які обліковуються на таких рахунках. Позивач не довів наявність завданої йому моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача. Відповідач приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області [PERSON] у своєму відзиві також не визнав позов, просив відмовити у його задоволенні, зазначаючи, що винесена постанова про арешт коштів боржника у ВП № [NUMBER] від 09 серпня 2021 року, відповідно до якої постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику у межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, яка була направлена на виконання до банківських установ та сторонам виконавчого провадження, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. AT КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону № 1404-VIII покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника на рахунку [NUMBER] виконало. 10 червня 2021 року на адресу виконавця надійшла вимога від боржника від 10 червня 2021 року, відповідно до якої просить скасувати постанову приватного виконавця про арешт коштів боржника у виконавчих провадженнях № [NUMBER] та № [NUMBER] у частині арешту грошових коштів на рахунку [NUMBER] в AT КБ «ПРИВАТБАНК» який як стверджував боржник мав спеціальний режим використання. До вказаної вимоги була приєднана лише довідка банку про відкриття рахунку, в якій зокрема було зазначено, що на вказаний рахунок можуть бути зараховані будь-які виплати. Згідно з відповіддю AT КБ «Приватбанк від 18 червня 2021 року № 20.1.0.0.0/7-210615/6229 теж відсутнє підтвердження що банківський рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Крім того, з пояснень AT КБ «ПриватБанк», які містяться у матеріалах справи, вбачається, що рахунок № [NUMBER] не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання і законом не заборонено звернення стягнення на кошти, які обліковуються на таких рахунках. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення. За таких обставин у виконавця були відсутні правові підстави для зняття арешту з рахунку про який зазначав позивач. Боржником на той час не було надано належного підтвердження, що банківський рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Відсутність спеціального режиму використання також підтверджується тим, що банк, який обслуговує рахунок скаржника, документально не повідомив виконавця про цільове призначення рахунку і не повернув постанову про накладення арешту коштів боржника без виконання. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі № 750/8498/21 частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] , ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2021 року скасовано. Суд апеляційної інстанції у постанові від 09 листопада 2021 року дійшов до висновку про необхідність зобов`язати приватного виконавця зняти арешт, накладений постановою у виконавчому провадженні № [NUMBER] з рахунку скаржника, відкритого в AT КБ «ПриватБанк», оскільки підтверджено, що саме на цей картковий рахунок надходить заробітна плата [PERSON] . В той же час, апеляційний суд відмовив позивачу у частині вимоги про визнання дій виконавця протиправними. Отже, навіть апеляційний суд чітко зазначив в своїй постанові про відсутність протиправних дій (бездіяльності) приватного виконавця щодо не зняття арешту з рахунку Позивача, оскільки останнім не було надано виконавцю необхідних документів, які б підтверджували спеціальний статус рахунку чи грошових коштів, які на нього зараховуються. Слід також відмітити, що ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2021 року було зупинено дію постанови Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року та поновлено лише 22 серпня 2022 року (дата прийняття постанови Верховним Судом за наслідками касаційної скарги), про що зазначено безпосередньо в постанові Верховного Суду. 23 грудня 2021 року виконавцем отримано запит приватного нотаріуса Музики Л. І. про надання інформації для ведення спадкової справи № 23/2021 на майно померлого [INFO] [PERSON] 23 грудня 2021 року, коли виконавець дізнався про смерть стягувача, сформовано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, щодо стягувача. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00034346102 від 23 грудня 2021 року, стягувач помер [INFO] . 23 грудня 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження [NUMBER], а також постанови про припинення розшуку майна боржника та про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 19 вересня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, для розгляду якої у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 20 вересня 2023 року, для розгляду заяви, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 22 вересня 2023 року ухвалою судді залишено без руху позовну заяву, на виконання якої 07 листопада 2023 року від позивача надійшла заява на виконання, до якої додано засвідчену належним чином копію постанови Верховного Суду від 22 серпня 2022 року у справі № 750/8498/21 (провадження № 61-20181св21) /а. с. 27-28, 31-38/. 08 листопада 2023 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін /а. с. 39-40/. 26 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позов від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» 01 січня 2024 року від представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області [PERSON]. засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив. 28 березня і 05 квітня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшли заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. У судові засідання сторони, їхні представники не з`явилися у судове засідання. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 09 червня 2021 року виконавцем складено постанови про відкриття виконавчих проваджень № [NUMBER] та № [NUMBER] (об`єднані у зведене виконавче провадження № [NUMBER]) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 149 531, 09 грн та 1 495, 31 грн судового збору. 09 червня 2021 року приватний виконавець постановою арештував кошти боржника, що обліковуються на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що є на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 166 659, 84 грн. AT КБ «ПриватБанк» виконало постанову державного виконавця від 09 червня 2021 року, наклавши арешт на кошти боржника на рахунку [NUMBER] . 10 червня 2021 року [PERSON] звернувся до приватного виконавця з вимогою про зняття арешту з рахунку, на який він отримує заробітну плату, до вказаної вимоги була додана довідка банку про відкриття рахунку, в якій зокрема було зазначено, що на вказаний рахунок можуть бути зараховані будь-які виплати, копія виписки з банківського рахунку [PERSON] надано не було. [INFO] року стягувач у виконавчому провадженні № [NUMBER] [PERSON] помер. 24 червня 2021 року постановою приватного виконавця складено постанову у виконавчому провадженні № [NUMBER] про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка 29 червня 2021 року надійшла на адресу місця роботи [PERSON] 24 червня 2021 року виконавцем надано письмову відповідь на вимогу боржника в якій надано роз`яснення чому твердження про спеціальний режим використання вищевказаного рахунку не відповідає дійсності та чому вимога залишена без задоволення. 02 липня 2021 року на адресу виконавця надійшла аналогічна вимога від боржника від 02 липня 2021 року про зняття арешту з коштів заробітної плати на рахунку [NUMBER] в AT КБ «ПРИВАТБАНК», до вказаної вимоги знову була приєднана довідка банку про відкриття рахунку, в якій зокрема було зазначено, що на вказаний рахунок можуть бути зараховані будь-які виплати, копія виписки з банківського рахунку [PERSON] надано не було. 16 липня 2021 року виконавець надав письмову відповідь на вимогу боржника з роз`ясненнями чому вимога залишена без задоволення, яка була надіслана боржнику рекомендованим листом 16 липня 2021 року. Ухвалою від 27 вересня 2021 року (справа № 750/8498/21) Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у задоволенні скарги [PERSON] , у якій він просив визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області [PERSON]. щодо безпідставного незняття арешту, накладеного на підставі постанови у виконавчому провадженні № [NUMBER], з його банківського рахунку, відкритого в АТ КБ »ПриватБанк», № [NUMBER] , який є рахунком, що призначений для виплати заробітної плати; зобов`язати приватного виконавця зняти арешт із зазначеного рахунку; поновити строк для звернення до суду зі скаргою через поважність причин його пропуску. 21 жовтня 2021 року відбулося списання із заблокованого рахунку, відкритого в AT КБ »ПриватБанк» № [NUMBER] на рахунок приватного виконавця (вказаний у постанові від 24 червня 2021 pоку), грошових коштів в сумі 45 415, 29 грн заробітної плати, яка акумулювалась на заблокованому рахунку після здійснених відрахувань із заробітної плати у розмірі 20 % на виконання постанови приватного виконавця Чернігівської області [PERSON] від 24 червня 2021 року у виконавчому провадженні № [NUMBER] про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у період часу з 09 червня 2021 року по 21 жовтня 2021 року. Постановою від 09 листопада 2021 року (справа № 750/8498/21) Чернігівський апеляційний суд скасував ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2021 року скаргу [PERSON] задовольнив частково: суд визнав поважними причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою, поновив строк для подання скарги до суду, зобов`язав приватного виконавця зняти арешт, накладений постановою у виконавчому провадженні № [NUMBER] з рахунку, відкритого в AT КБ «ПриватБанк» № [NUMBER], у частині вимог скарги про визнання дій виконавця протиправними суд відмовив. Постанова Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року отримана виконавцем 20 грудня 2021 року. 02 жовтня 2021 року виконавцем складено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення, згідно з виконавчим документом та постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження. 20 грудня 2021 року приватний виконавець [PERSON] на виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року (справа № 750/8498/21) виніс постанову у виконавчому провадженні № [NUMBER] про зняття арешту з коштів на рахунку № [NUMBER] , відкритого в AT КБ «ПриватБанк». 24 грудня 2021 року ухвалою Верховного Суду зупинено дію постанови Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року та поновлено лише 22 серпня 2022 року (дата прийняття постанови Верховним Судом за наслідками касаційної скарги), про що зазначено безпосередньо в постанові Верховного Суду. 23 грудня 2021 року виконавцем отримано запит приватного нотаріуса Музики Л. І. про надання інформації для ведення спадкової справи № 23/2021 на майно померлого [INFO] [PERSON] 23 грудня 2021 року виконавцем сформовано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, щодо стягувача. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00034346102 від 23 грудня 2021 року, стягувач помер [INFO] . 23 грудня 2021 року складено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER], а також постанови про припинення розшуку майна боржника та про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 січня 2022 року у справі № 750/990/21 (провадження № 6/750/26/22) замінено стягувача [PERSON] , який помер [INFO] , на його правонаступника - [PERSON] щодо виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2021 року у справі № 750/990/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з відомостями АСВП 03 листопада 2022 року приватним виконавцем Ковалем В. О. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за виконавчим документом № 750/990/21 на суму 95 384, 91 грн. 22 серпня 2022 року Верховний Суд постановою у справі № 750/8498/21 (провадження № 61-20181св21) скаргу приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області [PERSON]. від 09 грудня 2021 року залишив без задоволення, постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року залишив без змін та поновив виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Арешт є початковою та окремою стадією провадження щодо звернення стягнення на майно боржника і являє собою сукупність заходів, що передбачають як наслідок обмеження в праві розпорядження майном, на яке накладається арешт. При цьому виконавець за відсутності відомостей про майно, повідомлених кредитором повинен самостійно здійснити заходи для виявлення такого майна, у тому числі грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, і перед накладенням арешту на майно (кошти) боржника повинен отримати відомості про наявність у боржника відповідного майна та коштів, зокрема щодо коштів на банківських рахунках - відомості про володільця рахунку, номеру, виду рахунку, суми коштів, що зберігаються на ньому. Саме наявність таких даних дозволяє виконавцю здійснити арешт коштів, що знаходяться на банківських рахунках у відповідності до статті 18 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та розділу VIII Інструкції. Відповідно до пункту 8 розділу VIII Інструкції на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. Частиною другою статті 48 Закону № 1404-VIII встановлено невичерпний перелік рахунків, кошти на яких не підлягають арешту, оскільки передбачено, що законом можуть бути визначені й кошти на інших рахунках боржника, звернення стягнення та/або накладення арешту на які заборонено законом. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункт 7.13 постанови). У статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIII та розділом X «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII). При цьому у відповідності до пунктів 4, 8 та 9 розділу X Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу X Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням. Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та зобов`язано направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу. Відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України № 1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини с отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України № 1404-VIII). Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону. Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону). Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) (пункти 7.14, 7.15 постанови). При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України № 1404-VIII зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього Закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом. Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків. Однак це не виключає зобов`язання банку при виконанні приписів державного та/або приватного виконавця окремо від боржника повідомити виконавця про неможливість накладення арешту на грошові кошти боржника у зв`язку з забороною встановленою законом. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) дійшла наступного висновку, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 520/4794/20 (провадження № К/9901/18373/20), про оскарження дій державного виконавця з арешту грошових коштів боржника - фізичної особи у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису нотаріуса, дійшов висновку що банк повинен повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунках боржника та повернути постанову про накладення арешту на грошові кошти, накладення арешту на які заборонено законом. Одночасно боржник, звертаючись до виконавця з заявою про неможливість накладення арешту на кошти на рахунку та/або про зняття арешту, повинен надати підтверджуючі документи. У постанові від 22 липня 2021 року у справі № 280/3860/20 (провадження № К/9901/32604/20) про оскарження постанови державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти боржника - фізичної особи Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, встановивши, що постанова про накладення арешту містить застереження для банку про неможливість накладення арешту на кошти, звернення стягнення на які заборонено законом, дійшов до висновку про законність такої постанови виконавця і переконливих підтверджень про спеціальний режим банківського рахунку виконавцю надано не було, оскільки на зазначений рахунок було перераховано також кошти, що не були заробітною платою позивачки. Правильність вказаних вище висновків підтверджено Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20. У вищевказаній правовій позиції Великої палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року, суд прийшов до висновку, що дійсно не підлягають арешту кошти на рахунку, які були зараховані як заробітна плата, але за умови, що з них було уже утримано відповідні нарахування згідно постанов виконавчої служби та поданих роботодавцем відповідних звітів, що дають змогу визначити виконавцю отриманий боржником дохід. Відповідне застереження для банку про неможливість накладення арешту на кошти, звернення стягнення на які заборонено законом містилося і у прийнятих постановах виконавця. Питання щодо наявності підстав для зняття арешту з рахунку позивача неодноразово було предметом судового розгляду: ухвалою від 27 вересня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні скарги [PERSON] відмовив, постановою від 09 листопада 2021 року Чернігівський апеляційний суд скасував ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2021 року, скаргу [PERSON] задовольнив частково: апеляційний суд визнав поважними причини пропуску строку для звернення до суду зі скаргою та поновив строк для подання скарги до суду, зобов`язав приватного виконавця зняти арешт, накладений постановою у виконавчому провадженні № [NUMBER] з рахунку [NUMBER] , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», оскільки саме на цей картковий рахунок надходить заробітна плата скаржника, і відмовив у частині визнання протиправною бездіяльності виконавця [PERSON] ; постановою Верхового Суду від 22 серпня 2022 року постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року залишено без змін, поновлено виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року. Протягом періоду часу з 09 листопада 2021 року (дата набрання чинності постановою апеляційного суду) і до 20 грудня 2021 року (дата складення постанови про зняття арешту) жодних коштів з рахунку позивача не списувалося, що підтверджується і самими позивачем, тобто жодних порушених прав останнього допущено не було. Грошові кошти у сумі 45 415, 29 грн, які не були доходом виконавця, а переказані стягувачеві, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, копії яких додані до відзиву, на виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, яке набрало законної сили, були списані банком 21 жовтня 2021 року, тобто до ухвалення постанови Чернігівського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Як встановлено судом, правовою підставою для стягнення коштів з позивача на користь стягувача у межах виконавчого провадження було заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2021 року у справі № 750/990/21 про стягнення з позивача у справі на користь стягувача 142 531, 09 грн у відшкодування майнової шкоди, заподіяної в результаті пошкодження автомобіля, 2 500, 00 грн франшизи, 1 400, 00 грн у відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, 3 100, 00 грн у відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, а всього 149 531, 09 грн. Вказане заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2021 року залишено без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року у справі та постановою Верховного Суду від 07 вересня 2022 року. На виконання заочного рішення суду і були видані виконавчі листи, що у подальшому пред`явленні для примусового виконання приватному виконавцю [PERSON] Отже, твердження позивача про відсутність правової підстави для стягнення з нього грошових коштів є хибним. Враховуючи відсутність правових підстав для стягнення з виконавця на користь позивача грошових коштів в сумі 62 537, 92 грн, як наслідок відсутні будь-які правові підстави для стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, а також моральної шкоди, яка жодними належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами не доведена у розмірі, про який просить стягнути позивач. Відтак, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, не підтверджені належними доказами, й спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. Відтак, судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн покладаються на позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed